OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Xiaomi Mi Band 4

La Xiaomi Mi Band 4 és una polsera de rastreig d'activitats desenvolupada per Xiaomi Inc. Va ser anunciada a la Xina el 14 de juny de 2019, a Europa l'endemà i a l'Índia el 17 de setembre de 2019. Va ser llançat a la Xina el 16 de juny de 2019, el 26 de juny de 2019 a Europa i a l'Índia el 19 de setembre de 2019. Té una pantalla AMOLED capacitiva i té la funció de pulsímetre les 24 hores.

## Especificacions

* Pantalla: 0,95" AMOLED, tàctil a tot color;
* Profunditat de color: 24bit;
* Brillantor de la pantalla: Fins a 400 nits;
* Resolució: 128 x 240;
* Botó: Botó únic de tacte (despertar-se, tornar enrere);
* Connectivitat: Bluetooth 5.0 BLE; NFC en alguns models;
* Pes: 22.1 g;
* RAM: 512KB;
* Emmagatzematge: 16MB:
* Bateria: LiPo, 135mAh, 20 dies de bateria;
* Sensors: Acceleròmetre, giroscopi, sensor de freqüència cardíaca PPG, sensor de proximitat capacitiu ;
* Impermeable: fins a 50 metres, 5 atmosferes

## Referències

* ↑ «Mi Band 4 - Teardown, Disassembly, Crush test | Xiaomi Mi Band 4» (en anglès americà). [Consulta: 23 novembre 2019].
* ↑ Wearables, Siddharth Chauhan 2019-06-12T07:41:30Z. «Xiaomi Mi Band 4 with AMOLED screen launched in China» (en anglès). [Consulta: 23 novembre 2019].
* ↑ «Xiaomi Mi 9T and Mi Smart Band 4 officially land in Europe» (en anglès americà). [Consulta: 23 novembre 2019].
* ↑ Black, Marie. «Mi Smart Band 4 now on sale in the UK». [Consulta: 23 novembre 2019].
* ↑ «Mi Global Home». [Consulta: 23 novembre 2019].
* ↑ Wilde, Damien. «Xiaomi unveils Mi Band 4 w/ color display, NFC, more» (en anglès americà), 11-06-2019. [Consulta: 23 novembre 2019].
* ↑ «小米手环4 NFC版 参数-小米商城». [Consulta: 23 novembre 2019].
# Fruška Gora

La muntanya de Fruška Gora (en serbocroat: Фрушка гора, Fruška Gora; en hongarès: Tarcal) es troba al nord de Sirmia, a la Voivodina sèrbia, coneguda com la Joia de Sèrbia pels seus bells paisatges i natura, declarats Parc Natural des del 1960. Una part més petita de la muntanya, a l'oest, es troba a Croàcia. La muntanya s'estén d'est a oest per la vora del Danubi amb el qual limita al nord. El seu cim és Crveni Čot, a 539 metres d'altitud. El nom de la muntanya es deriva del nom serbi per a anomenar els francs: Fruzi (sing. Frug; adj. Fruški). La traducció completa de Fruška Gora seria la muntanya dels francs, ja que va ser la frontera natural durant les campanyes dels francs. Durant l'Imperi Romà, el seu nom era Alma Mons (mont Fèrtil).

## Monestirs

Fruška Gora acull setze monestirs ortodoxos serbis. Hi ha constància documental de l'existència d'aquestes comunitats monàstiques des de les primeres dècades del segle xvi, encara que tradicionalment s'ha situat la fundació dels monestirs entre els segles XII i XV. S'ha considerat que l'establiment dels primers monestirs va ser possible gràcies a l'arribada dels Branković a Sirmia. Els monestirs es concentren en una àrea de 50 quilòmetres de llarg i 10 quilòmetres d'ample. Fundats al llarg de diverses migracions provocades per les invasions otomanes, les comunitats de Fruška Gora van esdevenir vitals per al manteniment de la identitat cultural i l'espiritualitat sèrbies
Els setze monestirs:
* Beocin
* Bešenovo
* Velika Remeta
* Vrdnik-Ravanica
* Grgeteg
* Divša
* Jazak
* Krušedol
* Kuveždin
* Mala Remeta
* Novo Hopovo
* Privina Glava
* Petkovica
* Rakovac
* Staro Hopovo
* Šišatovac

