OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Desert View Highlands

Desert View Highlands és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 2.337 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Desert View Highlands tenia 2.337 habitants, 731 habitatges, i 565 famílies. La densitat de població era de 1.919,8 habitants/km².
Dels 731 habitatges en un 43,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,5% hi vivien parelles casades, en un 15,6% dones solteres, i en un 22,7% no eren unitats familiars. En el 19,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,66.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 35,1% tenia menys de 18 anys, un 7,5% entre 18 i 24, un 28% entre 25 i 44, un 20% de 45 a 60 i un 9,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.341 $ i la renda mediana per família de 40.263 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.413 $ mentre que les dones 26.295 $. La renda per capita de la població era de 15.651 $. Entorn del 9,4% de les famílies i el 10,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Desert View Highlands». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Desert View Highlands». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# De Locis sanctis

De Locis sanctis és una de les obres més conegudes d'Adamnà i recull un viatge per Terra Santa presentat en un manuscrit al rei Aldfrith de Northúmbria en 698. Adamnà no va escriure la crònica d'un viatge propi, sinó que va compilar diversos testimonis, essent el principal el del bisbe Arculf. Hi va incloure diverses llegendes populars i relats de peregrins per fer més amè el periple principal. Malgrat el títol, aquest recorregut no es limita a Jerusalem i els seus voltants sinó que inclou aspectes i descripcions sobre indrets rellevants per a un cristià com si estiguessin inclosos dins la ruta. Per això al llibre de viatges tradicional, cal afegir la voluntat teològica en l'escriptura de l'obra, fet que explica manca de concreció sobre detalls del viatge quan aquests no transmeten un missatge doctrinal al lector.
L'obra es divideix en tres llibres. El primer comença amb la visita d'Arculf a Jerusalem, sense que s'indiquin les circumstàncies d'aquest viatge, i destaca la descripció de tombes i esglésies lligades a passatges bíblics. També defensa el paper de les relíquies i del pelegrinatge per enfortir la fe. El segon llibre se centra en visites a tombes de personatges de l'Antic Testament i a Betlem. El tercer, molt més breu, descriu relíquies i llocs d'interès a Constantinoble, a l'època una de les capitals polítiques cristianes de més poder.
L'èxit de l'obra va fer que es copiés en diversos manuscrits i que servís de font per a altres llibres de viatges religiosos, especialment després de la versió que en va fer Beda amb el mateix títol.

## Referències

* ↑ Hoyland, Robert «Adomnán's De Locis Sanctis and the Seventh-Century Near East». The English Historical Review, 2014 [Consulta: 22 abril 2017].
* ↑ O'Loughlin, Thomas. Adomnan and the Holy Places: The Perceptions of an Insular Monk on the Locations of the Biblical Drama. Bloomsbury Publishing, 2007. ISBN 9780567160744 [Consulta: 22 abril 2017].
# Carulu Giovoni

Carulu Giovoni fou un escriptor cors, nascut a Zonza el 5 d'agost de 1879 i mort a Ajaccio el 1963. Treballà com a farmacèutic a Marsella. Col·laborà en la revista bilingüe U Lariciu, fundada el 1927. També traduí al cors les Bucòliques de Virgili.

## Obres

* Favule Corse
* 1927: U me paisolu
* 1930: I Profumi di l'Isula
* A Merria è Fiffina
* Favule corse
* Ziu Carl'Andria di Carrughju in Paradisu

## Rifarenzi

* (cors) http://www.taravu.com/Textes/corses/CarGiovoni.htm Arxivat 2005-08-24 a Wayback Machine.
# Legió XVI Flavia Firma

La Legió XVI Flavia Firma (setzena legió «Ferma pels Flavis») va ser una legió romana creada per Vespasià, a partir de soldats provinents de la Legió XVI Gallica, que havia quedat deshonrada per la seva conducta durant la revolta dels bataus, segons diu Cassi Dió. Immediatament després de la seva formació va ser traslladada a la banda oriental de l'Imperi, i com que estava formada per soldats gals, es pot considerar una mena de sanció.
Vespasià volia consolidar la frontera que discorria pel riu Eufrates, i va estacionar aquesta legió a Satala, ciutat de Capadòcia, una mica al nord del riu, juntament amb la Legió XII Fulminata.
Va participar en la guerra que Trajà va iniciar contra l'Imperi Part, i Hadrià la va traslladar a Samòsata. L'emperador Luci Ver, va utilitzar la legió quan va conquerir Mesopotàmia. Aquesta legió va participar també a les dues campanyes de l'emperador Septimi Sever contra els parts (194 i 197-198) on va saquejar la capital, Ctesifont. També va lluitar en temps d'Alexandre Sever contra l'Imperi Sassànida, que havia iniciat una invasió de l'Imperi Romà.
La Notitia Dignitatum diu que la Legió XVI Flavia Firma estava estacionada a Sura, a les ordres del Dux Syriae et Eufratensis Syriae. Després se'n desconeix el seu destí.

