OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antonio Rodríguez

Antonio Rodríguez és el nom dels següents personatges:
* Antonio Rodríguez Basulto (Àvila, 1945), polític espanyol
* Antonio Rodríguez Hernández (Móra d'Ebre, 1889 - Madrid, 1919), escultor català
* Antonio Rodríguez de Hita (Valverde de Alcalá, 1722 - Madrid, 1787), compositor espanyol
* Antonio Rodríguez de León (Villanueva del Duque, 1896 - 1965), governador civil escriptor espanyol
* Antonio Rodríguez Martínez (1979, Alacant), futbolista
* Antonio Rodríguez Pérez advocat i polític gallec del segle XX
* Antonio Rodríguez Reixa (Vigo, 1957), escriptor músic i director de cinema gallec.
* Antonio Rodríguez Salvador (Taguasco, 1960), poeta, narrador, dramaturg i assagista cubà
# Aphantophryne sabini

Aphantophryne sabini és una espècie de granota de la família Microhylidae que viu a Papua Nova Guinea.

## Referències

* Zweifel, R. & Parker, F. 2004. Aphantophryne sabini. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 27 d'abril del 2008.
# Aristè de Megalòpolis

Aristè de Megalòpolis (grec antic: Ἀρίσταινος, llatí: Aristaenus), a qui Polibi i Plutarc anomenen Aristènet, va ser estrateg de la Lliga Aquea l'any 198 aC i va induir els aqueus a entrar en aliança amb Roma contra Filip V de Macedònia.
Acusat aquell mateix any de traïció, Polibi el va defensar. El 197 aC va ser nomenat altra vegada estrateg i va acompanyar el cònsol Tit Quinti Flaminí a l'entrevista amb Filip V. En aquest mateix any va convèncer els beocis de passar al costat romà, segons Titus Livi.
L'any 195 aC quan tornava a ser estrateg, es va unir a Flaminí amb deu mil infants i mil cavallers per atacar Nabis d'Esparta. El 185 aC, altra vegada estrateg, es va enfrontar amb Filopemen i Licortes per la seva conducta en relació amb una ambaixada egípcia.
Aristè era oponent polític de Filopemen, i va mostrar més bona disposició que ell en l'entesa amb els romans. Segons Polibi i Pausànias, era eloqüent i hàbil en política però no es distingia en la guerra.

## Referències

* ↑ Aristaenus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 288
# Aristèids

Els aristèids (Aristeidae) són una família de crustacis decàpodes del subordre dels dendrobranquiats. Com els penèids, són crustacis molt apreciats en la cuina i les gambes més conegudes formen part d'aquesta família.
En general solen viure a gran profunditat, fins i tot en la zona abissal. Formen grans concentracions d'individus que afegit al seu interès gastronòmic fa que tinguin un atractiu comercial especial. La gamba rosada (Aristeus antennatus) és una de les espècies més apreciades.
Tenen un color vermell fosc, i no viuen més de dos anys. Les femelles són més grosses que els mascles.

## Sistemàtica

La família Aristeidae compren 9 gèneres:
* Aristaeomorpha Wood-Mason, 1891
* Aristaeopsis Wood-Mason, 1891
* Aristeus Duvernoy, 1840
* Austropenaeus Pérez Farfante et Kensley, 1997
* Hemipenaeus Bate, 1881
* Hepomadus Bate, 1881
* Parahepomadus Crosnier, 1978
* Plesiopenaeus Bate, 1881
* Pseudaristeus Crosnier, 1978

## Referències

* ↑ Història Natural dels Països Catalans. Enciclopèdia Catalana. Vol 9, "Artròpodes I", pp. 343.
* ↑ ITIS: Aristeidae
* ↑ Animal Diversity Web: Aristeidae
# Schubert

Schubert és el nom dels següents personatges:
* Ferdinand Schubert (Lichtenthal, Àustria, 1794 - Viena, 1859), compositor austríac
* François Schubert (Dresden, 1808 - 1878), violinista i compositor alemany del Romanticisme
* Franz Schubert (Viena, Sacre Imperi, 1797 - Viena, Imperi Austríac, 1828), compositor austríac mestre indiscutible del lied
* Johann Friedrich Schubert (Rudelstadt, 1770 - Colònia, 1811), compositor alemany
* Joseph Schubert (Varnsdorf, Txèquia, 1754 – Dresden, 1837), compositor, violinista i violista alemany
* Kurt Schubert (Berlín, 1891 - 1945), pedagog i compositor musical alemany
* Richard Schubert (1878 - ?), director i compositor alemany dedicat al cant coral
# Santovenia de la Valdoncina

