OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pere Rigald

Pere Rigald, també anomenat Rigall o Rigau (en llatí Petrus Rigaldi) (?-1104) fou un eclesiàstic català, fundador i primer abat de la canònica de Santa Maria de Vilabertran, situada en aquest poble de l'Alt Empordà.
Pere Rigald va néixer en el si d'una família de propietaris rurals al Mas Sitjar, un mas no localitzat entre Espolla i Rabós. El 1069 va rebre donació de tres matrimonis de l'església de Santa Maria de Vilabertran, així com els territoris que hi havia al voltant per tal d'establir-hi un monestir, amb la indicació especial que fos Rigald qui el regís. El 1080 va iniciar les obres de construcció de l'església actual del monestir, de les quals fou el principal promotor i no va dubtar en ser un treballador més.
El 1090 va continuar l'obra fundadoda quan va establir el priorat de Santa Maria del Camp, al municipi del Rosselló de Peçà. El 1093 fou obligat pel bisbe de Vic a deixar el monestir de Sant Joan de les Abadesses i retornar a Vilabertran.
Va morir en olor de santedat i fou enterrat a les portes del monestir, fins al segle xv, quan fou traslladat a l'interior del temple, on es va construir un nou sepulcre a l'entrada, al costat dret de la nau.
Fou tingut com a persona santa i venerat a la seva tomba per la comunitat i el veinatge; Domènec el llista com a servent de Déu a la seva Historia general de los santos y varones ilustres de santidad del principado de Cataluña. En 1789, les incursions franceses destruïren les tombes de l'església foren destruïdes. La col·legiata subsistí fins al 1835, però el culte s'anà perdent i avui és oblidat.

## Bibliografia

* Antoni Vicenç Domènec. Historia general de los santos y varones ilustres de santidad del principado de Cataluña. Gerona: J. Garrich, 1630. p. 237-238.
# Pedro Winter

Pedro Winter (16è districte de París, 21 d'abril de 1975), també conegut pel nom artístic de Busy P, és un productor musical francès, DJ i propietari d'un segell discogràfic. Va ser el mànager de Daft Punk del 1996 al 2008, i el 2003 va fundar el segell de música electrònica Ed Banger Records, per al qual va fitxar artistes com Justice, Breakbot, Sebastian, Cassius, Mr. Oizo, DJ Mehdi i Myd, entre d'altres.

## Trajectòria

Pierre Winter va créixer sota la influència del heavy metal, el hip-hop i el rock. Afirma que el seu grup preferit de tots els temps és Beastie Boys. Va descobrir la música electrònica l'any 1992 amb el seu germà, Thomas Winter. Poc després va començar a punxar discos al What's Up Bar i a organitzar les festes Hype al Folies Pigalle i, després, Smoker The Palace amb David Guetta. El 1996, quan era estudiant de dret, Winter va conèixer Thomas Bangalter i Guy-Manuel de Homem-Christo, el conegut duet Daft Punk, que li van demanar que els fes de mànager i s'hi va comprometre.
El 2002, va crear la discogràfica Headbangers Entertainment, a través de la qual va gestionar diversos artistes com Cassius, Cosmo Vitelli, Thomas Winter et Bogue i DJ Mehdi. Un any més tard, va fundar el segell Ed Banger Records. El 2008 va deixar la gestió de Daft Punk per a centrar-se en el seu segell discogràfic i carrera musical com a Busy P. Per a l'àlbum debut de Phoenix, United, Winter va tocar amb un sintetitzador Rapman a la cançó «Funky Squaredance».

## Discografia (com Busy P)

* 2004: Limit Ed
* 2007: Rainbow Man
* 2007: The Headbangers
* 2008: Pedrophilia
* 2013: Still Busy
* 2017: Genie

## Referències

* ↑ «Eightyeighdc Fashion Blog», 23-01-2007. Arxivat de l'original el 28 September 2007. [Consulta: 14 juny 2007].
* ↑ James, Martin. French Connections: From Discotheque to Discovery. London, United Kingdom: Sanctuary Publishing Ltd., 2003, p. 268. ISBN 1-86074-449-4.
* ↑ Daft Punk Are Back in the Studio Arxivat 2012-11-13 a Wayback Machine. inthemix.com. Retrieved on 28 May 2008.
* ↑ Le 8 novembre 2012 à 12h40. «Scarlett Johansson se fait tatouer incognito à Paris - Le Parisien». Leparisien.fr, 08-11-2012. [Consulta: 5 abril 2020].
* ↑ Elias Leight. «Ed Banger Records: French Dance Label Celebrates 15 Years». Rolling Stone, 27-11-2018. [Consulta: 5 abril 2020].
* ↑ IMO Records. "Busy P Biography"
# Jacobus (Pennsilvània)