## Referències

* ↑ Cassi Dió. Historia Romana, LV, 24, 3
* ↑ Lendering, Jona. «Legio XVI Flavia Firma». Livius.org. [Consulta: 24 octubre 2022].
* ↑ Notitia Dignitatum Orientis, 33
# Pitohui

Pitohui és un gènere d'ocells de la família dels oriòlids (Oriolidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 10.2, 2020) aquest gènere està format per 4 espècies:
* Pitohui cerviniventris - pitouí de Waigeo.
* Pitohui kirhocephalus - pitouí variable septentrional.
* Pitohui uropygialis - pitouí variable meridional.
* Pitohui dichrous - pitouí encaputxat.
# Carta Africana sobre els Drets i el Benestar del Nen

La Carta Africana sobre els Drets i el Benestar del Nen és una norma jurídica aprovada per l'Organització per a la Unitat Africana el 1990. Va ser complementada amb la Declaració de Maputo sobre la Utilització dels Nens com Soldats de 1999.
Es va avançar a anteriors instruments legals internacionals perquè limità als majors de 18 anys per a la participació i reclutament de les persones en la guerra.

## Contingut

Destaca la definició de "nen" com tot aquell "ésser humà amb una edat inferior als 18 anys" (art. 2).
L'article 22 obliga als estats signants que prenguen les mesures necessàries per a evitar que els nens participen directament en les hostilitats, especialment evitant reclutar-los. Açò deixa la possibilitat de l'ús dels nens en els conflictes armats per a la participació indirecta.

## Referències

* 1 2 3 García Sotelo, 2006, p. 112.
* 1 2 3 García Sotelo, 2006, p. 113.

## Bibliografia

* García Sotelo, Gilda M. Razones y sinrazones sobre las niñas soldados. 1e ed. Madrid: Sepha, 2006. ISBN 84-934837-4-5.
# Piton de la Fournaise

El Piton de la Fournaise, que culmina als 2.631 m, és el volcà actiu de l'illa de La Reunió. Correspon al cim i al flanc oriental del massís del Piton de la Fournaise, un volcà escut que constitueix el 40% de l'illa en la seva part sud-est.
El Piton de la Fournaise es troba, junt amb el Kilauea, l'Etna o l'Stromboli, entre els volcans més actius del planeta. Des de 1998, una o diverses erupcions es produeixen cada any. A vegades, és possible anar a veure sobre el terreny les ejeccions de material piroclàstic i colades de lava.

## Referències

* 1 2 3 Smithsonian Institution. «Piton de la Fournaise». Global Volcanism Program. Arxivat de l'original el 11 de juliol 2014. [Consulta: 3 juliol 2014].
* ↑ «El volcà Piton de la Fournaise entra en erupció». À Punt, 28-04-2018 [Consulta: 29 abril 2018].
# Desingy

Desingy és un municipi francès, situat al departament de l'Alta Savoia i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.
# Carísios (orador)

Carísios (llatí: Charisius, grec antic: Χαρίσιος, Kharísios) fou un orador grec contemporani de Demòstenes, que va escriure discursos per a altres oradors en els que imitava l'estil de Lísies. Al seu torn va ser imitat per Hegèsies de Magnèsia, segons explica Ciceró.
Els seus discursos existien encara en temps de Quintilià i de Rutili Llop, que diuen que eren de molt de mèrit, i que alguns autors han atribuït a Menandre de Laodicea. Rutili Llop ha conservat dos extractes de la seva obra.

