OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Quinto Escalón

El Quinto Escalón va ser una competició de batalles de rap, fundada i organitzada al Parc Rivadavia del barri de Caballito a la Ciutat de Buenos Aires, Argentina. Era albergada pel raper YSY A (Alejo Acosta) i el presentador de ràdio Muphasa (Matías Berner). Es va disputar per primera vegada al març de 2012, i va acabar el novembre de 2017 amb un esdeveniment al Microestadi Malvinas Argentinas.
La competició se celebrarava tots els diumenges, amb entrada lliure i gratuïta, i va arribar a ser un dels esdeveniments de freestyle rap més coneguts de l'Argentina i Llatinoamèrica. Amb el pas del temps, El Quinto Escalón seria el bressol d'una nova onada d'artistes emergents a l'Argentina, i esdevindria un dels moviments culturals més importants de la dècada al país.

## Referències

* 1 2 Barreiro, Ramiro «La última batalla de los raperos de la plaza» (en castellà). , 14-11-2017 [Consulta: 10 juliol 2021].
* ↑ Arxivat 2017-01-24 a Wayback Machine., Nuevos payadores: el auge de las batallas de freestylers de Pablo Plotkin. Publicado por La Nación (2017). Entrevista a Muphasa, co-organizador del Quinto Escalón.
* ↑ «Muphasa: "Lo que pasa en una batalla de freestyle es el reflejo de lo que pasa en la cabeza de la gente"» (en castellà). Indie Hoy, 17-12-2020. [Consulta: 10 juliol 2021].
* ↑ DAMN!. «El Quinto Escalón: El movimiento de freestyle más importante de la Argentina DAMN!». YouTube, 7 abr. 2021.
# Driadòidies

Les driadòidies (Dryadoideae) són una subfamília dins la família Rosàcia consta de 4 gèneres, tots ells comparteixen nòduls radiculars que hostatgen bacteris Frankia que fan la fixació del nitrogen. Són subarbusts, arbusts i arbrets amb un nombre cromosòmic de 9, els seus fruits o són aquenis o fruits compostos d'aquenis.

## Notes

* 1 2 Potter, D., et al. (2007). Phylogeny and classification of Rosaceae. Plant Systematics and Evolution. 266(1–2): 5–43.
* ↑ Swensen, S.M.; Mullin, B.C. (1997). The impact of molecular systematics on hypotheses for the evolution of root nodule symbioses and implications for expanding symbioses to new host plant genera. Plant and Soil. 194: 185–192.
# El Rebollar

El Rebollar és un dels 25 llogarets (aldea) o pedanies del municipi valencià de Requena, a la Plana d'Utiel-Requena. Es troba a 60,6 km de la ciutat de València i a uns 8 de Requena. Al seu terme es troba el Jaciment del Rebollar.

## Llocs d'interès

El Pico de El Tejo i La Herrada, amb uns 1.250 msnm, és el més important del terme municipal del municipi. Es pot ascendir al cim per un escarpat camí, be siga caminant, amb vehicle tot terreny o amb bicicleta. En dies clars fins i tot es pot albirar el mar des del cim. Al sud es troba una de les més importants masses boscoses de la comarca, la Herrada del Gallego. És una àmplia zona que es pot recórrer en part amb el cotxe. Hi ha una reserva de caça, propietat de la Generalitat Valenciana, on cabres salvatges i cérvols es reprodueixen en llibertat.
L'Aeròdrom de Requena, per a aviació general i esportiva, amb una pista asfaltada de 995x18m., on es troba l'escola de pilots i la col·lecció d'avions històrics en vol de la Fundació Aèria de la Comunitat Valenciana (FACV), a més de taller de manteniment autoritzat, combustible, cafeteria i restaurant.

## Festes i tradicions

Les festes patronals s'organitzen entorn del 2 de maig, en honor de la Mare de Déu del Rosari, i es perllonguen al cap de setmana més proper. En l'estiu també se celebren des de principis del segle XXI festes cap al final de juliol o principi d'agost.

## Com arribar

* Amb cotxe, prenent des de l'autovia A-3 la sortida 297 "El Rebollar".
* Amb tren, amb la Línia C-3 de Renfe Rodalies, baixant en l'estació de "El Rebollar".
* Amb avió, a l'Aeròdrom de Requena (LERE), no controlat, d'aviació general i esportiva, amb la seva pista asfaltada de 995x18m. ASPH. Orientació 30-12. Radio 123.325Mhz.