Jacobus és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 1.203 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Jacobus tenia 1.203 habitants, 481 habitatges, i 379 famílies. La densitat de població era de 510,4 habitants per quilòmetre quadrat.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,3% tenia menys de 18 anys, un 4,8% entre 18 i 24, un 28,2% entre 25 i 44, un 28,1% de 45 a 60 i un 16,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 44.185 $ i la renda mediana per família de 52.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.903 $ mentre que les dones 25.139 $. La renda per capita de la població era de 23.224 $. Cap de les famílies i l'1,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 «Fact Sheet- Jacobus». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Jacobus». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Jean-Baptiste de La Curne de Sainte-Palaye

Jean-Baptiste de La Curne de Sainte-Palaye (Auxerre, 6 de juny de 1697 - París, 1 de març de 1781) fou un historiador, filòleg i lexicògraf francès.

## Biografia

Jean-Baptiste de La Curne de Sainte-Palaye nasqué a Auxerre el 1697, com ho indica el seu cognom, al si d'una família de la noblesa francesa. El seu pare era un cavaller del duc d'Orleans. Tenia un germà bessó amb qui mantingué una relació fusional que feu que no se separaven gairebé mai.
Per mor de la seva salut malaltissa, Sainte-Palaye només començà els estudis clàssics quan tenia 15 anys. Malgrat això s'hi dedicà amb tanta empenta i energia que obtingué gran èxit i notorietat, i així el 1724 esdevingué membre de l'Acadèmia d'Inscripcions i belles lletres, després de dur a terme un estudi dels cronistes medievals, que el portà a buscar els orígens de la cavalleria.
Feu un viatge a Polònia el 1725 i romangué un any a la cort del rei Estanislau I com a encarregat de la correspondència entre el sobirà polonès i la cort reial francesa.
Després d'aquesta estada, tornà a França i escrigué una memòria sobre dos extractes de Tit Livi i Dionís d'Halicarnàs el 1727 i alhora diverses obres sobre història de Roma i més endavant historiografia francesa. Fou elegit membre de l'Académie française el 1758.

## Obres

* Dictionnaire historique de l'ancien langage françois (1749?)
* Lettre de divers auteurs sur le projet d'une place devant la colonnade du Louvre, pour y mettre la statue équestre du Roy (1749)
* Lettre à M. de B. [Bachaumont] sur le bon goût dans les arts et dans les lettres (1751)
* Histoire ou romance d'Aucassin et de Nicolette, tirée d'un ancien manuscrit composé vers le temps de S. Louis, et mise en langage moderne (1752)
* Mémoires sur l'ancienne chevalerie, considérée comme un établissement politique et militaire (1753)
* Mémoires sur l'ancienne chevalerie, nova edició augmentada (1781)
* Les Amours du bon vieux temps. On n'aime plus comme on aimoit jadis (1756)
* Projet d'un glossaire françois (1756)
* Discours prononcé dans l'Académie françoise, le lundi 26 juin MDCCLVIII, à la réception de M. de La Curne de Sainte-Palaye (1758)
* Dictionnaire de la langue romane, ou du vieux langage françois (1768)
* Histoire littéraire des troubadours, contenant leurs vies, les extraits de leurs pièces, et plusieurs particularités sur les mœurs, les usages et l'histoire du douzième et du treizième siècles, 3 vol. (1774)
# James P. Cannon

