OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marmosa de Tate

La marmosa de Tate (Thylamys tatei) és una espècie d'opòssum de la família dels didèlfids. Viu a elevacions d'entre 300 i 3.000 metres al llarg de la costa del centre del Perú. Viu més al nord que qualsevol altre membre del seu gènere.
Aquest tàxon fou anomenat en honor del zoòleg estatunidenc George Henry Hamilton Tate.

## Referències

* 1 2 Solari, S.; Patterson, B. Thylamys tatei. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 20 març 2009.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 405. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents d'opòssums :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subfamília Caluromyinae :
Subfamília Didelphinae (continua més avall) :
Subfamília Didelphinae (continua més amunt) :
# Riu Fred (Alt Àneu)

El Riu Fred, en occità Arriu Hered, és un barranc que discorre pràcticament sempre a cavall del terme municipal de Naut Aran (Vall d'Aran, Occitània, dins de l'antic terme de Tredòs) i d'Alt Àneu, (Pallars Sobirà), dins de l'antic terme d'Isil.
Neix a dins de la Vall d'Aran, en el vessant meridional de l'extrem de llevant de la Montanha de Barlonguera, a ponent del Tuc dera Gireta, des d'on davalla cap al sud-est, fins a arribar al nord del Bosc de Comagireta, on el barranc torç cap al sud-oest i el sud, alhora que esdevé limítrof de la manera abans indicada. Continua baixant cap al sud, amb girades a causa de l'orografia del lloc per on travessa, deixant tota la Serra de Montgosso a llevant. En el darrer tram deixa també a l'esquerra el Bosc del Riu Fred, els Malls de Montgosso i la Solana de Montgosso, i s'aboca en la Noguera Pallaresa a poca distància a ponent del Pont de Marimanya.

## Enllaços externs

* El Riu Fred en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Barcillona

Barcillona (italià: Barcellona Pozzo di Gotto), també anomenat Barcialona o modernament Barcialona Pizzaottu, és un municipi italià, situat a la regió de Sicília i a la ciutat metropolitana de Messina. L'any 2008 tenia 41.549 habitants. Limita amb els municipis de Castroreale, Merì, Milazzo, Santa Lucia del Mela i Terme Vigliatore.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2007- | Candeloro Nania | Centredreta |

## Galeria d'imatges

* Ajuntament

## Notes

* ↑ Localment pronunciat Baccialona per l'assimilació regressiva de les consonants líquides en sicilià.

## Referències

* ↑ Caracausi, Girolamo. «Barcellona Pozzo di Gotto». A: Dizionario onomastico della Sicilia : repertorio storico-etimologico di nomi di famiglia e di luogo (en italià). 1. Palerm: L'Epos, 1994, p. 115.
# Josep Casadellà i Turón

Josep Casadellà i Turon (Santa Coloma de Farners, 1957) és l'impulsor de la campanya No vull pagar d'insubmissió als peatges. L'1 de maig de 2012 es va convocar una acció multitudinària als peatges impulsada per la Plataforma No vull pagar, que la va crear Jordi Torres, de la Bisbal, i Aïda Àngel, de Barcelona. Posteriorment s'hi van unir Guillem Carbó, Míriam Nogueras i Robert Garrigós. La resposta de la gent i les accions en vídeo de centenars de persones van ser prou importants La nit del 14 de maig de 2012 va esperar, juntament amb Guillem Carbó, durant 5 hores fora del Departament de Territori i Sostenibilitat que acabés la reunió del Grup de Treball sobre els Peatges. Allà van saber que havia arribat el primer ‘requeriment de dades a un conductor’, Jordi Chueca.

## Referències

* ↑ Gordillo, Saül. «Sobirania.cat» p. 178. Crea't Edicions. Arxivat de l'original el 2015-07-05. [Consulta: 28 març 2015].
* ↑ «Josep Casadellà». Saül Gordillo, 16-02-2015.