## Referències

* ↑ Quixal Santos, David. La Meseta de Requena-Utiel (Valencia) entre los siglos II a.C. y II d.C. La romanización del territorio ibérico de Kelin. València: Servei d'Investigació Prehistòrica, 2015, p. 37 (Serie de trabajos varios). ISBN 978-84-7795-747-8.
* ↑ El Rebollar Arxivat 2016-08-19 a Wayback Machine. al web de l'Ajuntament de Requena
# El Rayo

El Rayo va ser una publicació editada a Palma entre 1912 i 1914. El 28 d'abril de 1912 sortí per primera vegada amb el subtítol: Periódico sindicalista. Defensor de los oprimidos. Al principi tenia periodicitat quinzenal, però a partir del número 6, del 6 de juliol de 1912, fou convertit en setmanari. A partir del número 83, del 3 de gener de 1914, canvià el seu subtítol per: Órgano de la Federación Regional de Baleares Solidaridad Obrera. En total es varen publicar 100 números, l'últim publicat fou el de l'1 de maig de 1914.
La nova capçalera es va editar a iniciativa dels cenetistes del Centre de Picapedrers de Palma amb l'objectiu d'incitar els treballadors envers el pensament anarcosindicalista. La seva seu es trobava al carrer Socors, número 85. El primer número va tenir una tirada de 1.200 exemplars, reduint el segon número a 800 exemplars. El setmanari va tenir subscriptors mallorquins residents a l'estranger, com Bons Aires o Montevideo. Entre el grup redactor hi havia Joan Ordines, Jeroni Binimelis, Maties Prats i Antoni Ramis, els quals eren coneguts com el grup d'El Rayo.
A més, varen editar fulletons com Conferencias populares sobre sociología, d'Antoni Pellicer i Paraire, i Articulos sobre sindicalismo, de Josep Prat.

## Referències

* 1 2 Els invisibles. Diccionari de militants, organitzacions i sindicats llibertaris de les Illes Balears. Volum I. Mallorca 1869-1952.. Mallorca: Edicions El Moixet Demagog, 2011.
# Cesare Ripa

Cesare Ripa Virgola (Perusa 1555 o 1560 - Roma 22 de gener de 1622 va ser un acadèmic i escriptor italià.

## Biografia

De jove entrà a la cort del cardenal Anton Maria Salviati, com «trinciante», o sigui per trinxar la carn de la taula del cardenal. El 30 de març de 1598 va rebre el prestigiós títol de l'Cavaliere de' Santi Mauritio et Lazaro conferit pel Papa Climent VIII. Va ser membre de l'Accademia degli Intronati de Siena, dedicada a l'estudi de les obres clàssiques i de les medalles antigues.
El 1593 va escriureIconologia overo Descrittione Dell'imagini Universali cavate dall'Antichità et da altri luoghi, publicada a Roma i dedicada al cardenal Salviati.
L'obra "necessaria à Poeti, Pittori, et Scultori, per rappresentare le virtù, vitij, affetti et passioni humane", és una enciclopèdia on descriu la personificació de conceptes abstractes, com la Pau, la Llibertat, l'Art, etc.
El 1613 es va reeditar a Siena, amb el títol Nuova Iconologia, dedicada a Filippo d'Averardo Salviati e con l'aggiunta di 200 nuove immagini dell'autore.
L'any 1992 es va publicar una edició comentada de la 'Iconologia. El 2006 es va tornar a imprimir l'edició romana del 1593.
La Iconologia de Ripa va ser el repertori o col·lecció d’al·legories més utilitzat pels artistes dels segles XVII i XVIII.

## Referències

* ↑ Grove Art artists database, Oxford University Press, ad vocem "Cesare Ripa".
* ↑ Enciclopedia Treccani, Istituto della Enciclopedia italiana, ad vocem "Cesare Ripa".
* ↑ Cesare Ripa (um 1555-1622), arthistoricum.net
* ↑ Christopher Witcombe, Cesare Ripa and the Sala Clementina, «Journal of the Warburg and Courtauld Institutes», 55, 1992, pp. 277-2
* ↑ ISBN 88-7819-269-4
* ↑ ISBN 978-88-89662-09-0

## Bibliografia

* Iconologia (L') di Cesare Ripa. Fonti letterarie e figurative dall'antichità al Rinascimento, a cura di Mino Gabriele, Cristina Galassi, Roberto Guerrini, Firenze, Olschki, 2013, ISBN 978-88-222-6276-9.