James P. Cannon (Rosedale, Kansas, 1890 - Los Angeles, 1974) va ser un polític, sindicalista i escriptor nord-americà.
S'uní al Socialist Party (SP) el 1908, però el 1911 es passà a la Industrial Workers of the World, en la qual participà de forma itinerant en l'organització i la direcció de vagues. Arran de la revolució bolxevic, tornà al Socialist Party, dins del sector encapçalat per John Reed, el qual fundaria el Communist Party (CP) el 1919. El 1920 fou elegit membre del Comitè Central del partit. Des del 1924 fou company i col·laborador de Rose Karsner. En aquests primers anys defensà l'abandonament de la situació clandestina, per tal de fer un treball de masses. Així començà a actuar com a Workers Party, del qual Cannon en fou el president nacional. Això suposà l'expulsió de Cannon i de la minoria «legalista» del Comunist Party USA, però aquesta decisió fou revocada davant la pressió de la Internacional Comunista. Dins la Internacional, Cannon fou membre de la Comissió Executiva (1922-23) i cap de la Defensa Obrera Internacional (1925-28). El 1928 s'uní a l'Oposició d'Esquerres, i fou expulsat del partit i de la internacional. Juntament amb Max Schachtman i Martin Abern, fundà la Communist League of America. L'activitat sindical dels comunistes d'esquerres se centrà en la Teamsters Union, de la qual Cannon fou dirigent.
El gener del 1938 participà en la fundació Socialist Workers Party estatunidenc (SWP), on va exercir com a secretari general fins al 1953, quan es va retirar parcialment. Tot just fundar-se el SWP aquest s'afilia a la Quarta Internacional. Dins el SWP i la Quarta Internacional, a partir del 1940, representà la línia del «trotskisme ortodox», contra la línia «d'esquerres» de James Burnham i Marx Schachtman primer i, en el 1953, contra el corrent majoritari defensat per Michel Pablo. Des del càrrec de secretari nacional del SWP i de la Quarta Internacional es preocupà de mantenir la línia «ortodoxa» contra les tendències centrípetes de la Internacional. La seua oposició activa a la guerra, li comportà l'empresonament (1944-45).
James P. Cannon va morir d'un atac de cor el 21 d'agost de 1974, amb 84 anys. Els seus articles i escrits personals es troben microfilmats a la Wisconsin Historical Society, a Madison.

## Referències

* 1 2 3 4 «Biografia de James P. Cannon». Enciclopèdia del marxisme (amb llicència GFDL). Marxists Internet Archive (MIA). [Consulta: 1r octubre 2022].
* 1 2 3 4 Lubitz, Wolfgang; Lubitz, Petra. «James P. Cannon» (pdf) (en anglès). Bio-Bibliographical Sketch. Lubitz' TrotskyanaNet, agost 2022. [Consulta: 1r octubre 2022].
* ↑ «James P. Cannon Papers, 1919-1975» (en anglès). Wisconsin Archive Society (University of Wisconsin, digital collections). [Consulta: 1r octubre 2022].

## Enllaços externs

* James P. Cannon (català) a Marxists Internet Archive (MIA) (amb llicència GFDL).
* Arxiu de James P. Cannon, (anglès) Wisconsin Historical Society, Madison, WI.
# James P. Hogan

James P. Hogan (21 de setembre de 1890 — 4 de novembre de 1943) va ser un director i guionista cinematogràfic de nacionalitat estatunidenca.
Nascut en Lowell, Massachusetts, el seu nom complet era James Patrick Hogan. Entre els seus films més destacats figuren Buldog Drummond's Secret Police (1939) i The Mad Ghoul (1943), l'última producció rodada per ell.
Va morir el 1943 a North Hollywood, Los Angeles, Califòrnia, a causa d'un infart agut de miocardi, als 53 anys d'edat.