Santovenia de la Valdoncina és un municipi de la província de Lleó, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Referències

* ↑ «Provincia de León (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22 gener 2021. [Consulta: 2 març 2021].
# Associació Catalana de la Dona

Associació Catalana de la Dona és una organització feminista creada a Barcelona el 23 de juliol de 1976 pel Partit del Treball d'Espanya (PTE), arran de la celebració de les primeres Jornades Catalanes de la Dona amb l'objectiu d'assolir la plena igualtat jurídica i social de la dona, respecte a l'home, el dret al divorci, la planificació familiar i l'avortament… Proporciona assistència i formació a les seves associades.
Des d'una posició de feminisme reformista, pluralista en la ideologia i oberta a la col·laboració política amb els partits, el 1977 formà part de la coalició electoral Esquerra de Catalunya amb ERC, PTE i Estat Català. En el programa polític que presentaren demanava una llei de divorci justa i no discriminatòria, l'abolició de totes les lleis que discriminaven les dones, tornar a posar en vigència la Llei eugènica de l'avortament promulgada pel Govern de la Generalitat, la legalització de l'ús d'anticonceptius a càrrec de la Seguretat Social, un salari just i suficient sense discriminacions de sexe, la coeducació a tots els nivells escolars i la creació de parvularis i guarderies suficients i gratuïtes.

## Presidentes

* 1976 - 1979 Anna Mercadé i Ferrando
* 1979 - Act. Núria Solé i Fournier

## Referències

* ↑ «Neix l'Associació Catalana de la Dona (ACD) – Fils Feministes». [Consulta: 21 març 2021].
* 1 2 Plana, Montserrat Duch; Baldrich, Meritxell Ferré. De súbdites a ciutadanes. Dones a Tarragona, 1939-1982. Publicacions Universitat Rovira I Virgili, 2016-02-01, pag 218. ISBN 978-84-8424-416-5.
* ↑ «Associació Catalana de la Dona | enciclopèdia.cat». [Consulta: 21 març 2021].
# Scinax boesemani

Scinax boesemani és una espècie de granota que es troba al Brasil, Guaiana Francesa, Guyana, Surinam, Veneçuela i, possiblement també, a Colòmbia, Bolívia i el Perú.

## Referències

* Fordham et al (2006). Scinax boesemani. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 3 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Santiago Cantera Montenegro

Santiago Cantera Montenegro (Madrid, 1972) és un monjo benedictí i medievalista espanyol, prior de l'Abadia del Valle de los Caídos.
Nascut el 1972 a Madrid, es va llicenciar en Geografia i Història per la Universidad Complutense de Madrid (UCM) el 1993. Va ser candidat al número 32 de la candidatura al Congrés dels Diputats per Madrid de Falange Española Independiente (FE(I)) de cara a les generals de 1993 i candidat a eurodiputat en el nombre de 40 de la llista de FE(I) per a les eleccions al Parlament Europeu de 1994 a Espanya. Cantera, que va entrar a treballar com a docent per a la Universitat CEU San Pablo, es va doctorar en història per la UCM.
Cap a la trentena es va decantar per la vida monàstica i després de desistir en l'ingrés a l'orde trapenc, va ser convençut per ingressar a l'abadia benedictina del Valle de los Caídos. El 2014 es va convertir en prior de l'abadia.
S'ha erigit com un ferm opositor al trasllat de les restes de Francisco Franco i de José Antonio Primo de Rivera del mausoleu franquista.