## Enllaços externs

* La Biblioteca Nazionale Francese rende disponibili le pagine digitalizzate dell'edizione del 1593 (Roma) e dell'edizione del 1643 (Parigi).
* Il sito Liber Liber dà la possibilità di scaricare la trascrizione dell'edizione del 1593 (Roma) Arxivat 2006-02-12 a Wayback Machine..
* Sul sito Delfico.it pagina dedicata a Cesare Ripa (con le varianti dell'allegoria dell'Abruzzo, la bibliografia delle edizioni dell'Iconologia e i collegamenti a numerose edizioni disponibili online.)
* Sul sito Iconologia.archivi.info Arxivat 2011-12-28 a Wayback Machine. si può consultare un database dell'iconologia di Cesare Ripa, tratto dal volume "Iconologia del Cavaliere Cesare Ripa Perugino Notabilmente Accresciuta d'Immagini, di Annotazioni, e di Fatti dall'Abate Cesare Orlandi... 5 vols. Perugia: Stamperia di Piergiovanni Costantini, 1764-1767.
# Yuzo Kurihara

Yuzo Kurihara (Prefectura de Kanagawa, 18 de setembre de 1983) és un futbolista japonès que disputà tretze partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Hia

El regne de Hia fou fundat al segle IV al Shensi pel clan xiongnu dels ho-lien. El 426 una expedició de la dinastia Wei contra els juanjuan va arribar al regne i el 427 van sorprendre la capital Tong-wan (prop de Pao-ngan) al nord de Shensi, i la van ocupar. Els ho-lien van quedar destruïts el 431 i el regne annexionat a Wei.
# Sheng

El sheng és un instrument musical polifònic de llengüeta lliure provinent de la Xina. Consisteix en una sèrie de tubs verticals en els quals el músic bufa a través d'una embocadura.
Es tracta d'un instrument antiquíssim. Les primeres representacions pictòriques del sheng daten de 1100 abans de Crist, i encara es conserven instruments de la era Han (206 a.C - 220 d.C.). El sheng és l'iniciador de tota una família d'instruments de llengüeta lliure que inclou el sho japonès, el khene de Laos o, més tard, instruments occidentals com l'harmònica o l'acordió.

## Història

Les primeres referències al sheng les trobem a les inscripcions dels ossos oraculars de la dinastia Yin (que va acabar entre els segles xi i xii aC), i el Shih Ching (Llibre de les Odes) parla del seu ús comú abans de l'època de Confuci (550 aC). Des d'aquelles èpoques remotes l'instrument s'ha mantingut molt popular i apreciat dintre la noblesa xinesa, i ha anat evolucionant i sofisticant-se fins a arribar al sheng modern de 32 tubs.
Actualment l'instrument és molt emprat en molts gèneres de música tradicional xinesa, com per exemple l'òpera xinesa, i forma part de l'orquestra xinesa moderna.

## Acústica i interpretació

Cada un dels tubs del sheng conté una llengüeta metàl·lica que, al passar l'aire a través del tub, vibra en una freqüència determinada produint la nota desitjada. El sheng es pot fer sonar tant bufant com inhalant, el que permet produir un so gairebé continu, ja que no és necessari parar de tocar per agafar aire.

## Referències

* 1 2 «The Classical Free-Reed, Inc. History of Asian Free-Reed Instruments: The Sheng». www.ksanti.net. [Consulta: 3 febrer 2018].
# Eleccions presidencials de l'Uruguai de 2014

Les eleccions presidencials de l'Uruguai de 2014 se celebraren el diumenge 26 d'octubre del 2014, després d'haver-se realitzat unes eleccions internes el juny del mateix any, amb l'objectiu d'escollir els candidats oficials i definitius a la presidència de la República Oriental de l'Uruguai pels seus respectius partits polítics.
Les eleccions internes (o primàries) es van incloure amb la reforma constitucional del 1997, on es feia necessària la seva celebració abans de les eleccions nacionals d'octubre, on només poden ésser candidats presidencials els polítics més votats del seu partit. Després de les victòries de l'esquerra en les eleccions de 2004 i eleccions de 2009, el país va viure un moment històric, ja que sempre havia estat governat per partits tradicionals de centre i de dreta.
Actualment, el partit amb més intenció de vot és el governant Front Ampli, seguit del dretà Partit Nacional.