## Referències

* ↑ «Fruška Gora». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ (francès) Batakovic, Dusan. Mihailović, Ljubomir. Histoire du peuple serbe, L'Age de l'Homme 2005, p.101, ISBN 282511958X,9782825119587
* ↑ (anglès) Mitchel, Lawrence Bradt Travel Guide Serbia, Bradt Travel Guides 2007, p.227, ISBN 1841622036

## Enllaços externs

* (serbi) Web del Parc Nacional de Fruška Gora.
* (serbi) Els monestirs de Fruška Gora Arxivat 2009-07-15 a Wayback Machine..
# Randy Foye

Randy Foye (Newark, Nova Jersey, 24 de setembre del 1983) és un jugador de bàsquet estatunidenc que va jugar els seus anys d'universitat als Wildcats de la Universitat de Villanova.

## Carrera

Va ser seleccionat setè en el Draft de l'NBA de 2006 pels Boston Celtics, però va ser traspassat tot seguit als Portland Trail Blazers, qui el van intercanviar per Brandon Roy als Minnesota Timberwolves. Foye va estudiar a l'East Side High School, on va guanyar el premi de New Jersey Player Of The Year, abans de ser adquirit per Villanova. El 2012 va tornar a Utah.
# Philautus procax

Philautus procax és una espècie de granota que es troba a Sri Lanka.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Manamendra-Arachchi, K. & Pethiyagoda, R. 2004. Philautus procax. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 de gener de 2008.
# Mavrud

Mavrud és un vi roig només comu a la regió de Tràcia, a Bulgària.
Es tracta d'un vi cristal·lí amb el típic color robí de la seva classe, enèrgic i amb reflexos bonics. L'aroma és clara, rica i duradora. Conté aromes de raïm, combinades amb fruitades. El gust és harmoniós, molt homogeni i capaç d'omplir bé la boca. La percepció del gust que es combina amb la subtilesa del raïm i la sensació de fruites del bosc li confereix gran valor a aquest vi.
Una llegenda diu que durant el regnat del kan Krum, tots els vinyets foren manats destruir. Més tard, un lleó es va escapar de la seva gàbia i aterria la ciutat. Però un joven valent anomenat Mavrud (ara el nom d'una classe de cep) el va poder matar. El rei va convocar a la mare del noi per aprendre el secret del seu coratge. Ella digué que en secret havia conservat una vinya i fabricat vi, la font del valor. El kan Krum ordenà replantà totes les vinyes en senitr-ho.

## Referències

* 1 2 Pierre Galet: Dictionnaire encyclopédique des cépages. 1st edition. Hachette Livre, 2000, ISBN 2-01-236331-8.
* ↑ «Còpia arxivada». A: Robinson, Jancis. The Oxford Companion to Wine. 2nd. winepros.com.au, 1999 [Consulta: 26 juny 2021]. Arxivat 2012-03-14 a Wayback Machine.
* ↑ Stevenson, Tom. The Sotheby's Wine Encyclopedia. 4th. London: Dorling Kindersley, 2005, p. 414. ISBN 0-7566-1324-8.
* ↑ Johnson, Hugh. The World Atlas of Wine. 5th. Londres: Mitchell Beazley, 2005, p. 256. ISBN 1-84000-332-4.
# Liparis mucosus

Liparis mucosus és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Descripció