## Referències

* 1 2 3 Martín, Jessica. «Santiago Cantera, de candidato de la Falange a prior del Valle de los Caídos» (en castellà), 09-10-2019. [Consulta: 11 octubre 2019].
* ↑ Juntas Electorales Provinciales: «Candidaturas proclamadaspara las Eleccionesal Congreso de los Diputados y al Senado, convocadas por Real Decreto 534/1993, de 12 de abril». Boletín Oficial del Estado, CCCXXXIII, 112, 11-05-1993, pàg. 14031. ISSN: 0212-033X [Consulta: 11 octubre 2019].
* ↑ Junta Electoral Central: «Candidaturas proclamadas a las elecciones de Diputados al Parlamento Europeo convocadas por Real Decreto 646/1994, de 15 de abril». Boletín Oficial del Estado, 117, 17-05-1994, pàg. 15149. ISSN: 0212-033X [Consulta: 11 octubre 2019].
* ↑ «El prior del Valle se niega a obedecer al Supremo y asegura que no "autoriza" el acceso para exhumar a Franco». Público, 09-10-2019.
* 1 2 Bastante, Santiago «El prior del Valle de los Caídos fue candidato de Falange a las generales de 1993 y las europeas de 1994». eldiario.es, 24-07-2018.
# Artigas (Aude)

Artigues és un municipi francès, situat al departament de l'Aude i a la regió d'Occitània.
# Asplenium onopteris

La falzia negra (Asplenium onopteris) és una espècie de falguera de la família Aspleniaceae, freqüent als Països Catalans. És molt semblant a Asplenium adiantum-nigrum, espècie que també rep el nom de falzia negra.

## Noms comuns

Donat que és una espècie corrent als Països Catalans, rep nombrosos noms comuns: falzia negra, capil·lera negra, falzia de bosc, cama negra, dauradella borda, falguera borda, falguera de la cama negra, falguera de roca, falguereta, falzia, falzia de peu de cingle, falzia de roques, herba cancera, herba felera, falsija de peu de cingle, falsitja de roques, foguera borda, foguera de la cama negra, valzia negra.

## Distribució

A. onopteris prolifera per tota la conca Mediterrània, incloent el nord d'Àfrica. Hi ha troballes aïllades fins al nord d'Irlanda i Polònia.

## Característiques

Tot i que s'ha classificat com una subespècie d’A. adiantum-nigrum. Alguns autors han descrit la hibridació entre A. onopteris i A. adiantum-nigrum amb descendència infèrtil. La principal diferència és que A. onopteris és diploide i A. adiantum-nigrum és tetraploide. Al microscopi, la diferència observable més consistent entre A. adiantum-nigrum i A. onopteris és que les espores d’A. onopteris tenen un diàmetre mitjà de 28 micres i són gairebé tots més petites que 31 micres, mentre que els d’A. adiantum-nigrum tenen un diàmetre mitjà de 34 micròmetres i són gairebé totes més grans de 31 micres. A nivell morfològic l'extrem del limbe de les fulles d’A onopteris és estret i clarament lanceolades mentre que els d’A. adiantum-nigrum són arrodonits o ovades, el·líptiques.

## Referències

* ↑ «falzia». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* 1 2 «Asplenium onopteris». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «Asplenium onopteris L.». [Consulta: 24 setembre 2022].
* ↑ «Falzia negra». TERMCAT, 11-09-2022.
* ↑ «Plant Crib - Botanical Society of the British Isles in association with National Museums & Galleries of Wales Plant Crib» (en anglès). T. C. G. Rich & A. C. Jermy. [Consulta: 2 juny 2013].
# Secernosaure

El secernosaure (Secernosaurus) és un gènere de dinosaure hadrosaure. Era un herbívor que va viure en el Cretaci superior. Les seves restes fòssils foren trobades a l'Argentina.
L'espècie tipus és Secernosaurus koerneri, descrita l'any 1979. Una espècie anomenada l'any 1984, Kritosaurus australis, podria ser sinònima.