## Candidats
### Front Ampli

* Tabaré Vázquez
* Constanza Moreira

### Partit Nacional

* Jorge Larrañaga
* Luis Alberto Lacalle Pou
* Álvaro Germano
* Alfredo Oliú

### Partit Colorado

* Pedro Bordaberry
* José Amorín Batlle
* Manuel Flores Silva

### Partit Independent

* Pablo Mieres

### Altres partits

* Unidad Popular: Gonzalo Abella
* Unión para el Cambio: Marcelo Fuentes
* Partido de la Concertación: José Luis Vega
* Partit dels Treballadors: Rafael Fernández
* Partido Ecologista Radical Intransigente: César Vega
* Unidos por nuestras riquezas naturales: Beatriz Banchero

## Referències

* ↑ «Eleccions a l'Uruguay 2014-2015». Corte Electoral. [Consulta: 12 març 2013].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 «Perfils dels candidats». La Diaria, 27-12-2013. (castellà)
* 1 2 «El congreso del FA votó un programa y precandidatos». El Observador, 25-11-2013. Arxivat de l'original el 2013-12-03. [Consulta: 21 febrer 2014]. (castellà)
* 1 2 «Las únicas primarias reales». El País, 10-03-2013. (castellà)

## Enllaços externs

* Corte Electoral - Uruguay
Eleccions a l'Uruguai :
# Eleccions presidencials de l'Equador de 2006

Les Eleccions presidencials de l'Equador de 2006 van tenir lloc el dia 15 d'octubre del 2006, en una primera i una segona volta, amb la intenció d'escollir un nou president de la República de l'Equador.
El candidat centredretà del Partit Alianza País, Rafael Correa, va sortir elegit president amb el 56,67% dels vots escrutats, després d'una ajustada primera volta on obtingué un suport del 22,84%.

## Eleccions presidencials de 15 d'octubre de 2006

    Candidats Primera volta 15-10-2006 Segona volta 26-11-2006 Vots % Vots % Álvaro Noboa - Partido Renovador Institucional de Acción Nacional 1.464.251 26,83 2.689.412 43,33 Rafael Correa - Partido Socialista Frente Amplio / Alianza País 1.246.333 22,84 3.517.628 56,67 Fausto Gilmar Gutiérrez - Partido Sociedad Patriótica 950.895 17,42 León Roldós - Izquierda Democrática / Red 809.754 14,84 Cynthia Viteri - Partido Social Cristiano 525.728 9,63 Luis Macas - Movimiento Pachakutik – Nuevo País 119.577 2,19 Fernando Rosero - Partido Roldosista Ecuatoriano 113.323 2,08 Marco Proaño- Movimiento de Reivindicación Democrática 77.655 1,42 Luis Alfredo Villacís - Movimiento Popular Democrático 72.762 1,33 Jaime Damerval - Concentración de Fuerzas Populares 25.284 0,46 Marcelo Larrea - Alianza Tercera República 23.233 0,43 Lenin Torres - Movimiento Revolucionario de Participación Popular 15.357 0,28 Carlos Sagnay - Partido Integración Nacional Alfarista 13.455 0,25 Total (participació: 71,5%) Font: Tribunal Suprem Electoral Arxivat 2007-12-25 a Wayback Machine.

### Eleccions legislatives de 15 d'octubre de 2006

| Partido | Partido | Asam. |
| | Partido Renovador Institucional de Acción Nacional (PRIAN) | 28 |
| | Partido Sociedad Patriótica 21 de Enero (PSP) | 24 |
| | Partido Social Cristiano (Ecuador) (PSC) | 13 |
| | Izquierda Democrática | 7 |
| | Partido Roldosista Ecuatoriano | 6 |
| | Pachakutik | 6 |
| | Unión Demócrata Cristiana (Ecuador) | 5 |
| | Red Etica y Democracia | 5 |
| | Movimiento Popular Democrático | 3 |
| | Partido Socialista Frente Amplio | 1 |
| | ARE | 1 |
| | Movimiento Ciudadanos Nuevo País | 1 |
| | Otros | 1 |
| Total Font: Revista de ciencia política (Santiago) | Total Font: Revista de ciencia política (Santiago) | 100 |
# Serra de las Cabrillas