* Fa 13 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima subtropical que viu fins als 15 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-oriental: des de Sitka (Alaska) fins al sud de la Colúmbia Britànica (el Canadà) i la Baixa Califòrnia (Mèxic).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 anglès FishBase (anglès)
* ↑ Eschmeyer, W.N., E.S. Herald i H. Hammann, 1983. A field guide to Pacific coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 336 p.
* ↑ Ambrose, D. A., 1996. Cyclopteridae: snailfishes and lumpsuckers. P. 860-871. A: H.G. Moser (ed.). The early stages of fishes in the California Current region. California Cooperative Oceanic Fisheries Investigations (CalCOFI) Atlas Núm. 33. 1505 p.
* ↑ Hart, J.L., 1973. Pacific fishes of Canada. Bull. Fish. Res. Board Can. 180: 740 p.
* ↑ Jordan, D.S. i E.C. Starks, 1895. The fishes of Puget Sound. Proc. Calif. Acad. Sci. 5:785-855.
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* ↑ Quast, J.C. i E.L. Hall, 1972. List of fishes of Alaska and adjacent waters with a guide to some of their literature. U.S. Dep. Commer., NOAA Tech. Rep. NMFS SSRF-658, 47 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1980. A list of common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (12)1-174.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Regino Gómez Hernández

Regino Gómez Hernández (Torrejón de Ardoz, 6 d'abril de 1937) fou un futbolista madrileny de la dècada de 1960.
Jugava a la posició de lateral o defensa esquerre. Es va formar com a futbolista a l'Atlètic de Madrid. A continuació jugà quatre temporades a la UD Salamanca, dues d'elles a Segona Divisió, on esdevingué un puntal a la defensa. La temporada 1962-63 fitxà pel RCD Espanyol però només disputà el primer partit de lliga davant l'Indautxu. La següent temporada només disputà partits amistosos. Un cop deixà l'Espanyol jugà al CE Manresa.

## Referències

* ↑ Juan Pedro Martínez; Xavi Ensenyat. Cor Perico. RCD Espanyol, 2018.
* ↑ Marca, 28/1/1955, pàgina 4. "…del Plus Ultra; Regino Gómez, del Atlético, y Apolinar de la Cruz, del Chamberí…"
* ↑ Marca, 24/8/1958, pàgina 5. "…Regino, éste procedente, según parece, del Atlético de Madrid…"
* ↑ Regino Gómez Hernández a BDFutbol
* ↑ «Fitxa de Regino». periquito.cat. [Consulta: 14 febrer 2022].
* ↑ «Ensayo táctico en Sarriá». Mundo Deportivo, 08-05-1964. [Consulta: 14 febrer 2022].
* ↑ «Pàgina 6.». El Mundo Deportivo, 15-03-1965. [Consulta: 1r febrer 2022].
# Xu Shu

    En aquest nom xinès, el cognom és Xu.
Xu Shu va ser un assessor del senyor de la guerra Cao Cao durant el període de la tardana Dinastia Han Oriental de la història xinesa. Ell inicialment va servir a Liu Bei abans d'unir-se a Cao Cao en el 208 EC.

## Biografia

Xu era un nadiu de Yingchuan (en l'actualitat Xuchang, Henan). De jove, li agradava practicar esgrima. Entre el 190 i el 193, Xu i el seu amic Shi Dao (石韜) va viatjar al sud cap a la Província de Jing, on es van reunir i es van fer amics de Zhuge Liang i Pang Tong.
Xu va anar a servir a Liu Bei que aquest últim estava residint a Xinye, sota el senyor de la guerra Liu Biao de la Província de Jing. Al voltant del 208, Liu Biao va morir i va ser succeït pel seu fill, Liu Cong. Les forces de Cao Cao van envair la Província de Jing i Liu Cong es va rendir a Cao. Liu Bei es va veure forçat a fugir cap al sud, acompanyat per Xu. Això no obstant, durant el caos, la mare de Xu va ser capturada per les tropes de Cao Cao. Xu va decidir llavors de deixar a Liu Bei i servir a Cao.

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes

## Referències

* Chen Shou. Registres dels Tres Regnes, Capítol 35, Biografia de Zhuge Liang.
* Luo Guanzhong. Romance of the Three Kingdoms.
# Francisco López Contreras

Francisco López Contreras (Santa Catarina Pinula, 17 de setembre de 1934), conegut com a Pinula pel seu lloc de naixement, és un exfutbolista guatemalenc de la dècada de 1960.
Pel que fa a clubs, destacà a Comunicaciones. Fou internacional amb la selecció de Guatemala.