## Enllaços externs

* Compte de Twitter
# Roser Pecanins Vallès

Roser Pecanins Vallès (Banyoles, 1936) és dirigent d'entitats relacionades amb l'esport adaptat.
Va ser una de les fundadores i la primera presidenta de la Federació Esportiva Catalana Paralítics Cerebrals des del seu naixement com a Agrupació Esportiva (1991) fins a la seva legalització total com a federació (2002). Durant els seus onze anys de presidència, la federació va anar obrint-se camí per passar de ser una entitat minoritària a poder fer front a un futur prometedor en benefici de tot l'esport adaptat de Catalunya, es van organitzar vuit campionats estatals i es van crear diverses seleccions catalanes. La pionera va ser la de futbol, que va debutar l'any 1999 al Campionat d'Espanya celebrat a Vilafranca del Penedès. A aquesta, li va seguir la de boccia, que va obtenir dos podis en els seus dos primers anys, i després la d'eslàlom en cadira de rodes, que l'any 2002 es va proclamar campiona d'Espanya. Va viure la celebració de tres Jocs Paralímpics en els quals van participar deu esportistes, a banda dels molts que van ser seleccionats per participar en altres partits i campionats de nivell internacional. Malgrat haver deixat la presidència de la federació el 2002, n'és la presidenta honorífica. Des de 1997 també és membre de la junta directiva de l'Associació Esclat i responsable de la seva comissió d'esports, i de la Junta de l'Associació de Dirigents de l'Esport Català.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
# Casa Bech

* No s'ha de confondre amb Casa Bech (Palafrugell).
La Casa Bech és un edifici situat al Barri del Carmel de Barcelona.
Es tracta d'una majestuosa casa que, malgrat que té la teulada esfondrada i els seus jardins són plens de vegetació, es veu des de molts indrets de l'entorn. És al carrer de la Gran Vista i es pot veure el mur de tancament de la finca amb unes voltes de pedra. Data de 1916 i pertanyia a Francesc de Paula Bech i Morera, pare de Lola Bech i Beltran, pintora d'anomenada en l'època. La casa és un exemple de casa d'estiueig de gent benestant en la zona dels turons de la Barcelona del principi de segle. Actualment, la casa i els terrenys que encara queden (la resta va ser parcel·lada) pertanyen a l'Ajuntament de Barcelona.

## Referències

* 1 2 «Rutes Horta-Guinardó». [Consulta: 9 desembre 2019].
# Shahin Tehran FC

El Shahin Tehran Football Club (en persa باشگاه فوتبال شاهین تهران) fou un club de futbol iranià de la ciutat de Teheran. Shahin significa falcó.

## Història

El club va ser fundat el juny de 1942 pel Dr Abbas Ekrami. Fou un dels clubs més importants del país als anys 50 i 60. Problemes financers portaren a la desaparició del club l'any 1966. El 1967 nasqué un nou club anomenat Paykan Tehran FC en el seu lloc però la majoria de jugadors ingressaren al Persepolis FC. Als anys 70 el Shahin retornà a la competició amb el nom del seu antic tercer equip, Shahbaz FC participant en la lliga iraniana. El 1979 després de la revolució islàmica retornà al nom de Shahin, amb el qual existí fins a inicis dels anys 90, en què desaparegué definitivament.

## Palmarès

* Lliga de Teheran de futbol: 3
** 1958-59, 1965-66, 1975-76
* Copa Hazfi de Teheran: 5
** 1948, 1949, 1950, 1963, 1981
* Lliga Local
** 1960

## Futbolistes destacats

* Masoud Boroumand
* Mahmoud Shakibi
* Hossein Fekri
* Parviz Dehdari
* Jafar Namdar
* Hamid Shirzadeghan
* Mehrab Shahrokhi
* Mohammad Reza Adelkhani
* Karim Bavi
* Homayoun Behzadi
* Hossein Kalani
* Jafar Kashani
* Nasrollah Abdollahi
* Nasser Hejazi
* Ebrahim Ghasempour
* Ali Gholami Morche Khorti
* Hamid-Majid Tajmuri
* Mohammad Sadeghi
* Mahmoud Haghighian
* Mehdi Dinvarzadeh
* Amir Ghalenoei
* Mohammad Reza Shakourizadeh
* Firooz Eftekhar-Zadeh

## Entrenadors

* Dr. Abbas Ekrami (1942-196?)
* Shapoor Sarhadi
* Amirhoshang Nikkhah Baharami
* Jafar Kashani
* Amirhoshang Nikkhah Bahrami

## Enllaços externs

* (persa) Web oficial Arxivat 2016-04-10 a Wayback Machine.
# Raucourt

«Raucourt» té aquests significats:
* Raucourt (Meurthe i Mosel·la), municipi al departament de Meurthe i Mosel·la (regió del Gran Est, França)
* Raucourt-au-Bois, municipi al departament del Nord (regió dels Alts de França)
* Raucourt-et-Flaba, municipi al departament de les Ardenes i a la regió del Gran Est, França)
* Cantó de Raucourt-et-Flaba, cantó al districte de Sedan (departament de les Ardenes, França)
* Roche-et-Raucourt, municipi al departament de l'Alt Saona (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
# Arxiu Parroquial d'Olesa de Montserrat