La serra de las Cabrillas (en castellà) és una alineació muntanyosa entre les comarques valencianes de la Foia de Bunyol i la Plana d'Utiel que forma part del Sistema Ibèric. L'altura màxima es troba a El Tejo amb 1.250 metres (m). Altres fites són el pic Santa Maria (1.137 m.), el Montote (963 m) o el Cerro del Gallego (904 m). Els municipis de Setaigües, Requena i les seues pedanies del Rebollar o Hortunas envolten el conjunt muntanyenc.
En realitat amb el nom de las Cabrillas es coneix al conjunt de serres que esdevenen frontera entre l'altiplà castellà d'Utiel-Requena (a l'oest) i la depressió central valenciana (a l'est) conformada per les serres de Santa Maria, Enmedio, de los Ajos, de los Bosques i del Tejo. És el port de Bunyol o de las Cabrillas, pas natural entre el litoral i l'altiplà, l'element central que defineix el conjunt de las Cabrillas.
Pel nord, amb el nom de la serra de los Bosques, el riu Túria defineix el límit; per l'oest és el riu Reatillo (afluent del Túria) que marca el límit de les serres de Santa Maria i Enmedio. La plana del Rebollar al centre de l'alineació és per on discorre el conjunt d'infraestructures que comuniquen d'est a oest la plana litoral valenciana amb l'interior. Pel sud la serra de las Cabrillas s'estén uns quilòmetres fins al riu Magre en contacte amb la serra de Malacara per l'est i de Martés pel sud.

## El port de las Cabrillas

La serra de las Cabrillas ha estat històricament la frontera entre els regnes de Castella i València abans de la incorporació de la comarca de la Plana d'Utiel a la província de València en el segle xix: l'anomenat port de las Cabrillas. Aquesta ruta s'ha documentat des d'època de l'Imperi Romà i la primera carretera que va creuar aquestes contrades es situa al segle xv quan durant el regnat d'Alfons el Magnànim s'impulsà aquesta infraestructura que permetia transportar cereal i gra de Castella cap a la ciutat de València.
En el 1825 s'inicien les obres de millora i ampliació de la carretera de las Cabrillas que va ocupar amb treballs forçats fins a 250 presoners encarregats de les obres en condicions dures. Amb aquesta millora s'amplia la calçada, s'utilitzaren fins a tres capes d'empedrat i s'escurçà el traçat dissenyant una carretera que guanyava altura mitjançant un ziga-zaga ben combinat que va permetre fer d'aquesta ruta la més utilitzada per viatjar a Madrid des del País Valencià. L'obra va finalitzar el 1852 amb una única interrupció entre 1836 i 1840 degut a la Primera Guerra Carlina.

## Referències

* ↑ Nieto, Javi. «La voz de la Tierra: SIERRA DE SANTA MARÍA - EMBALSE DEL BUSEO», 19-03-2014. [Consulta: 29 novembre 2022].
* 1 2 3 hoyunclick. «La carretera de Las Cabrillas» (en castellà), 20-05-2018. [Consulta: 29 novembre 2022].
# Serrat del Guaita

El Serrat del Guaita és un serrat del terme municipal de Monistrol de Calders, a la comarca del Moianès.
És el serradet que culmina el massís de Trullars, al sector nord-oest d'aquesta muntanya. En el seu cim, que fa una plataforma d'una certa extensió, es va instal·lar un lloc de guaita de prevenció d'incendis, cosa que li ha donat aquest nom, posat en principi pels mateixos guaites de foc, i actualment, 2010, esdevingut ja popular entre els monistrolencs.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.
# Síbia de Walden

La síbia de Walden (Actinodura waldeni) és una espècie d'ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae) que habita el pis inferior del bosc, matolls i praderies de l'est de l'Índia, sud-est del Tibet, oest i nord de Myanmar i sud-oest de la Xina.

## Referències

* ↑ «Síbia de Walden». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Sent Saitier

Sent Sestari (en francès Saint-Setiers) és un municipi francès del departament de la Corresa, a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 504 | 608 | 298 | 297 | 281 | 245 | 237 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1953-1977 | Gaston Labarre | |
| 1977-1989 | Auguste Cloup | |
| 1989-1995 | Jean Boivert | |
| 1995-2008 | Bernard Vidal | UMP |
| 2008- | Daniel Mazière | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana a lemosin.net i toponímia de la Corresa.