## Referències

* 1 2 Source: (castellà) http://digital.nuestrodiario.com/Olive/ODE/NuestroDiario/LandingPage/LandingPage.aspx?href=R05ELzIwMDkvMDgvMTQ.&pageno=NTU.&entity=QXIwNTUwMA..&view=ZW50aXR5 Arxivat 2012-03-23 a Wayback Machine.
* ↑ Source: (castellà) http://www.camerinocrema.com/portal/modules/wfchannel/index.php?wfc_cid=6 Arxivat 2010-04-25 a Wayback Machine.
* ↑ Source: (castellà) http://digital.nuestrodiario.com/Olive/ODE/NuestroDiario/LandingPage/LandingPage.aspx?href=R05ELzIwMTEvMDMvMzA.&pageno=Mzg.&entity=QXIwMzgwMA..&view=ZW50aXR5 Arxivat 2012-03-23 a Wayback Machine.
* ↑ Francisco López Contreras Fitxa i estadístiques a la FIFA
# Pou de glaç (Santpedor)

El Pou de glaç de Santpedor es troba al costat del Torrent de Sebarroja, vora les piscines municipals.
Es tracta d'una construcció soterrada i de forma circular, amb parets de pedra seca. A l'hivern s'hi emmagatzemava el gel que es formava en petites basses que s'omplien amb l'aigua de Torrent de Sebarroja i el Riu d'Or. El gel, tallat en blocs uniformes, es baixava amb corrioles pel forat superior del pou, on es col·locava entre branques o palla perquè quedés ben aïllat. Durant la primavera i l'estiu, els blocs de glaç es distribuïen pel poble embolicats amb palla. Fins a finals del segle xix, en què es començà a fabricar gel artificial, aquest era l'únic mitjà per refrescar les begudes i conservar els aliments i medicaments.
Es desconeix la data exacta de construcció, però possiblement va ser bastit i utilitzat entre els segles XVIII i xix. Era de propietat municipal i l'Ajuntament l'arrendava cada any a un particular que l'explotava una temporada sencera.

## Referències

* ↑ 9019505. «Un patrimoni de col·lecció». Ajuntament de Santpedor. [Consulta: 27 gener 2021].
# Mas Marsol

El Mas Marsol és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Vallmoll (Alt Camp).

## Descripció

El mas Marsol està situat en un camí proper a la carretera de Vallmoll a la Masó. L'edifici és format per construccions de diverses èpoques. El conjunt resultant té planta rectangular i es desenvolupa en planta baixa i dos pisos, amb cobertes a dues vessants, de teula vermella i dues terrasses situades al nivell del primer i del segon pis respectivament. Les obertures presenten una distribució regular però adequant-se en cada cas a la morfologia del bloc constructiu al qual pertanyen.
El material constructiu fonamental és la pedra, arrebossada i pintada.

## Història

En temps del propietari anterior, aquest edifici portava el nom de mas Però, denominació que encara es continua utilitzant entre les habitants més grans de Vallmoll. En la seva configuració actual, el mas Marsol mostra tres etapes constructives fonamentals: la primera correspon a la segona meitat del segle xix, la segona a l'època modernista i la darrera fou realitzada pels actuals propietaris fa alguns decennis. En tots els casos, les ampliacions han intentat aconseguir un conjunt harmònic i en consonància amb l'evolució general de la construcció. En un principi funcionava com a mas, funció que manté en l'actualitat, tot i que se li han afegit serveis de tipus residencial (pista de tenis, piscina ...)

## Referències

* «Pat.mapa: arquitectura». Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Mapa de recursos culturals». Diputació de Tarragona.
# Llac Athabasca

El Llac Athabasca, en anglès: Lake Athabasca, en francès: lac Athabasca; nom que deriva de l'idioma dels Cree aðapaskāw, "[on] hi ha un seguit de plantes") es troba a la cantonada nord-oest de la província de Saskatchewan i a la cantonada nord-est de la d'Alberta entre les latituds 58 i 60 °N. La seva conca de drenatge és de 274.540 km² i cubica 204 km³. Es troba a una altitud de 213 m. Té dipòsits importants de petroli en les seves sorres.