## Referències

* ↑ Lemprière, John. A Classical Dictionary, Containing a Copious Account of All the Proper Names Mentioned in Antient Authors, 1839, p. 341.
* ↑ Charisius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 687
# Priolo Gargallo

Priolo Gargallo (sicilià Priolu) és un municipi italià, dins de la província de Siracusa. L'any 2009 tenia 12.172 habitants. Limita amb els municipis de Melilli, Siracusa, Solarino i Sortino.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Antonello Rizza | Centredreta |
# Roser Oller i Montia

Roser Oller i Montia, també coneguda com a Roser Capell o Roser Oller de Capell, (Barcelona, 21 de març de 1930 - Barcelona, 24 de març de 2020) fou una pedagoga musical i política catalana, diputada al Parlament de Catalunya per Convergència i Unió entre 1992 i 1995.

## Biografia

Amb el seu marit Jordi Capell i Casaramona, fundà l'escola Nabí de Vallvidrera, en la qual treballà com a mestra de música, igual que a l'escola Santapau. També fou membre d'Òmnium Cultural.
El 1970 milità al Grup d'Acció al Servei de Catalunya (GASC) i el 1974 fou una de les fundadores de Convergència Democràtica de Catalunya. En aquest partit esdevingué cap de la secció del districte de Sarrià - Sant Gervasi, membre del Consell Nacional i diputada a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1992 dins les llistes de Convergència i Unió, en la que fou membre de la Comissió de Política Cultural. També participà a les Jornades de Música del Consell d'Ensenyament i Cultura, i coordinà l'execució del monument a Sau. El 1997 rebé la Medalla d'Honor de Barcelona. Morí el 24 de març de 2020 a Barcelona, als noranta anys, enmig de les restriccions derivades de la pandèmia de COVID-19. Per aquesta raó es realitzà un funeral i acte d'homenatge en record seu un any i mig després, el 24 de novembre del 2021, a l'església de la Bonanova de Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 Mestre, Jesús. «Funeral d’homenatge a Roser Oller, la política i activista de la Bonanova morta en pandèmia». DiariElJardí.cat, 27-11-2021. [Consulta: 29 novembre 2021].
* 1 2 «Mor Roser Oller de Capell, als 90 anys». Taradell.cat, 24-03-2020. [Consulta: 6 juny 2020].
* ↑ «Muere la exdiputada de CiU en el Parlament Roser Oller» (en castellà). LaVanguardia.com, 25-03-2020. [Consulta: 26 març 2020].
* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la IV Legislatura p. 75

## Enllaços externs

* Convergència.org - Biografia Arxivat 2010-05-26 a Wayback Machine.
* Entrevista al diari El Jardí de Sarrià i Sant Gervasi (2016)
# Plandogau

Plandogau és un poble del terme municipal d'Oliola, a la Noguera. El 2019 tenia 47 habitants.
Està situat damunt d'un turó accessible per una carretera local d'un quilòmetre i mig cap a ponent que surt de prop del punt quilomètric 27 de la carretera L-313, dos quilòmetres al nord de Cabanabona. És al sector de més a llevant del terme municipal, a tres quilòmetres en línia recta a l'est-sud-est del cap de municipi, amb el qual es comunica directament a través d'una pista rural asfaltada. L'església parroquial està dedicada a Santa Maria.
Fou municipi independent fins a meitat del segle xix quan fou integrat a Oliola.

## Referències

* ↑ «Plandogau». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «251500 Oliola». Idescat. [Consulta: 9 agost 2020].
* ↑ «255290 Plandogau». Alteraciones de los municipios en los Censos de Población desde 1842. INE. [Consulta: 9 agost 2020].
# Phyllomys thomasi

Phyllomys thomasi és una espècie de mamífer rosegador de la família de les rates espinoses. És endèmica de l'illa de São Sebastião (Brasil). Es tracta d'un animal arborícola i herbívor. El seu hàbitat natural són els boscos perennifolis de frondoses. Està amenaçada per la fragmentació del seu entorn natural i la presència d'una colònia de gats introduïts a l'illa de São Sebastião.
Aquest tàxon fou anomenat en honor de l'eminent mastòleg britànic Oldfield Thomas.

## Referències

* ↑ Leite, Y.; Patterson, B. Phyllomys thomasi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 20 març 2015.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 410-411. ISBN 978-0801893049.
# Periophthalmodon septemradiatus

Periophthalmodon septemradiatus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: l'Índia, Myanmar, Tailàndia, Sarawak i Indonèsia.

