OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Les (Alta Garona)

Les (francès Lez) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
Viccionari
# Cartulario de San Juan de la Peña

El Cartulario de San Juan de la Peña, o Llibre gòtic és un volum conservat a la Biblioteca de la Universitat de Saragossa, iniciat al segle xi, i que conté 311 documents del Monestir de Sant Joan de la Penya, datats entre els anys 507 i 1064. El contingut correspondria als textos més antics conservats de la producció documental del monestir, encara que el document de 507 és una falsificació posterior. Els documents mostren tres tipus d'escriptura, corresponent a visigòtica rodona, carolina dels segles XII a XIV i aragonesa del segle xv. S'han publicat quatre edicions del cartulari, que van ser redactades per Magallón (1903-1904), Canellas i Usón (1935), Canellas (1975), i Antonio Ubieto Arteta (1965).

## Referències

* ↑ «Libro gótico o Cartulario de San Juan de la Peña»
* ↑ Lapeña Paúl, Ana Isabel (1997).
* ↑ Magallón, M. (1903-1904)
* ↑ Canellas López, Ángel; Usón Sesé, Mariano (1935).
* ↑ Canellas López, Ángel (1975).
* ↑ Ubieto Arteta, Antonio (1962-1963).
# Cartoteca

Una cartoteca és tant una col·lecció de mapes, com una calaixera per a guardar-hi mapes; i també, en un sentit més ampli, una biblioteca, o local, destinats guardar i conservar una la col·lecció de mapes ordenats per a poder ser consultats.
Existeixen diversos tipus de cartoteques, de vegades com a llocs independents, i altres vegades formant part d'una institució més gran, dins de la qual es troben inserides. I també existeixen cartoteques analògiques, on es conserven mapes, en el sentit tradicional del terme, i cartoteques digitals, amb col·leccions de mapes en format digital. Així, entre aquests tipus de cartoteques, podem trobar la Cartoteca Digital de l'ICGC és el dipòsit de documents digitalitzats de la Cartoteca de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya (ICGC). Altres cartoteques destacades són la Cartoteca del Centre Excursionista de Catalunya (CEC) o la Cartoteca de la Facultat de Geografia i Història de la Universitat de València.

## Referències

* ↑ «Cartoteca». Gran Diccionari de la Llengua Catalana (GDLC). Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 9 gener 2020].
* ↑ «Cartoteca». Diccionario de la lengua española. Reial Acadèmia Espanyola (RAE) [Consulta: 9 gener 2020].
* ↑ «Què és la Cartoteca Digital?». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya (ICGC). [Consulta: 9 gener 2020].
* ↑ «Cartoteca Histórica del CEC». Hispana. Ministerio de Cultura y Deporte. [Consulta: 9 gener 2020].
* ↑ Amblar, Amparo «La cartoteca: Un passeig per l'evolució del territori». Revista Mètode, 14-11-2014. ISSN: 1133-3987 [Consulta: 9 gener 2020].
# Cartulari

* Per a altres significats, vegeu «Cartulari (arxivista)».
Cartulari o cartoral és el llibre que aplega documents i còpies de documents relatius a un determinat domini civil o eclesiàstic, amb un cert ordre expositiu (sistemàtic, cronològic, geogràfic, etc.).
La seva funció més important ha estat la de conservar i facilitar la consulta dels privilegis, títols i drets dominicals d'una entitat jurídica o d'una família. La seva presentació, almenys fins al segle xiii, se sol ajustar a unes característiques determinades: gran format (de quart major a foli major), en pergamí, escrit a dues columnes en lletra librària.
Els cartularis constitueixen una important font historiogràfica. Cal esmentar el cartulari del bisbat de Fulda, del segle ix, un dels més antics, el Becerro gótico de San Pedro de Cardeña, i el Libro gótico de Sant Joan de la Penya. Entre els catalans, el de Santa Maria Alaó, en forma de rètol, el primer de Gerri de la Sal, del segle xi, el de Santa Maria de Lavaix (del qual només es conserva una còpia del segle xviii), el d'Ovarra, el de Tavèrnoles i, sobretot, el Liber Feudorum Major, dels segles XII i XIII, i també el cartulari de Sant Cugat del Vallès, del segle xiii, conservats a l'Arxiu de la Corona d'Aragó, el de Poblet, del segle xiii, i el Llibre blanc de Santes Creus, dels segles xii i xiii, conservats a la Biblioteca Pública i Provincial de Tarragona, i els de les catedrals: Libri Antiquitatum (Barcelona), Liber dotaliarum (Urgell), el d'Elna i de la catedral de Roda d'Isàvena, i el Cartoral de Carlemany (Girona).
# Valona