L'Arxiu Parroquial d'Olesa de Montserrat (APOM), és l'arxiu parroquial responsable de la custòdia, conservació i comunicació de la documentació generada per la parròquia catòlica de Santa Maria d'Olesa de Montserrat (Catalunya). L'APOM és, per la quantitat i la qualitat del seu fons documental, un dels arxius parroquials més importants de l'Arxiprestat de Montserrat i del Bisbat de Sant Feliu de Llobregat al qual pertany la parròquia d'Olesa de Montserrat. L'Arxiu Parroquial d'Olesa de Montserrat custodia documents històrics de gran valor com el testament de Santa Paula Montal de Sant Josep de Calassanç (fundadora de la Congregació Filles de Maria religioses de les Escoles Pies i pionera en l'ensenyament femení) la referència més antiga a les representacions de la Passió d'Olesa, datada l'any 1538, o l'acta de baptisme de Rosa Venes, heroïna de Tarragona en la Guerra del Francès. A més l'APOM ha estat objecte de la donació d'alguns fons patrimonials de notable interès (Fons Patrimonial Boada Bayona, Fons Patrimonial Matas Coscoll Vinyals).

## Referències

* ↑ MARTÍ BONET, Josep Maria, Guía de los Archivos de la Iglésia en España, 2001, pàg. 104 «PDF». Arxivat de l'original el 2011-07-02. [Consulta: 8 gener 2011].
* ↑ Canonización de Paula Montal de S. José de Calasanz, 2003, pàg. 80
* ↑ Diccionari Biogràfic de Dones «Biografia de Paula Montal Fornés - Fundadora de la congregació de les Filles de Maria de les Escoles Pies». Arxivat de l'original el 2011-07-05. [Consulta: 8 gener 2011].
* ↑ Diccionari Biogràfic de Dones «Biografia de Rosa Venes Clusas - Heroïna». Arxivat de l'original el 2011-07-05. [Consulta: 8 gener 2011].
# Rossinyol cuacurt

El rossinyol cuacurt (Sheppardia poensis) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae). Té una distribució dispersa per tot l'Àfrica central. Els seus hàbitats naturals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà i els boscos secs subtropicals. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
El rossinyol cuacurt abans es considerava coespecífic del rossinyol de Bocage (Sheppardia bocagei), però el Congrés Ornitològic Internacional va segmentar aquest tàxon com a espècie diferent el 2021.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «rossinyol cuacurt». Diccionari dels ocells del món TERMCAT. [Consulta: 3 febrer 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 702. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Short-tailed Akalat. Sheppardia poensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 3 febrer 2021].
* ↑ «Species Updates – IOC World Bird List» (en anglès americà). [Consulta: 13 juny 2021].
# Casa Malla

La Casa Malla és una obra de Cardedeu (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Conjunt de dos habitatges entre mitgeres amb pati posterior. L'immoble, de planta rectangular, té planta baixa, dos pisos i coberta de dues aigües amb carener paral·lel a la façana principal. Aquesta té dos eixos de composició vertical constituïts per obertures rectangulars. A la planta baixa hi ha dos grans portals, un dels quals pertany a un local d'ús comercial. L'altre, el de la dreta, encara manté els brancals de pedra, així com la llinda amb les eines de l'ofici de ferrer esculpides (el mall i l'enclusa). El primer pis presenta dues portes de dues batents que donen a balcons individuals amb llosanes de pedra i baranes de ferro forjat. L'obertura de l'esquerra encara conserva llinda i brancals de pedra. Al pis superior es repeteix la mateixa seqüència, tot i que els balcons són més petits i les baranes de ferro, més senzilles. Remata la façana una cornisa motllurada i un muret.
La façana posterior no presenta cap simetria, i hi ha un cos adossat de planta única a la façana del número 14 bis.
Les parets de càrrega són de paredat comú, maó i pedra. Algunes parts de la façana principal encara mantenen l'arrebossat.