## Geografia

Aquest llac ocupa 7.850 km² i té una llargada de 283 km amb una amplada màxima de 50 km i una fondària màxima de 124 metres. És el vuitè llac més gros del Canadà. La seva aigua flueix cap al nord a través dels sistemes del Riu dels Esclaus i del Riu Mackenzie arribant finalment a l'Oceà Àrtic.

## Ciutats

* Fort Chipewyan
* Uranium City
* Camsell Portage

## Desenvolupament i medi ambient

La mineria d'urani i d'or de la seva costa nord va originar el naixement d'Uranium City a Saskatchewan però també ha originat contaminació de les seves costes. Les dunes del Llac Athabasca són les dunes de sorra més actives del món al nord de la latitud 58°N,actualment formen un "Parc Provincial de la Vida Salvatge". Al Llac Athabasca hi viuen 23 espècies de peixos i és on s'ha pescat la truita de riu més grossa del món (46,3 kg).

## Referències

* ↑ Bright, William. Native American Place Names of the United States. Norman: University of Oklahoma Press, 2004, p. 52. ISBN 0-8061-3576-X. OCLC 53019644.
* ↑ «Lake Athabasca». A: Atlas of Alberta Lakes. Edmonton: University of Alberta Press, 1990. ISBN 0-88864-214-8.
* ↑ «Lake Trout». Perspective Visuals, Inc., 08-03-2006. Arxivat de l'original el 2018-12-25. [Consulta: 12 setembre 2012].

## Enllaços externs

* Lake Athabasca and associated Sand Dunes Arxivat 2007-05-17 a Wayback Machine.
* International Lake Environment Committee, June 21, 2001 Arxivat April 1, 2008$^{[Datemismatch]}$, a Wayback Machine.
* Fish Species of Saskatchewan
* Encyclopedia of Saskatchewan Arxivat 2011-04-01 a Wayback Machine.
* Athabaca Sand Dunes Provincial Park Arxivat 2012-11-27 at Archive.is
# Reginald de Vichiers

Renaud de Vichiers (o de Vichy ) és el dinovè Gran Mestre de l'Orde del Temple.
Originari de la regió de Xampanya, va ostentar successivament els càrrecs de preceptor de França i Gran Mariscal de l'Orde, sent elevat a la dignitat de gran mestre per succeir Guillem de Sonnac, que havia mort a Egipte a la batalla d'Al Mansurah.
Va contribuir amb els seus consells a que sant Lluís, es refés del captiveri a què estigué sotmès després de la batalla de Fariskur, el qual decidí romandre a Acre reorganitzant les possessions dels francs a Terra Santa.
Renaud de Vichiers va morir el 20 de gener de 1256.

## Bibliografia consultada

* Demurger, Alain. Auge i caiguda dels Templers. Barcelona: Ediciones Martínez Roca, SA, 1986. ISBN 84-270-1024-9.
* Walker, Martin. La història dels Templers. Barcelona: Edicomunicación, S.A., 1993. ISBN 84-7672-503-5.
| Precedit per: Guillem de Sonnac | Gran Mestre 1250 - 1256 | Succeït per: Thomas Bérard |
# Friedrich Akel