«Valona» té aquests significats:
* Puig de la Valona, puig de Vallfogona de Ripollès (Ripollès).
* Valona (ocell) (Tringa glareola)
* Regió Valona o Valònia, regió de Bèlgica que comprèn les províncies d'Hainaut, Lieja, Luxemburg, Namur i Brabant Való
* Valona (italià) Vlorë (albanès), ciutat albanesa
# Valona (ocell)

La valona o xerlovita camagroga (Tringa glareola) és una espècie d'ocell de la família dels escolopàcids (Scolopacidae) que a l'estiu habita els estanys de la taigà des de les Illes Britàniques i Escandinàvia, cap a l'est, a través del nord de Rússia i de Sibèria fins Txukotka i el sud-oest d'Alaska, arribant cap al sud fins a Alemanya, centre de Rússia i nord de Mongòlia. a l'hivern habita llacs, costes i aiguamolls de l'Àfrica subsahariana, Àsia meridional i Oceania. Als Països Catalans és relativament freqüent durant la migració, al llarg de la costa i a les Balears.

## Referències

* ↑ Valona a CERCATERM Rev. 05/03/2012
* ↑ Llista de les aus observades a l'Albufera. Conselleria de medi Ambient. Generalitat Valenciana Rev. 14/06/2013 (català)
# Viva Villa!

Viva Villa! és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Jack Conway, estrenada el 1934. És la biografia del jove Pancho Villa.

## Argument

Després de liquidar els dos responsable de la mort del pare, el jove Pancho fuig a les muntanyes, on forma un grup de lladres. El 1910, odiat per les elits i adorat pels pobres, Pancho fa amistat amb un periodista nord-americà, Johnny Sykes, que el dona a conèixer al món. Després, s'uneix amb Francisco Madero, el cap dels peons que es rebel·len contra el president Porfirio Díaz, en el que es va conèixer com a Revolució Mexicana. Amb la victòria, Madero assumeix el govern i es desfà de Villa, però és assassinat pel general Pascal. Amb això, Vila torna amb el poble per lluitar contra el nou tirà.

## Repartiment

* Wallace Beery: Pancho Villa
* Leo Carrillo: Sierra
* Fay Wray: Teresa
* Donald Cook: Don Felipe de Castillo
* Stuart Erwin: Jonny Sykes
* Henry B. Walthall: Francisco Madero
* Joseph Schildkraut: General Pascal
* Katherine DeMille: Rosita Morales
* George E. Stone: Emilio Chavito
* Phillip Cooper: Pancho Villa jove
* David Durand: Bugle boy
* Frank Puglia: Pare de Pancho Villa
* Ralph Bushman: Wallace Calloway
* Adrian Rosley: Alphonso Mendoza
* Henry Armetta: Alfredo Mendosa
* George Regas: Don Rodrigo

## Premis i nominacions
### Premis

* 1934. Premi d'interpretació masculina al Festival Internacional de Cinema de Venècia per a Wallace Beery
* 1935. Oscar al millor ajudant de direcció per a John S. Waters

### Nominacions

* 1935. Oscar a la millor pel·lícula
* 1935. Oscar al millor guió adaptat per Ben Hecht
* 1935. Oscar a la millor edició de so per Douglas Shearer

## Referències

* ↑ «Viva Villa». The New York Times.
# Viva Zapata!

Viva Zapata! és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Elia Kazan, amb guió de l'escriptor John Steinbeck, protagonitzada per Marlon Brando i estrenada l'any 1952.