## Filmografia

* The Skywayman (1920)
* The Little Grey Mouse (1920)
* Bare Knuckles (1921)
* Where's My Wandering Boy Tonight? (1922)
* Unmarried Wives (1924)
* Black Lightning (1924)
* Capital Punishment (1925)
* Women and Gold (1925)
* The Mansion of Aching Hearts (1925)
* Jimmie's Millions (1925)
* The Bandit's Baby (1925)
* My Lady's Lips (1925)
* S.O.S. Perils of the Sea (1925)
* Steel Preferred (1925)
* The King of the Turf (1926)
* The Isle of Retribution (1926)
* Flaming Fury (1926)
* The Final Extra (1927)
* The Silent Avenger (1927)
* Mountains of Manhattan (1927)
* Finnegan's Ball (1927)
* The Broken Mask (1928)
* Top Sergeant Mulligan (1928)
* Hearts of Men (1928)
* Burning Bridges (1928)
* Code of the Air (1928)
* The Border Patrol (1928)
* The Sheriff's Secret (1931)
* The Seventh Commandment (1932)
* Paradise Valley (1934)
* Life Returns (1935)
* Desert Gold (1936)
* The Arizona Raiders (1936)
* The Accusing Finger (1936)
* Arizona Mahoney (1936)
* Bulldog Drummond Escapes (1937)
* The Last Train from Madrid (1937)
* Ebb Tide (1937)
* Scandal Street (1938)
* Bulldog Drummond's Peril (1938)
* The Texans (1938)
* Sons of the Legion (1938)
* Arrest Bulldog Drummond (1939)
* Bulldog Drummond's Secret Police (1939)
* Grand Jury Secrets (1939)
* Bulldog Drummond's Bride (1939)
* $1000 a Touchdown (1939)
* The Farmer's Daughter (1940)
* Queen of the Mob (1940)
* Texas Rangers Ride Again (1940)
* Ellery Queen's Penthouse Mystery (1941)
* Power Dive (1941)
* Ellery Queen and the Perfect Crime (1941)
* Ellery Queen and the Murder Ring (1941)
* A Close Call for Ellery Queen (1942)
* A Desperate Chance for Ellery Queen (1942)
* Enemy Agents Meet Ellery Queen (1942)
* No Place for a Lady (1943)
* The Strange Death of Adolf Hitler (1943)
* The Mad Ghoul (1943)

## Referències

* ↑ James P. Hogan a Filmportal.de
* ↑ Catàleg de pel·lícules al web de l'AFI
# Piti (plat)

Piti és un plat de la cuina turca i de l'Azerbaidjan fet amb carn d'ovella i cigrons com a ingredients bàsics. També és denominat Bozbaş en algunes parts de la Regió d'Anatòlia Oriental de Turquia.

## Preparació i consum

Aquests ingredients bàsics són cuinats en una cassola, de vegades de fang i després se li afegeixen patates i cebes. En alguns llocs també se li afegeixen mongetes verdes i pebrots verds dolços. El plat té un brou groc verdós que s'obté amb l'ús d'una herba conegut com a sarıkök, una variant de cúrcuma.
A l'hora de servir aquest menjar, s'usen plats fondos o cassons de terra. Se li posa pa yufka o lavash, un altre pa pla, al fons dels pots i sobre s'agrega el piti amb el seu brou. Així el menjar es consumeix amb un pa suau.

## Referències

* ↑ http://www.cihan.com.tr/news/1081243-Kars-a-ozgu-lezzet-Piti-iftar-davetlerinde-sofralarin-vazgecilmezi-Ozel--CHMTA4MTI0My8xMDA0 Arxivat 2015-01-19 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Imatges de "piti/bozbaş"
# Joan Costa i Font

Joan Costa i Font (Palafrugell, 10 de febrer de 1910 - València, 25 de febrer de 1985) fou un jugador de futbol català de les dècades de 1930 i 1940.

## Trajectòria

Format al FC Palafrugell, fitxà pel València CF el 1929 tot just acabat el Campionat Valencià, quan encara no havia complert els 20 anys, recomanat per Raimon Miquel. Defensà els colors del club valencià fins a 1935, any en què retornà a Catalunya per jugar al RCD Espanyol. Al club blanc-i-blau jugà 11 partits de lliga durant la temporada 1935-36. Acabada la Guerra Civil jugà una nova temporada al València. En les set temporades al club guanyà cinc campionats valencians i assolí un ascens a Primera. Continuà jugant a diversos clubs de la regió com el Llevant UE, el CE Alcoià on tornà a jugar dues temporades a primera divisió i acabà la seva trajectòria a l'Albacete Balompié. Disputà un partit amb la selecció catalana de futbol l'any 1936.

## Palmarès
### València CF

* Campionat de València de futbol: 1930-31, 1931-32, 1932-33, 1933-34, 1939-40
* Segona Divisió espanyola: 1930-31

## Referències

* 1 2 3 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Luto por partida doble». Mundo Deportivo, 27-02-1985. [Consulta: 20 gener 2014].
* ↑ «Juan Costa y la huella del Valencia en Gerona». Cuadernos de Fútbol, CIHEFE, 17-12-2016. [Consulta: 9 gener 2017].
* ↑ «El campeonato regional valenciano». Mundo Deportivo, 10-01-1943. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Ficha de Juan Costa». ciberche.net. [Consulta: 20 gener 2014].
* ↑ «Ayer en Sevilla». Mundo Deportivo, 02-01-1936. [Consulta: 20 gener 2014].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFtubol
# Joan Crespí Fiol