## Història

La construcció de la casa data del segle xviii. El 1842 es reformà la casa del número 14 (data inscrita sota la coberta de l'habitatge corresponent), i el 1902 la del 14 bis (any inscrit sota la coberta de la casa d'aquest número).
Els Malla, promotors de la construcció, van ser ferrers amb una forta tradició a Cardedeu que també van participar de la vida política de la vila.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa Malla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 juny 2020].
# Serrat de Sant Isidre

«Serrat de Sant Isidre» té aquests significats:

## Vegeu també

* Puig de Sant Isidre
# Rocamar

Rocamar és una urbanització de Sant Pere de Ribes que es troba al sud del municipi, entre la riera de Ribes i la C-246a, en el límit municipal amb Sitges. Es va començar a construir a primers dels anys 60 del segle XX i el 2011 tenia 428 habitants empadronats. Al seu costat s'hi troba l'Autòdrom de Terramar.

## Referències

* ↑ 08231 Sant Pere de Ribes a ine.es
# Barraca magatzem

La Barraca magatzem és un edifici d'Amposta (Montsià) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici aïllat amb planta rectangular (5 x 3,20m.) i una alçada de 3m.
Les parets estan bastides amb canyes transversals recolzades damunt de puntals de fusta, amb una sola obertura frontal amb orientació sud-est; el sostre és a dues vessant, amb nou costelles, de canya i sisca, sostingudes per una carena de fusta, amb frontis de canya.

## Història

Les barraques eren emprades per guardar les eines del camp. Segurament, aquesta fou bastida cap als anys 60-70, doncs la vida de dites estructures és curta degut a la degradació ràpida dels materials emprats.
La seva tipologia tradicional està en relació amb el poblament dispers i l'activitat agrícola al Delta, sobretot a partir del segle xix amb el conreu de l'arròs. Els materials estan en relació amb les matèries primeres més a la vora.
Les d'aquest tipus es correspon a les de pervivència del nucli habitat de barraques; al Delta la barraca mai és un espai dividit amb diverses funcions, essent la solució a aquest problema la construcció de diferents barraques amb funcions especialitzades i concretes; així, quan la població es concentra al voltant de les finques, només es deixen les barraques a utilitzar com a magatzem.
Totes aquestes tradicions estan en relació amb una tradició constructiva molt estesa al País Valencià.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Barraca magatzem». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 març 2019].
# Casa Mallafré

La Casa Mallafré o Ca Vallmoll és un edifici noucentista de Valls (Alt Camp) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici modernista entre mitgeres que té baixos comercials, dues plantes d'habitatges i golfa. A la planta baixa hi ha dues portes, la d'accés als habitatges, amb muntants i arcs de mig punt motllurats, i la central, una gran portalada amb un arc rebaixat, amb dues fulles i tarje lateral fitxa que correspon a l'entrada del bar que hi ha a l'edifici. Per sota del forjat hi ha una sanefa, que té un medalló.
En el primer pis, hi ha una tribuna amb cinc columnes toscanes. Per damunt de la tribuna, hi ha una àmplia cornisa motllurada que segueix la reculada de la tribuna, i els balcons terrasses, que tenen barana composta de dues pilastres frontals que limiten quatre balustres i una pseudocolumna que limita amb dos balustres. En les llindesd'aquestes oberures, iguals que en el sostre del fojat/balcó adient, amb escuts, garlanes, entre altres detalls
En la segona planta hi ha un balcó corregut amb tres portes balconeres dintells iguals que els del primer pis. Cornisa amb una sèrie d'impostes dona pas a les golfes, en què hi ha tres obertures cegues el·líptiques i esgrafiades. Barana de pedra al cim.

## Referències

* 1 2 «Casa Mallafré». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2013].
# Santuari de la Mare de Déu del Remei (Bolvir)

El Santuari de la Mare de Déu del Remei és una obra historicista de Bolvir (Baixa Cerdanya) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. L'arquitecte n'és Calixte Freixa i Pla.

## Descripció

Aquesta ermita va ser feta edificar per la família Manaut, a finals del segle passat, al costat de la seva torre castell.
Està construïda sobre un promontori des d'on es contempla una esplèndida panoràmica de la Cerdanya. Aquesta situació privilegiada conjuntament amb la devoció mariana del temple fa que sigui un lloc de festes i aplecs.
La seva construcció, de pedra, arrebossat i coberta de llicorella, es caracteritza per la seva cúpula acabada amb un remat poligonal i piramidal revestida de llicorella.