## Argument

Emiliano Zapata forma part d'una delegació enviada per queixar-se de les injustícies contra el president corrupte Porfirio Díaz, però Díaz rebutja les seves preocupacions, impulsant Zapata a la rebel·lió oberta, juntament amb el seu germà Eufemio. S'uneix amb Pancho Villa sota el lideratge de l'ingenu reformador Francisco Madero.
Finalment, Díaz és derrocat i Madero ocupa el seu lloc, però Zapata està consternat al veure que res està canviant. Madero ofereix a Zapata terres pròpies sense prendre mesures per distribuir terres als camperols que van lluitari per acabar amb la dictadura i trencar les propietats de les elits. Zapata rebutja l'oferta i no busca cap benefici personal. Mentrestant, l'ineficaç però ben intencionat Madero diposita la seva confiança en el general traïdor Victoriano Huerta. Huerta primer pren a Madero captiu i després el fa assassinar.
A mesura que es fa evident que cada nou règim no és menys corrupte i egoista que el que va substituir, Zapata segueix guiat pel seu desig de retornar als camperols les terres recentment robades mentre abandona els seus interessos personals. El seu germà es presenta com un petit dictador, prenent el que vol sense tenir en compte la llei, però Zapata segueix sent un líder rebel d'alta integritat. Tot i que és capaç de derrotar a Huerta després de l'assassinat de Madero, com a conseqüència de la seva integritat Zapata perd el seu germà i la seva posició.
Malgrat que al final el mateix Zapata és dut a una emboscada i és assassinat, la pel·lícula fa pensar que la resistència dels camperols no s'acaba. Comencen els rumors que Zapata no va morir mai, sinó que segueix lluitant des dels turons, alimentant els camperols una sensació d'esperança. Com suggereixen diverses escenes, al llarg dels anys, els camperols han après a dirigir-se per si mateixos en lloc de buscar que algú els dirigeixi.

## Repartiment

* Marlon Brando: Emiliano Zapata
* Jean Peters: Josefa Zapata, la seva dona
* Anthony Quinn: Eufemio Zapata
* Joseph Wiseman: Fernando Aguirre
* Arnold Moss: Don Nacio
* Alan Reed: Pancho Villa
* Margo: Soldadera
* Harold Gordon: Francisco Indalecio Madero
* Lou Gilbert: Pablo
* Frank Silvera: Victoriano Huerta
* Florenz Ames: Señor Espejo
* Richard Garrick: General gran
* Fay Roope: Porfirio Díaz
* Mildred Dunnock: Señora Espejo
# Casa Nova d'en March

Casa Nova d'en March és una masia de Massanes (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia aïllada situada al barri de El Rieral, als límits de Massanes. L'edifici, de planta rectangular, consta de planta baixa i pis, i està copbert per una teulada a doble vessant, desaiguada a les façanes principal i posterior.
A la façana, a la planta baixa, hi ha la porta d'entrada en arc rebaixat format per maons disposats en sardinell, igual que als brancals. Al costat dret de la porta principal, hi ha una finestra quadrangular envoltada de maons en sardinell, protegida per una reixa, que originàriament era una porta. Al costat esquerre, una finestra d'iguals característiques que la de l'esquerra, on abans ja hi havia una finestra. Al costat de la porta, també hi ha dues rajoles (que abans estaven situades sobre les obertures que flanquejaven la porta principal amb les següents inscripcions: "CUARTEL 1º VECINDARIO DEL RIERAL" i "PUEBLO DE MASnas PARTIDO DE Sta COLOMA DE FARnés PROVa DE GEROna".
Al pis, tres obertures rectangulars, amb brancals llindes i ampit de maons.
Al costat dret, hi ha adossada una antiga pallissa, amb dues obertures a la planta baixa en arc rebaixat, i una al pis en arc escarser. Al costat esquerre un porxo.
Els murs són de maçoneria. La façana principal de la masoveria està arrebossada i pintada de color ocre. A la part posterior, s'aprecia la pedra sobre la qual la casa va ser adossada, i que assegura l'estabilitat de la casa.

## Història

La casa data del 1887.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Casa Nova d'en March». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Casa Batlle Vell

La Casa Batlle Vell és una casa de Soriguera (Pallars Sobirà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran casal constituït per diversos cossos annexionats en diferents moments, a més dels pallers i altres dependències destinades a l'explotació agropecuària. La façana principal mira al nord, en una mena de placeta. És en aquesta, on s'obre el magnífic portal d'arc de mig punt, integrat per grans dovelles acuradament tallades, de forma molt allargada. Sobre el portal, al primer pis, s'obre una gran balconada. L'edifici consta de planta baixa i dos o tres pisos alts. A llevant i a migdia, es on es troben la major part d'obertures, balcons i també galeries amb arcades, a fi d'aprofitar al màxim la llum de l sol. Els murs exteriors són arrebossats amb ciment, excepte les dovelles de pedra picada que formen l'arc de la porta ja descrita.