Joan Crespí Fiol (Mallorca, 1722 – Mallorca ?), va ser un missioner franciscà mallorquí i explorador del sud-oest estatunidenc. Es va dirigir a la península de Baixa Califòrnia per a posar-se a càrrec de la Missió de la Puríssima Concepció. El 1769 es va unir a l'expedició de Gaspar de Portolà per a ocupar San Diego i Monterey, continuant cap al mord fins a Portolá. L'any següent, va fundar la Missió San Carlos Borromeo de Carmelo, avui dia Carmel (Califòrnia), que es va convertir en la seva seu principal. Era capellà de l'expedició al Pacífic Nord portada a terme per Juan Pérez el 1774. Les seves memòries van proporcionar un valuós testimoniatge d'aquestes expedicions.

## Vegeu també

* Camino Real (Califòrnia)
* Miquel Constançó

## Referències

* ↑ «Joan Crespí Fiol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 4.

## Enllaços externs

* Muñoz Navadijo, Laura: Junípero Serra y Juan Crespí. Crónica de la Expedición de 1774. 89 p.
* Joan Crespí: Diario del viaje de la fragata ... Santiago ... de las costas del Norte de Monte-Rey, 5 de octubre de 1774
# Plectrohyla bistincta

Plectrohyla bistincta és una espècie de granota endèmica de Mèxic.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Plectrohyla bistincta. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 6 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Plectrohyla celata

Plectrohyla celata és una espècie de granota endèmica de Mèxic.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Plectrohyla celata. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 6 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Plectrohyla calvicollina

Plectrohyla calvicollina és una espècie de granota endèmica de Mèxic.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Plectrohyla calvicollina. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 6 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Pla de les Forques

El Pla de les Forques és una plana a 867 metres d'altitud al municipi de la Seu d'Urgell i, una part, de les Valls de Valira. El pla és en una zona elevada respecte a la Plana de la Seu, sota el Serrat de Calbinyà. N'hi ha una destinada a practicar l'aeromodelisme i el pla d'ordenació general urbanística preveu que formi part del Parc Territorial de la Valira.

## Referències

* ↑ «pla de les Forques | enciclopedia.cat». [Consulta: 12 juliol 2023].
* https://www.enciclopedia.cat/gran-enciclopedia-catalana/pla-de-les-forques-0
# Pla de les Falgueres

El pla de les Falgueres és un pla del terme municipal de Granera, al Moianès.
És a la zona central-oriental del terme, a prop i al sud-est de la masia de Tantinyà, a migdia de la capçalera del torrent de Tantinyà i a ponent de l'extrem nord-oest de la carena de les Illes. És enlairat a la dreta del torrent del Salamó, i pels peus -sud- del pla de les Falgueres discorre el camí del Salamó.
# Joan Garau Salvà

Joan Garau Salvà (Llucmajor, Mallorca, 1927 - Palma, 2007) fou un metge i pèrit agrícola mallorquí que destacà en el camp de l'avicultura i de l'apicultura.
Joan Garau es llicencià el 1951 en medicina i cirurgia a la Universitat de València; el 1955 es diplomà en sanitat a l'escola Nacional de Sanitat, de Madrid; i el 1964 s'especialitzà en cirurgia general, en traumatologia i en cirurgia ortopèdica a la Universitat de Madrid. És autor d'Apuntes de otorrinolaringología del 1952. El 1966 patentà, juntament amb Juan Antonio Pérez Navalón, un aparell per a l'estimulació de la musculatura humana i animal (nervi artificial).
Afeccionat a la biologia, el 1945 obtingué el títol de pèrit agrícola i publicà, conjuntament amb el seu germà Antoni Garau Salvà, també metge, especialista en urologia, diversos estudis sobre la crida d'ocells domèstics: El periquito, el 1945; El canario, el 1952; La paloma, el 1965. Fou president de l'Associació Balear d'Apicultors entre 1981 i 1987 i publicà Curso superior de apicultura el 1990.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 19. Palma: Promomallorca, p. 38. ISBN 84-8661702-2.
# Peter Krieger

Peter Krieger (30 de novembre de 1929 - 1981) va ser un futbolista alemany que va jugar al club 1. El FC Saarbrücken i la selecció del Sarre com a davanter.