## Referències

* ↑ Prieto–Marquez, Alberto; and Salinas, Guillermo C. «A re–evaluation of Secernosaurus koerneri and Kritosaurus australis (Dinosauria, Hadrosauridae) from the Late Cretaceous of Argentina». Journal of Vertebrate Paleontology, vol. 30, 3, 2010, pàg. 813–837. DOI: 10.1080/02724631003763508.
* Hadrosauridae a Thescelosaurus! Arxivat 2009-06-28 a Wayback Machine.
# Asturcones (escultura)

L'escultura urbana coneguda pel nom Asturcones, ubicada a la plaça de la Escandalera, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
El grup escultòric, fet de bronze, és obra de Manuel Valdés Blasco, i està datat 2005.
L'obra és el resultat d'un encàrrec realitzat per part de l'entitat financera Cajastur per commemorar el seu 125 aniversari. Es tracta d'un grup format per tres asturcons de mida natural, situats arran de terra, per crear un ambient de proximitat amb els ciutadans.
Aquest conjunt escultòric, que presenta forma triangular, és el primer amb temàtica animal de l'escultor valencià, alhora que és el primer que va realitzar per a Astúries.

## Referències

* 1 2 3 4 «Esculturas archivos - Turismo Asturias» (en espanyol europeu). [Consulta: 14 novembre 2018].
* 1 2 3 4 «Escultura pública en Oviedo». Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 14 novembre 2018].
* ↑ «Ruta por el Oviedo más escultural... 32 figuras que te dejarán de piedra :) ¿TE ATREVES CON UN "SELFIE" DIFERENTE EN TODAS? - GUÍA TURISMO ASTURIAS» (en castellà). GUÍA TURISMO ASTURIAS.
# Sent Sabin d'Escanacraba

Escanacraba (francès Escanecrabe) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Arte Fotográfico

Arte Fotográfico és una revista espanyola de fotografia. Durant el tercer quart de segle XX va estar enfocada principalment a difondre l'activitat de les associacions i agrupacions fotogràfiques.
Ja havia existit una revista amb el mateix nom a Sevilla entre 1896 i 1898, publicada per Luis Escacena, on es divulgaven coneixements sobre fotografia i es presentaven algunes imatges, i una altra de periodicitat mensual a Barcelona l'any 1927, que recollia col·laboracions d'importants fotògrafs, com José Ortiz Echagüe, Josep Masana, Eduardo Susanna i el comte de la Ventosa, que compartien l'interès dels pictorialistes per difondre la fotografia com a art.
El gener de 1952 va aparèixer aquesta revista sota la direcció d'Ignacio Barceló; en principi es tractava d'una revista que ocupava el buit deixat pel butlletí de la Real Sociedad Fotográfica de Madrid, «Sombras», però aviat es va convertir en portaveu de les associacions de fotografia existents.
La revista va començar editant-se bàsicament en blanc i negre; fins a la dècada del 1980 no va incloure la fotografia en color entre les seves pàgines, i va canviar a una estructura en la qual s'oferien portafolis amb el treball de fotògrafs artistes i la informació relacionada amb l'activitat dels concursos fotogràfics.
Després de la mort d'Ignacio Barceló el 19 d'abril de 1984, poc després de publicar-se el número 388, va assumir la direcció de la revista Antonio Cabello (número 403, juliol de 1985), que va generar notables canvis en l'estructura de la publicació, recollint l'obra d'autors nacionals i internacionals alhora que es mantenien els apartats de notícies, convocatòries de concursos, ressenyes d'exposicions i diversos articles sobre tècnica fotogràfica.
A partir del número 620, el setembre del 2009, la revista va començar a oferir monografies d'interès fotogràfic, i el 2012, amb motiu del seu 60è aniversari, es va llançar l'edició digital, disponible online de manera gratuïta.

## Referències

* ↑ La CEF Otorga el Premio Nacional de Fotografía 2013 a la revista AFes Arxivat 2013-07-15 a Wayback Machine. (castellà)
* 1 2 Sougez, M.L.; Pérez Gallardo, H.. Diccionario de historia de la fotografía. Madrid: Ediciones Cátedra, 2003, p. 45. ISBN 84-376-2038-4. (castellà)
* ↑ Real Sociedad Fotográfica: Historia (castellà)
* ↑ López Mondéjar, P. Historia de la fotografía en España. 4ª. Barcelona: Lunwerg editores, 1999, p. 192, 194. ISBN 8477826609. (castellà)
* ↑ J.R. «Còpia arxivada». ABC, 29-04-1984. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 16 juliol 2013]. (castellà)
* ↑ Al servicio de la fotografía Arxivat 2013-07-16 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ ‘Arte fotográfico’ celebra 60 años con el lanzamiento de una revista ‘on-line’ per Asociación de la Prensa de Madrid 10/2/2012 (castellà)
* ↑ Número 4 de AF.es la revista gratuita de Arte Fotográfico a Fotógrafo Digital, 30/11/2012 (castellà)