## Referències

* ↑ «Casa Batlle Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].
# Casa al carrer Pilar, 3 (Figueres)

L'edifici del Carrer Pilar, 3 és una obra del municipi de Figueres (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres situat a prop del col·legi de les Escolàpies de Figueres. És un edifici de planta baixa, tres pisos i golfes amb coberta dues vessants. És un edifici de grans dimensions, amb cinc obertures a cadascuna de les plantes superiors, totes elles amb balcó individual, i un esgrafiat amb un motiu geomètric a sobre. Entre els balcons de cada planta apareix un esgrafiat decoratiu de petis rectangles i cercles. Les obertures de la planta baixa no són les originals, degut al seu ús com a magatzem. La planta golfes té com a obertures uns òculs emmaonats.

## Referències

* ↑ «Carrer Pilar, 3». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Llista de reis de Granada

Aquesta és una llista dels reis de Granada a Andalusia. Granada fou part del Califat omeia i governada per valís dependents dels valís o emirs de l'Àndalus, fins al 755 quan es va establir l'emirat omeia independent de Còrdova que va durar fins al 1013. Entre el 1231 (1237 a Granada) i el 1492, hi va governar la dinastia nassarita.
* Zawi ibn Ziri 1013-1019
* Habús ibn Maksan 1019-1038 (1029-1038 en lluita amb Badis i Bologgin)
* Badis ibn Habús 1029-1073
* Bulugguín ibn Badis 1029-1038
* Abd-Al·lah ibn Badis 1073-1090
* Tamim ibn Buluggin ibn Badis 1090
* Als almoràvits 1090-1145
* A Còrdova 1145
* Ibn Hamdín 1145-1147
* Ibn Ghàniya (de Còrdova) 1147-1149
* Als almohades 1149-1225
* Abd-Al·lah al-Bayyassí 1225-1129
* A Múrcia 1229-1232
* Muhàmmad (I) al-Ghàlib (també a Arjona, Jáen, Baza i Guadix, des de 1237 a Granada) 1232-1273 (primer emir nassarita)
* Muhàmmad (II) al-Faqih 1273-1302
* Muhàmmad (III) al-Makhlú 1302-1309
* Abu-l-Juyuix asr ibn Muhàmmad 1309-1314
* Ismaïl (I) 1314-1325
* Muhàmmad (IV) ibn Ismaïl 1325-1333
* Abu-l-Hajjaj Yússuf (I) 1333-1354
* Muhàmmad (V) al-Ghaní 1354-1359
* Ismaïl (II) 1359-1360
* Muhàmmad (VI) ibn Ismaïl 1360-1362
* Muhàmmad (V) al-Ghaní 1362-1390 (segona vegada)
* Yússuf (II) ibn Muhàmmad 1390-1392
* Muhàmmad (VII) al-Mustaín 1392-1408
* Yússuf (III) ibn Yússuf 1408-1417
* Muhàmmad (VIII) el Petit 1417-1419
* Muhàmmad (IX) l'Esquerrà 1419-1427
* Muhàmmad (VIII) el Petit 1427-1430 (segona vegada)
* Muhàmmad (IX) l'Esquerrà 1429/30-1431/32 (segona vegada)
* Yússuf (IV) ibn al-Mawl 1431-1432
* Muhàmmad (IX) l'Esquerrà 1432-1445 (tercera vegada)
* Yússuf (V) el Coix 1445-1446/47
* Ismaïl 1445 i 1446-1447
* Muhàmmad (IX) l'Esquerrà 1447-1450 (quarta vegada)
* Ismaïl 1450 (tercera vegada)
* Muhàmmad (IX) l'Esquerrà 1450-1453 (cinquena vegada)
* Muhàmmad (X) el Xic 1451-1452 (a Màlaga), 1453.1455/56 (a Granada-Màlaga)
* Sad ibn Alí 1454/55-1462
* Yússuf V el Coix 1462 (setembre-octubre a Màlaga, novembre-desembre també a Granada)
* Sad ibn Alí 1462-1464 (segona vegada)
* Abu-l-Hàssan Alí ibn Sad (Muley Hacen) 1462-1482
* Muhàmmad (XI) (Boabdil) 1482-1483
* Abu-l-Hàssan Alí ibn Sad (Muley Hacen) 1482-1485 (segona vegada)
* Muhàmmad (XII) el Zagal 1485-1486
* Muhàmmad (XI) (Boabdil) 1486-1492 (segona vegada)