## Referències

* ↑ Martin Neu. «Die Spieler der saarländischen Fußball-Nationalmannschaft» (en german). Saar Nostalgie. [Consulta: 7 maig 2017].
# Marquesat de Grijalba

El Marquesat de Grijalba és un títol nobiliari espanyol creat el 27 de desembre de 1890 pel rei Alfons XIII, a favor de Jacinto María Ruiz Ibarra Grijalba y Ricardo, Senador del Regne.
La seva denominació fa referència al cognom del primer titular, així com a la localitat de Grijalba, província de Burgos.

## Marquesos de Grijalba

| | Titular | Període |
| Creació per Alfons XIII |||
| I | Jacinto María Ruiz Ibarra y Ricardo | 1890-1909 |
| II | Gustavo Ruiz de Grijalba y López Falcón | 1909-1929 |
| Rehabilitació per Francisco Franco |||
| III | Alejandro Ruiz de Grijalba y Avilés | 1954-1979 |
| "IV" | "Armand Pierre Magescas de Bascaran" | 1979- |

## Història dels Marquesos de Grijalba

* Jacinto María Ruiz Ibarra Grijalba y Ricardo († en 1909), I marquès de Grijalba.
* Casat amb Higinia López Falcón. El succeí el seu fill:
* Gustavo Ruiz de Grijalba y López Falcón († en 1929), II marquès de Grijalba. Sense descendents. El succeí, per rehabilitació en 1953, el fill del seu germà, Alfonso Ruiz de Grijalba y López, que s'havia casat amb Mercedes Avilés, per tant el seu nebot:
Rehabilitat en 1954 per:
* Alejandro Ruiz de Grijalba y Avilés, III marquès de Grijalba.
* "Armand Pierre Magescas de Bascaran", "IV marquès de Grijalba".
* Casat amb Daisy Gisèle Pigray Costa.

## Referències

* ↑ Elenco de Grandezas y Títulos Nobiliarios Españoles. Instituto "Salazar y Castro ", C.S.I.C.
# Manuel Gómez Valdivia

Manuel Gómez Valdivia (Elx, 17 de març de 1872 - 29 d'abril de 1928) fou un advocat i polític il·licità, alcalde d'Elx, governador civil i president de la Diputació d'Alacant durant la restauració borbònica.
Es llicencià en dret a la Universitat de Madrid i va exercit amb bufet propi a Alacant. Alhora fou un destacat propietari, va organitzar la Comunitat de Pagesos en 1899 i fou membre de la Cambra Agrària Provincial. També va escriure articles a les revistes locals El Bou (1885), El Pueblo de Elche (1899) i La Industria y el Pueblo (1905). Interessat en la política de ben jove, en 1897 fou escollit regidor d'Elx amb el Partit Conservador, del que n'era vicepresident a Elx. El 1903 era president del partit a Elx i va mantenir disputes polítiques i dialèctiques amb el cap dels liberals locals Vicente Sansano Fonoll i amb el socialista José Vives Vives. Després es va passar al sector del Partit Liberal Fusionista dirigit pel comte de Romanones, amb el que va ser diputat provincial entre 1898 i 1921. En la Diputació d'Alacant va ser vicepresident el 1911 i president el 1916-1918 i el 1919-1920. El 1922 fou nomenat governador civil de la província de Castelló, càrrec del que fou destituït en setembre de 1923 amb la proclamació de la Dictadura de Primo de Rivera. Aleshores es retirà de la política.

## Referències

* ↑ Manuel Gómez Valdivia Arxivat 2018-11-12 a Wayback Machine. a elche.me
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.255. ISBN 9788495484802.
Càrrecs públics :
| Precedit per: José García Vidal Alfredo Pastor Mengual | President de la Diputació d'Alacant 1916-1918 1920-1921 | Succeït per: Celestino Pons Albí Camilo Pérez Pastor |
# Curtili

Curtili (en llatí Curtilius) va ser un cavaller romà que va viure al segle i aC.
Era un membre del partit de Juli Cèsar, que després de la victòria del seu bàndol l'any 43 aC es va apoderar d'una gran hisenda de l'estat a Fundi, que abans havia estat administrada per Gai Sextili Ruf.

## Referències

* ↑ Ciceró. Epistulae ad Atticum XIV,6,10