## Enllaços externs

* Pàgina web de la revista (castellà)
# Hamlets

Hamlets (conegut prèviament com a IBM Servlet-based Content Creation Framework) és el nom d'un sistema de Codi obert per generar pàgines web, desenvolupat originalment per René Pawlitzek d'IBM. Un Hamlet es defineix com una extensió a un servlet que llegeix plantilles en format XHTML fent servir SAX (Simple API for XML) i afegeix contingut dinàmicament en llocs de la plantilla que són assenyalats amb etiquetes i identificadors especials. Un compilador de plantilles es pot fer servir per a accelerar l'operació de Hamlets.
Hamlets proporciona un entorn de treball que facilita el desenvolupament d'aplicacions basades en Web, i que és fàcil de fer servir i d'entendre, lleuger i petit, basat en servlets. Hamlets no tan sols en permet l'ús sinó que fa obligatòria la separació entre contingut i presentació.

## Referències

* Pàgina web de Hamlets
Viccionari
# Església de Sant Jaume (Lledó d'Algars)

L'església de Sant Jaume de Lledó d'Algars (Matarranya) és una església gòtica del segle xiv.
És una església senzilla, de carreus ben escairats i volum compacte, trencat només per una petita torrassa de base poligonal, situat en un extrem de la façana i per on puja l'escala de cargol que van al cor, i a l'altre extrem de la mateixa façana un campanar de cadireta.
Té una única nau de línies gòtiques pures amb capçalera recta. L'espai interior és ampli i diàfan, accentuat per la gran altura de la nau, que es cobreix amb volta de canó apuntat, mentre que la capçalera es cobreix amb una volta de creueria, amb l'anyell pasqual representat a la clau. Als segles xvi i xvii s'h van afegir dues petites capelles laterals a la nau, aprofitant el gruix del mur, i dues capelles rectangulars a la capçalera.
La portalada és d'arc apuntat i té sis arquivoltes amb traceria lobulada. A sobre té un finestral amb arc ogival i a la façana oposada, a la capçalera, hi ha un òcul.

## Referències

* 1 2 3 Tortosa i Terres de l'Ebre, Llitera i Baix Cinca. Catalunya Romànica. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1997, pag. 66 Volum XXVI. ISBN 84-412-2515-X.
* 1 2 3 4 5 «DECRETO 325/2001, de 4 de diciembre, del Gobierno de Aragón, por el que se declara Bien de Interés Cultural, en la categoría de Monumento, la denominada Iglesia de Santiago Apóstol en Lledó (Teruel).». Boletín Oficial de Aragón. Departamento de Cultura y Turismo. Govern Aragonès. Arxivat de l'original el 13 d’octubre 2007. [Consulta: 4 octubre 2014].
* 1 2 3 «Iglesia de Santiago Apóstol». Sistema de Información del Patrimonio Cultural Aragonés. Govern Aragonès. [Consulta: 4 octubre 2014].
# (458) Hercynia

Hercynia és el nom que rep l'Asteroide número 458 del cinturó d'asteroides. Fou descobert pels astrònoms Max Wolf i Friedrich Karl Arnold Schwassmann el 21 de setembre del 1900 des de l'Observatori de Heidelberg-Königstuhl, a Heidelberg (Alemanya).
El seu nom provisional era 1900 FK.

## Referències

* Pàgina oficial de la NASA.
# Esquerra Republicana de les Illes Balears

Esquerra Republicana de les Illes Balears (ERIB o ER), és la federació territorial a les Illes Balears i Pitiüses d'Esquerra Republicana. La seua ideologia és independentista i d'esquerres. Les seues joventuts són el Jovent Republicà de les Illes Balears i Pitiüses.