Friedrich Karl Akel (5 de setembre de 1871 Halliste, Estònia - 3 de juliol de 1941 a Tallinn) va ser un diplomàtic i polític d'Estònia, membre del Comitè Olímpic Internacional i Primer Ministre d'Estònia el 1924.
Akel van assistir al Gimnàs Alexander a Tartu, i va estudiar al departament de medicina de la Universitat de Tartu entre els anys 1892-1897.
Va ser assistent a la Clínica de la Universitat de Tartu, a un metge a la clínica d'oftalmologia Reimersa a Riga, 1899-1901 a un metge a l'hospital Ujazdov a Varsòvia. El 1901, va estudiar a Berlín, Praga i Leipzig. Akel treballat un oftalmòleg privat a Tallinn, i el 1907 va ser un dels fundadors de la Clínica Privada de l'estonià mèdics. El 1912 va fundar la seva pròpia clínica d'ulls. En 1904-1905 va estar en la guerra rus-japonesa com a metge. També va ser un membre titular i un president del Consell Municipal de Tallinn, i el jutge d'Honor de la Pau en el Consell de Tallinn-Haapsalu Pau.
Akel va ser membre del Consell de la Unió del Nord del Bàltic de Metges i la societat de Tallinn Educació Popular, President de la societat esportiva "Kalev", construcció de la societat "Estònia" teatre i la societat estoniana "Estònia" a Tallinn, Membre i president del Consell i membre de la Junta Directiva de la Societat de Préstec i Estalvi de Tallinn, Talín més tard, el "Krediitpank" (Banc de Crèdit), 1920-1922 seculars Vicepresident del Consistori de l'Església Evangèlica Luterana d'Estònia, i en 1927-1932 el representant d'Estònia al Comitè Olímpic Internacional.
Akel va ser Elder d'Estònia d'Estat març fins al desembre 1924, i va servir tres vegades com a canceller. També va ser l'enviat d'Estònia a Finlàndia, Suècia i Alemanya. Entre 1923 i 1929, Akel va ser membre del Riigikogu, i en 1938-1940 va ser membre de la Riiginõukogu (la segona Cambra del Parlament d'Estònia).
L'octubre de 1940, Akel va ser empresonat per l'NKVD i va ser assassinat a trets a Tallinn el 3 de juliol de 1941. La seva dona, Adele Karoline Tenza, va ser deportada el juny de 1941 i va morir el 1944.
# Rasbora tornieri

Rasbora tornieri és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 17 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indoxina, Malàisia i Indonèsia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Baird, I.G., V. Inthaphaisy, P. Kisouvannalath, B. Phylavanh i B. Mounsouphom, 1999. The fishes of southern Laos. Lao Community Fisheries and Dolphin Protection Project. Ministry of Agriculture and Forestry, Laos PDR.161 p.
* ↑ Rainboth, W.J., 1996. Fishes of the Cambodian Mekong. FAO Species Identification Field Guide for Fishery Purposes. FAO, Roma, Itàlia. 265 p.

## Bibliografia

* Ahl, E. 1922. Einige neue Süsswasserfische des Indo-Malayischen Archipels. Sitzungsber. Ges. Naturf. Freunde Berlin Núm. 1-2: 30-36.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pou de glaç 3

El Pou de glaç 3 és una obra de Castellterçol (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pou de glaç d'espai cilíndric i semisoterrani. Actualment només queda part de la paret circular subterrània on encara s'hi observen els forats destinats a les bastides que permetien fer més accessible l'entrada i sortida dels blocs de gel. Com que la cúpula està enrunada no s'hi pot observar cap resta de les antigues obertures. Pel seu estat de ruïna a dins han crescut arbres notablement grossos i el fons està cobert d'escombraries.

## Història

Els pous de gel es construïren i obtingueren la seva major rendibilitat en el decurs dels segles XVII, XVIII i part del XIX quan la fabricació i comercialització del gel representava una bona font d'ingressos. No obstant, durant la primera meitat del segle XX alguns pous continuaren funcionant, malgrat que l'aparició del gel artificial amb l'arribada de l'electricitat i els transports moderns fessin desaparèixer aquest tipus d'indústria. Els últims pous en funcionament ja no comercialitzaven amb els hospitals, mercats,... de Barcelona, sinó que eren d'ús propi.
Les condicions necessàries per a la construcció d'un pou de glaç, són la proximitat a les vies de comunicació, amb llocs de consum no gaire allunyats i la seva instal·lació en llocs de fortes glaçades i bones aigües. El gel es recollia a l'hivern a les basses o rieres properes al pou. Es tallava en blocs i s'emmagatzemava per capes recobertes de palla, vegetació i gel trossejat dins les poues fins que a l'estiu, segons la demanda, s'anava extraient i transportant dins de sàrries també cobertes de palla i boll.

## Referències

* 1 2 3 «Pou de glaç 3». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].