## Bibliografia

* Salicrú i Lluch, Roser. El sultanat de Granada i la Corona d'Aragó, 1410-1458. Barcelona: CSIC. Institució Milà i Fontanals, 1998 (Anuario de estudios medievales. Anejo; 33). ISBN 84-00-07746-6.
* Salicrú i Lluch, Roser. Documents per a la història de Granada del regnat d'Alfons el Magnànim (1416-1458). Barcelona: CSIC. Institució Milà i Fontanals, 1999. ISBN 8400078462.
# Resolució 602 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 602 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 25 de novembre de 1987 després d'escoltar la representació de la República Popular d'Angola, el Consell va recordar les resolucions 387 (1976), 428 (1978), 447 (1979), 454 (1979), 475 (1980), 545 (1983), 546 (1984), 567 (1985), 571 (1985), 574 (1985) i 577 (1985) i expressà la seva preocupació pels continus atacs de Sud-àfrica a través de l'ocupada Àfrica del Sud-Oest.
El Consell va exigir Sud-àfrica respectar la integritat territorial d'Angola, prenent nota de l'"entrada il·legal del cap del règim racista de Sud-àfrica i alguns ministres del seu govern" a Angola. El representant de Ghana, que va presentar la resolució, va dir que els continus atacs eren una ofensa a l'autoritat del Consell. fa una crida a una retirada completa i incondicional de les forces sud-africanes des del sud d'Angola, reclamant al Secretari General supervisar l'aplicació de l'actual resolució i d'informar abans del 10 de desembre de 1987.
La resolució va ser un rebuig directe a l'oferta de Sud-àfrica de retirar les seves tropes d'Angola si altres nacions, com Cuba, feien el mateix.

## Referències

* ↑ United Nations. Repertoire of the practice of the Security Council: supplement 1985–1988. United Nations Publications, 2000, p. 267. ISBN 978-92-1-137029-4.
* ↑ «UN council condemnds S. Africa on Angola». Chicago Sun-Times, 26-11-1987 [Consulta: 29 juliol 2017]. Arxivat 3 de novembre 2012 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-11-03. [Consulta: 29 juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 601 a la 700 (1987 - 1991)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 604 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 604 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 14 de desembre de 1987, va assenyalar un informe del Secretari General de les Nacions Unides que, a causa de les circumstàncies actuals, la presència de la Força de les Nacions Unides pel Manteniment de la Pau a Xipre (UNFICYP) continuaria sent essencial per a un acord pacífic. El Consell va expressar el seu desig de totes les parts de donar suport a l'acord de deu punts per a la represa de les converses intercomunitàries i va demanar al Secretari General que tornés a informar abans del 31 de maig de 1988 per seguir l'aplicació de la resolució.
El Consell va reafirmar les seves resolucions anteriors, inclosa la Resolució 365 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides (1974), va expressar la seva preocupació per la situació, va instar les parts implicades a treballar junts per la pau i una vegada més va estendre l'estacionament de la Força a Xipre, establerta a la Resolució 186 (1964), fins al 15 de juny de 1988.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 601 a la 700 (1987 - 1991)
* Línia Verda (Xipre)
* Invasió turca de Xipre

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 606 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 606 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou aprovada per unanimitat el 23 de desembre de 1987. Després de recordar la Resolució 602 (1987) i assenyalar l'informe del Secretari General de les Nacions Unides autoritzat per aquesta resolució, el Consell va condemnar Sud-àfrica perquè continués ocupació de parts del sud de la República Popular d'Angola i pel seu retard en la retirada de les seves forces de la zona.
El Consell va demanar al Secretari General que continués supervisant la retirada total, amb vista a obtenir un marc de temps complet des de Sud-àfrica. També li va demanar que informés el més aviat possible sobre la retirada.
El projecte de resolució 606 va ser presentat per Argentina, República Popular del Congo, Ghana, Emirats Àrabs Units i Zàmbia. El representant d'Angola va dir que mentre que Sud-àfrica anunciava la seva retirada, reforçava les seves posicions, mentre que la Força de Defensa de Sud-àfrica va dir que no podia proporcionar un calendari.