## Vegeu també

* Altiplà de Millevaches
# Àvies remeieres del Parc de Pedra Tosca

Plantilla:Falten verificar admissibilitat
Les Àvies remeieres del Parc de Pedra Tosca són un grup d'àvies de la Garrotxa que es troben al Baixador de Codella (Parc de Pedra Tosca) a les Preses per fer tallers i xerrades.
Tots els primers dissabtes de mes es troben al Parc per fer xarrades i destil·lacions sobre plantes d'una manera molt pràctica on la gent també hi pot participar.
Els primers divendres de mes fan sortides de camp per observar les plantes en el seu hàbitat natural, i depèn de l'època de l'any s'observen unes plantes o unes altres. Amb les plantes que es recullen a les sortides fan petites xerrades per conèixer les seves propietats i usos.
Fan presentacions del seu llibre "Guarir amb plantes remeieres"
Les àvies remeieres del Parc de Pedra Tosca van publicar el llibre "Guarir" que parla de com s'utilitzaven antigament les plantes per fer remeis. El llibre inclou fotos i fitxes sobre moltes de les plantes que es poden trobar a Catalunya.

## Enllaços externs

* Web Arxivat 2017-10-27 a Wayback Machine.
# Pacte Nacional pel Referèndum

El Pacte Nacional pel Referèndum és una iniciativa que agrupa els partidaris de celebrar el referèndum sobre la independència de Catalunya i creada l'any 2016. Reuneix a institucions, organitzacions socials i polítiques, electes i persones a títol particular. La reunió constitutiva del Pacte Nacional pel Referèndum tingué lloc el 23 de desembre de 2016 al Parlament de Catalunya i substitueix el Pacte Nacional pel Dret a Decidir creat el 2013. El comitè executiu està format per: Joan Ignasi Elena (coordinador), Maite Arqué, Jaume Bosch, Francesc de Dalmases, Carme-Laura Gil, Itziar González, Francesc Pané i Carme Porta. El 23 de gener de 2017 els membres del comitè executiu van presentar el manifest, els objectius, el full de ruta i els programa de treball del pacte. L'acte es va dur a terme a la seu del Centre Excursionista de Catalunya mitjançant una conferència de premsa.

## Adhesions

El manifest del Pacte va rebre l'adhesió de més de 4.000 entitats i més de 400.000 persones. En aquest sentit, algunes de les entitats que s'han adherit al pacte són la Federació d'Organitzacions per a la Justícia Global, Òmnium Cultural, el Centre Internacional Escarré per a les Minories Ètniques i Nacionals i el Futbol Club Barcelona, entre d'altres. Entre els noms internacionals cal destacar: Dimítrios Papadimulis i Ulrike Lunacek, vicepresidents del Parlament Europeu; Ska Keller, Marisa Matias i Julia Reda, eurodiputades; Pablo Iglesias, líder de Podemos i congressista espanyol; Jean-Guy Talamoni, president de l'Assemblea de Còrsega, i Oscar Temaru, expresident de la Polinèsia.
A més, el Pacte també va anunciar noves adhesions manifest "Deixin votar els catalans" que es va fer públic per primer cop el 2014. Entre els nous signants hi ha: Viggo Mortensen, Rigoberta Menchú, Gerry Adams, Ahmed Galai, Angela Davis, Mirta Acuña de Baravalle, José Bové, Piedad Córdoba, Tsering Woeser, Jason Y. Ng, Irvine Welsh, José Shulman, Hélder Costa i Hans Ulrich Gumbrecht, entre d'altres.

## Vegeu també

* Pacte Nacional pel Dret a Decidir
* Taula per la Democràcia

## Referències

* ↑ Prim, Sara «Catalonia cross-party National Alliance bids for agreed referendum in 2017 with international recognition». Catalan News Agency, 23-12-2016 [Consulta: 24 desembre 2016].
* ↑ «El Pacte Nacional pel Referèndum presenta 400.000 signatures en dos mesos de campanya». vilaweb.cat, 02-05-2017. [Consulta: 3 agost 2017].
* ↑ «Comunicat del FC Barcelona sobre l'adhesió al Pacte Nacional pel Referèndum». Futbol Club Barcelona, 06-05-2017 [Consulta: 6 maig 2017].
* ↑ «Degoteig de suports internacionals al referèndum català». El Punt Avui, 04-03-2017 [Consulta: 4 març 2017].

## Enllaços externs

* Pacte Nacional pel Referèndum