## Història

El 1987, arran d'una crisi del Partit Socialista de Mallorca, diversos militants d'aquesta formació política disconformes amb la seva línia d'ambigüitat nacional, l'abandonen i entren a militar a Esquerra. No va ser però fins al 1989 que s'estructurà formalment la federació amb la primera secció local d'Esquerra a Mallorca. El 31 d'octubre de 1992, Esquerra Republicana de les Illes celebrà a la Casa de Cultura de Felanitx el primer congrés on el mallorquí Bartomeu Mestre, ex-dirigent del PSM, fou escollit per majoria absoluta president d'Esquerra a les Illes Balears i Pitiüses.
En 2015 va ser elegit president de la federació illenca, en un congrés celebrat a Vilafranca, l'historiador Guillem Morro. Un any després, el 2016, el partit va donar suport a la candidatura Sobirania per a les Illes en la repetició de la convocatòria de eleccions espanyoles, descartant presentar-se en la coalició formada per PSM, EU i Podem. L'11 de novembre de 2016 fou elegit president Joan Llodrà i Gayà, qui va romandre al càrrec fins 2020, quan Mateu Xurí i Maite Pons van esdevenir els nous capdavanters de l'organització política.

## Llista de presidents

Aquests han estat els presidents que ha tingut Esquerra Republicana de les Illes Balears i Pitiüses:
| Nom | Inici | Final |
| Jaume Santandreu Sureda | 1988 | 1992 |
| Bartomeu Mestre Sureda | 1992 | 1994 |
| Josep Palou | 1994 | 1995 |
| Bernat Joan i Marí | 1995 | 2002 |
| Joan Lladó i Binimelis | 2002 | 2011 |
| Josep Serra i Colomar | 2011 | 2013 |
| Joan Llodrà i Gayà | 2014 | 2015 |
| Guillem Morro Veny | 2015 | 2016 |
| Joan Llodrà i Gayà | 2016 | 2020 |
| Mateu Matas Ordinas | 2020 | |

## Referències

* ↑ «ERC, l'independentisme a les Illes». La República, 01-12-1992.
* ↑ «El historiador Guillem Morro es el nuevo presidente de Esquerra Republicana-Illes». Ultima Hora, 04-07-2015.
* ↑ Bauzá, Juan Antonio «Esquerra Republicana da su apoyo a la lista de "Soberania per les Illes"» (en castellà). Cadena SER, 09-05-2016.
* ↑ «Mateu Matas “Xurí” elegit president d’ERC Mallorca». IB3, 09-12-2016. [Consulta: 26 gener 2021].
* ↑ Produccions, Tirabol. «Mateu Xurí i Maite Pons, nous capdavanters d’Esquerra Republicana a les Balears» (en catalan). [Consulta: 8 febrer 2022].
* ↑ «Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera». [Consulta: 7 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Esquerra Republicana de les Illes Balears - Lloc web oficial
# Estanhots i molleres de la val de Molières

Els estanys i molleres de la vall de Molières es troben a la capçalera de la Noguera Ribagorçana, a sota el Tuc de Molières (3010 m), a la vall de Molières. Els dos estanys tenen una superfície de 2.2 ha el superior i 1 ha l'inferior i es troben a 2401 i 2353 m respectivament. Les molleres ocupen tota la pleta de Molières i es troben només a 1720 m, molt a prop de la sortida sud del túnel de Vielha.
La conca té una proporció molt gran de tarteres i roca sense vegetació. La vegetació està formada per gespets (prats de Festuca eskia) i prats de Carex curvula. Les molleres són molt extenses i en destaquen els tapissos d'esfagnes (Sphagnum spp.) i algunes plantes atlàntiques, que tenen en aquest indret la seva localització més meridional.
Els estanys són molt oligotròfics, amb unes aigües molt transparents i fredes, alimentades per aigua de fusió de la neu quasi gairebé durant tot l'estiu. Hi manquen els peixos, i s'hi pot trobar granota roja (Rana temporaria).
L'estat ecològic és Bo segons la classificació de la Directiva Marc de l'Aigua. Està actualment inclòs dintre de la zona d'Aigüestortes de Xarxa Natura 2000. El seu estat de conservació és bo, tot i que les molleres per la seva situació a peu de carretera, i la proximitat d'una antiga pista forestal tenen el risc que futures obres o un excés de freqüentació les puguin afectar.

## Referències

* 1 2 3 4 «Estanhots i molleres de la val de Molières». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 18 febrer 2018].