## Referències

* ↑ United Nations. Repertoire of the practice of the Security Council: supplement 1985–1988. United Nations Publications, 2000, p. 268. ISBN 978-92-1-137029-4.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 601 a la 700 (1987 - 1991)
* Relacions entre Angola i Sud-àfrica
* Guerra de la frontera de Sud-àfrica

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 600 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 600 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 27 de març de 1987 va recomanar a l'Assemblea General que a Nauru se li permetés formar part de l'Estatut de la Cort Internacional de Justícia si compleix amb les següents condicions:
* (a) acceptació de les provisions de l'Estatut.
* (b) acceptació de totes les obligacions d'un membre de les Nacions Unides sota l'article 94 de la Carta.
* (c) comprometre's a contribuir amb les despeses de la Cort amb una quantitat raonable que l'Assemblea General determinaria periòdicament prèvia consulta amb el govern de Nauru.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 501 a la 600 (1982 - 1987)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Regions de Ghana

Les regions de Ghana són la divisió administrativa de primer nivell de la República de Ghana. Les regions són 10 que, al seu torn, es subdivideixen en 216 districtes.

## Llista

| Regió | Nom oficial en anglès | Superfície (km²) | Capital |
| Ashanti | Ashanti Region | 24.390 | Kumasi |
| Brong-Ahafo | Brong-Ahafo Region | 39.557 | Sunyani |
| Central | Central Region | 9.826 | Cape Coast |
| Oriental | Eastern Region | 19.977 | Koforidua |
| Gran Accra | Greater Accra Region | 2.593 | Accra |
| Septentrional | Northern Region | 70.388 | Tamale |
| Superior Est | Upper East Region | 8.842 | Bolgatanga |
| Superior Oest | Upper West Region | 18.477 | Wa |
| Volta | Volta Region | 20.572 | Ho |
| Occidental | Western Region | 23.921 | Sekondi-Takoradi |

## Enllaços externs

* Informació al web Statoids (anglès)
# Regions de Djibouti

Les regions de Djibouti són la divisió administrativa de primer nivell a la República de Djibouti.

## Atribucions

Per llei de juliol de 2002 foren creades les regions com a ens principal de descentralització de l'administració. La llei de creació especifica que "la regió està dotada de personalitat jurídica i autonomia financera. S'administra lliurement mitjançant els Consells, escollits per sufragi universal directe, en les condicions fixades per la llei. Col·laboren amb l'Estat en l'Administració i la Planificació Territorial, en el desenvolupament econòmic, social, sanitari, científic i cultural així com en la protecció del medi ambient i la millora del nivell de vida, d'acord amb les competències i recursos que els atribueix la llei".
El govern de cada regió correspon a una Assemblea Regional i un Executiu Regional escollit per aquesta. L'Executiu està format pel Secretari Executiu i el seu Secretariat.

## Llista

La divisió administrativa es concreta en 6 entitats: 5 regions i la ciutat de Djibouti, que té un estatut especial. Els seus noms corresponen a la ciutat que n'ostenta la capitalitat. Les seves dades són les següents:
| Nom | Nom àrab | Superfície (km²) | Capital |
| Regió d'Ali Sabieh | علي صبيح | 2.200 | Ali Sabieh |
| Regió d'Arta | عرتا | 1.800 | Arta |
| Regió de Dikhil | دخيل | 7.200 | Dikhil |
| Ciutat de Djibouti | جيبوتي | 200 | Djibouti |
| Regió d'Obock | ابخ | 4.700 | Obock |
| Regió de Tadjourah | تاجورة | 7.100 | Tadjourah |

## Referències

* ↑ Llei n°174/AN/02/4a.L, de 7 de juliol de 2002, al Journal Officiel de la République de Djibouti. (francès)