## Observacions

És inofensiu per als humans i capaç de respirar aire.

## Referències

* ↑ «Periophthalmodon septemradiatus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. Volum 2. A.A. Balkema, Rotterdam.
* ↑ Monkolprasit, S., S. Sontirat, S. Vimollohakarn i T. Songsirikul, 1997. Checklist of Fishes in Thailand. Office of Environmental Policy and Planning, Bangkok, Tailàndia. 353 p.
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* ↑ Kapoor, D., R. Dayal i A.G. Ponniah, 2002. Fish biodiversity of India. National Bureau of Fish Genetic Resources Lucknow, Índia. 775 p.
* ↑ Khaironizam, M.Z. i Y. Norma-Rashid, 2002. Length-weight relationship of mudskippers (Gobiidae: Oxudercinae) in the coastal areas of Selangor, Malaysia. Naga, WFC Q. 25(3 & 4):20-21.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* ↑ Martin, K.L.M. i C.R. Bridges, 1999. Respiration in water and air. p. 54-78. A: M.H. Horn, K.L.M. Martin i M.A. Chotkowski (eds.) Intertidal fishes. Life in two worlds. Academic Press. 399 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Murdy, E.O., 1989. A taxonomic revision and cladistic analysis of the Oxudercine gobies (Gobiidae: Oxudercinae). Records of the Australian Museum Supplement 11:93 p.
* Riede, K., 2004. Global register of migratory species - from global to regional scales. Final Report of the R&D-Projekt 808 05 081. Federal Agency for Nature Conservation, Bonn, Alemanya. 329 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Platja de Massalfassar

La Platja de Massalfassar és una platja de reduïdes dimensions de sorra, dunes, còdols, grava i roca del municipi de Massalfassar, a la comarca de l'Horta Nord.

## Descripció

Aquesta platja és l'única del terme municipal, limita al nord amb el terme de València amb la platja de Vistabella després d'un sequiol i una escullera i, al sud amb la platja d'Albuixec a tocar de l'autovia V-21.
Se situa ben a prop de la Marjal de Rafalell i Vistabella, zona humida de gran valor ambiental als termes municipals de València i Massamagrell així com del Port Esportiu Pobla Marina a La Pobla de Farnals.
És una platja ben comunicada, disposant d'accés per dues autovies, la V-21 i la CV-32 el que suposa aglomeracions a l'estiu.
A escassos metres de la platja de Massalfassar hi ha l'Hotel SH Florazar.

## Obres de renovació i conflicte institucional

Fins a l'any 2010, la platja de Massalfassar va anar degradant-se i caient en l'oblit de les institucions, fins convertint-se en un gran aparcament de camions i turismes amb vestigis de velles construccions. Tal situació feu que el Ministerio de Medio Ambiente y Medio Rural y Marino impulsara un projecte de recuperació ambiental, amb el que l'Ajuntament estava d'acord em quasi tot, expressant la necessitat d'una passarel·la que travessara l'autovia per comunicar el polígon industrial amb la platja.
Entre els anys 2010 i 2011 la Demarcació de Costes del Ministeri feu una inversió d'1.250.000 € per a rehabilitar la costa de Massalfassar. Es va realitzar un cordó dunar amb vegetació, van aportar-se 50.000 tones de terra de pedrera, van plantar-se palmeres i vegetació concorde a l'àrea d'influència marina, van instal·lar-se dutxes i rentapeus, així com una zona d'esbarjo i pícnic amb taules i bancs, papereres i panells explicatius.
Però en acabar les obres l'Ajuntament de Massalfassar no va rebre l'obra, pel desacord en el disseny final del projecte, que no preveia aparcaments, i els problemes amb l'accés por una via de servei d'un sol carril, així com no poder encarregar-se del manteniment per limitacions econòmiques. Fruit d'aquest conflicte, la platja va quedar desatesa presentant un deteriorament quasi total, sense preses d'aigua per als equipaments i el rec per degoteig, instal·lacions malmeses i fems per terra.