## Referències

* 1 2 3 «Santuari de la Mare de Déu del Remei». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Les façanes del riu

Les façanes del riu és una obra de la Vilella Baixa (Priorat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Part posterior d'una sèrie de cases, les façanes de les quals corresponen als carrers Major i de St. Joan. El fort desnivell del turó on està situat el nucli antic obligà a construir cases de set o vuit pisos amb l'entrada principal a la quarta o cinquena planta; a la part anterior, on s'obren aquestes portes, tan sols són visibles dos o tres plantes de la construcció.
Aquests carrers estan bastits de materials similars als de les façanes, heterogenis, depenent de cada moment constructiu. Les darreres cases foren aixecades a finals segle xix i principis del XX. Generalment tenen gran quantitat de balcons i finestres.

## Història

Aquestes construccions corresponen a la construcció de noves cases o a l'ampliació de preexistents durant l'època florent del Priorat. Josep Maria Espinàs en el seu llibre "Viatge al Priorat" (1962) anomenà aquestes cases com els "gratacels del Nova York del Priorat".

## Referències

* 1 2 3 «Les façanes del riu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Les façanes del riu». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Marsel İlhan

Marsel İlhan (Samarcanda, 11 de juny de 1987) és un jugador de tennis professional turc, que va ocupar el primer lloc a Turquia i amb un rànquing d'individuals més alt de la seva carrera al número 77 mundial el març de 2015. És el primer jugador turc que arriba a la segona ronda en un torneig de Grand Slam, així com el primer jugador turc que guanya un Torneig Challenger i també el primer a entrar en el top 100 del rànquing mundial (primer classificat al número 96 el setembre de 2010).

## Referències

* ↑ «İlhan at career-best 77th spot in rankings – Turkish News».
* ↑ «Marsel İlhan yükseliyor».
* ↑ «Marsel ilk 100'de! – ATP», 27-09-2010.
* ↑ «Nadal zirveyi kimseye kaptırmıyor».
* ↑ «Marsel İlhan Makes History Again», 28-02-2015.
# Rusakovita

La rusakovita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom per Mikhail Petrovich Rusakov (Михаила Петровича Русакова) (20 de novembre de 1892 – 24 d'octubre de 1963) geòleg i especialista en la geologia dels jaciments minerals.

## Característiques

La rusakovita és un fosfat de fórmula química (Fe$^{3+}$,Al)₅(VO₄,PO₄)₂(OH)$_9$·3H₂O. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1960. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 1,5 i 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la rusakovita pertany a «08.DF: Fosfats només amb cations de mida mitjana, amb proporció: (OH, etc.):RO₄ > 3:1» juntament amb els següents minerals: hotsonita, bolivarita, evansita, liskeardita, rosieresita, liroconita, sieleckiïta, calcofil·lita, parnauïta i gladiusita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de vanadi de Balasauskandyk, situat a la localitat de Shieli (Província de Khizilordà, Kazakhstan). També ha estat descrita al dipòsit de vanadi de Kurumsak, al Turquestan. Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Rusakovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 desembre 2019].
# Barraca dels Contrabandistes

La Barraca dels Contrabandistes és una obra de Lles de Cerdanya (Baixa Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una barraca de pastor a dues vessants construïda amb pedra seca i coberta amb ànimes de ferro i morter, aquesta reconstruïda posteriorment. Anomenada popularment la "barraca dels Contrabandistes", donat que estava dins d'una de les rutes de contraban amb Andorra, i l'utilitzaven els "passadors" o "contrabandistes" per passar-hi la nit o guarir-se del fred. També fou utilitzada per la Guàrdia Civil durant la Guerra.

## Referències

* ↑ «Barraca dels Contrabandistes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Prioniturus

Prioniturus és un gènere d'ocells de la família dels psitàcids, anomenats en català llorets de raquetes.

## Llista d'espècies

Aquest gènere està format per 10 espècies:
* lloret de raquetes de Buru (Prioniturus mada).
* lloret de raquetes dorsidaurat (Prioniturus platurus).
* lloret de raquetes de Mindanao (Prioniturus waterstradti).
* lloret de raquetes muntanyenc (Prioniturus montanus).
* lloret de raquetes capblau (Prioniturus platenae).
* lloret de raquetes de Mindoro (Prioniturus mindorensis).
* lloret de raquetes de les Sulu (Prioniturus verticalis).
* lloret de raquetes pitgroc (Prioniturus flavicans).
* lloret de raquetes de Luzon (Prioniturus luconensis).
* lloret de raquetes de corona blava (Prioniturus discurus).

## Referències

* ↑ Josep del Hoyo i Nigel J. Collar. Illustrated checklist of the birds of the world. Vol.1, Non passerines, 2014