## Vegeu també

* Massalfassar
* Platges del País Valencià

## Referències

* ↑ Lasprovincias.es 05/11/2007. Massamagrell recupera la marjal amb la retirada de fem i neteja de séquies (castellà)
* 1 2 «Hotel en Massalfassar». Sh-hoteles.com. Arxivat de l'original el 2015-10-23. [Consulta: agost 2015].
* ↑ «La playa de Massalfassar, apta para el baño tras un trasvase de arena». Lasprovincias.es, 03-09-2009. [Consulta: agost 2011].
* 1 2 «Una playa que costó renovar 1,2 millones se deteriora por un conflicto institucional». Levante-emv.com, 07-08-2012. [Consulta: agost 2015].
# Platja de Son Xoriguer

La platja de Son Xoriguer està situada a l'illa de Menorca i concretament al sud del municipi de Ciutadella de Menorca.
Situada a 11 km de Ciutadella, a la urbanització del mateix nom i molt a la vora de la platja de Cala en Bosch. Aquesta platja té forma de copinya i està formada per petites platgetes que van apareixent i desapareixent segons els temporals de l'hivern. La seva arena és fina i les seves aigües cristal·lines. Entre platgetes hi ha roques. L'afluència de banyistes és molt alta, tant de turistes com de població local, sobretot de famílies.
Té servei de lloguer de planxes de windsurf així com altres activitats aquàtiques. Podem accedir en vehicle particular, que podrem aparcar gratuïtament pels voltants, o bé amb autobús, que ens deixa a la mateixa platja.
Aquesta platja està adaptada per a persones amb minusvalidesa.
Situada en un entrant de la mar amb forma de petxina pròxim a Cala´n Bosch, la Platja de Son *Xoriguer és una de les platges de Menorca que presenta major onatge. A causa d'això és comú trobar-se amb alguns banyistes practicant *windsurf, una cosa impensable en la majoria de les platges de l'illa.
Per ser una platja urbana, Són *Xoriguer acull una gran afluència de banyistes locals, especialment famílies, encara que també és freqüentada per turistes que s'allotgen en Cala'n Bosch.
La Platja de Son *Xoriguer compta amb l'avantatge de trobar-se molt pròxima a Cala´n Bosch, per la qual cosa resulta molt còmode arribar fins ella.
Malgrat això, si disposeu de cotxe de lloguer, us recomanem explorar altres platges i cales molt més agradables i interessants.

## Enllaços externs

* platges de Balears Arxivat 2014-01-16 a Wayback Machine.
# Piqueras

Piqueras és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 48 | 57 | 61 | 61 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# Piqueres (motocicleta)

Piqueres fou una marca valenciana de motocicletes fabricades a Alberic, Ribera Alta, per Genaro Piqueres entre 1952 i 1955.

## Història

Genaro Piqueres era un empresari del sector de la bicicleta molt afeccionat a les curses de motociclisme, de manera que desenvolupà la seva pròpia motocicleta, equipada amb un motor de dos temps de 125 cc inspirat en el de les Montesa de l'època. Un cop les havia fetes servir en curses locals, les venia. Piqueres en comercialitzà també d'altres que fabricava en petites sèries.

## Referències

* 1 2 Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Relación de las principales marcas». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 315. ISBN 84-920886-5-6.
# Platymantis browni

Platymantis browni és una espècie de granota que viu a Papua Nova Guinea.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Richards, S. & Allison, A. 2004. Platymantis browni. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 d'abril del 2008.
# Poble de les bòries

El poble de les bòries està situat a poca distància de Gordes, al departament de Valclusa i la regió Provença-Alps-Costa Blava.
Les bòries són antigues cases fetes de lloses de calcària amb uns murs de fins a 1,5 m i amb sostre en forma de volta. Daten de l'any 3200 aC i foren reconstruïdes periòdicament fins al segle xix, quan van ser abandonades definitivament.
Ofereix un testimoni de l'estil de vida a la Provença, des dels temps antics fins als nostres dies, amb trenta cabanes de pedra seca coronades per una volta i restaurades durant deu anys de treball. Reflecteixen l'harmonia amb els elements naturals, dels quals emanen amb un caràcter auster.
El poble de les bòries, únic en el seu gènere, es compon de set grups de cabanes tenint cadascun una funció ben precisa. Es reconeixen els habitatges, els estables, els pallers, els graners, els forns, els galliners. L'existència d'aquest poble prova, que fora d'una utilització intermitent de la bòria, com a habitatge provisional per exemple o amb finalitats pastorals o agrícoles, es podia igualment trobar una organització social i econòmica construïda al voltant d'aquests hàbitats en els temps antics.