OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Link-state routing protocol

Link-state routing protocol (en anglès protocol d'enrutament d'estat d'enllaç) és un dels dos protocols d'enrutament principals usats en xarxes de commutació de paquets per a comunicacions d'ordinadors. Exemples d'aquest protocol inclou l'OSPF (Open Shortest Path First) i l'IS-IS (intermediate system to intermediate system). El concepte bàsic del protocol d'enrutament d'estat d'enllaç és que cada node construeix una mapa de la connectivitat de la xarxa, en forma de graf, mostrant quins nodes estan connectats. Aleshores cada node calcula independentment la seva millor ruta a cada possible node de destinació de la xarxa. La col·lecció d'aquests millors camins formaran la taula d'enrutament de cada node, que no compartiran amb els altres nodes de la xarxa. Altrament, els Protocols de vector de distàncies cada node comparteix la seva taula d'enrutament amb els seus nodes veïns.

## Algorisme d'enrutament

L'algorisme per a esbrinar la taula d'enrutament :
* Cada node té la responsabilitat de trobar els seus veïns i el seu nom, mitjançant petits paquets que s'envien entre els ruters.
* Es calcula la taula inicial amb la informació anterior.
* Es troben els millors camins per a cada destí a través d'algorismes d'optimització com l'algorisme voraç o l'algorisme de Dijkstra.

## Referències

* ↑ «Link State Routing Protocols > Dynamic Routing Protocols» (en anglès). http://www.ciscopress.com.+[Consulta: 10 novembre 2017].
* ↑ «Introduction to Link State Protocols» (en anglès). https://www.cisco.com.+[Consulta: 10 novembre 2017].
* ↑ «Link-state routing protocol» (en anglès). https://www.slideshare.net.+[Consulta: 10 novembre 2017].
# Llista de Creus de Sant Jordi/1997/Entitats
#### Entitats

Informació actualitzada per un bot. Els canvis manuals es perdran quan s'actualitzi!
| Entitat | Wikidata | Descripció |
| Teatre-Museu Dalí | Q1143722 | museu de Figueres, dedicat a Salvador Dalí |
| Sícoris Club | Q6127414 | Club esportiu de Lleida |
| Els Nostres Clàssics | Q9051022 | Col·lecció de literatura clàssica |
| Esbart Dansaire de Rubí | Q11919684 | esbart dansaire |
| Grup Catalònia | Q11924745 | |
| Institució Bíblica Evangèlica de Catalunya | Q11926697 | |
| L'Arc de Berà | Q11930057 | empresa distribuïdora de llibres |
| La Cuadra de Sevilla | Q11930455 | |
| Orquestra Maravella | Q11939568 | |
| Societat Musical La Unió Filharmònica | Q11950018 | |
| Colla Sardanista Violetes del Bosc | Q16189041 | |
# Akimotoïta

L'akimotoïta és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la ilmenita. Rep el nom de Syun-iti Akimoto (1925), de l'Institut de Geofísica de la Universitat de Tòquio.

## Característiques

L'akimotoïta és un metasilicat de magnesi de fórmula química MgSiO₃ que cristal·litza en el sistema trigonal. Pot contenir petites quantitats d'alumini. És un mineral dimorf de la bridgmanita, i l'anàleg de silici i la segona fase d'altes pressions de la geikielita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'akimotoïta pertany a «04.CB: Òxids amb proporció metall:oxigen = 2:3, 3:5, i similars, amb cations de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: brizziïta, corindó, ecandrewsita, eskolaïta, geikielita, hematites, ilmenita, karelianita, melanostibita, pirofanita, romanita, tistarita, avicennita, bixbyita, armalcolita, pseudobrookita, mongshanita, zincohögbomita-2N2S, zincohögbomita-2N6S, magnesiohögbomita-6N6S, magnesiohögbomita-2N3S, magnesiohögbomita-2N2S, ferrohögbomita-6N12S, pseudorútil, kleberita, berdesinskiïta, oxivanita, olkhonskita, schreyerita, kamiokita, nolanita, rinmanita, iseïta, majindeïta, claudetita, estibioclaudetita, arsenolita, senarmontita, valentinita, bismita, esferobismoïta, sillenita, kyzylkumita i tietaiyangita.

## Formació i jaciments

Va ser trobada per primera vegada al meteorit Tenham, el qual va caure a South Gregory (Queensland, Austràlia), amb una pressió d'impacte estimada en 220-260 kbar, i una temperatura de 2000 °C. També se n'ha trobat en altres meteorits caiguts a l'Antàrtida, Nigèria, República Popular de la Xina i els Estats Units.

## Referències

* ↑ «Akimotoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 novembre 2015].
* ↑ «Ilmenite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 novembre 2015].
* ↑ «Tenham meteorite, Tenham Station, South Gregory, Charters Towers Region, Queensland, Australia» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 novembre 2015].
# 6 mm Flobert

Els cartutxos .22 Flobert (anomenats a Europa 6 mm Flobert) van ser els primers cartutxos de percussió anul·lar al món, dissenyats i produïts el 1845 per a la pistola de Saló Flobert. Aquests cartutxos no usen pólvora, sinó que són propulsats per Fulminat de mercuri. Aquest cartutx també és la base per a la creació d'armes que utilitzen una càpsula fulminant com a impulsor i un balí (pellet) o perdigó (BB) com a projectil.
Els cartutxos 6 mm Flobert, pel seu baix contingut de detonant, aconsegueixen velocitats entre els 220 i 210 metres per segon, aproximadament el mateix que un fusell d'aire comprimit calibre 5,5 mm de mitjana potència, però com que el pes del projectil és més gran, aquests cartutxos produeixen una energia d'impacte d'entre 27 i 46 joule, l'equivalent a un fusell d'aire d'alta potència.

## Tipus

En general als cartutxos 6 mm Flobert se'ls pot donar la denominació mil·limètrica de 5,6 x 7, però existeixen les dues excepcions, el 6 mm Flobert Bosquette i el 6 mm Flobert National, la denominació mètrica decimal dels mateixos es pot indicar com 5,85 x 7, ambdós, tenen més fulminant, i una bala amb una mica més de pes, per la qual cosa, produeixen més velocitat i més energia d'impacte. El National té un pes de 34 grans i una velocitat de 240 m/s, fet que produeix una energia d'impacte de més de 63 joule, mentre el Bosquette té un pes de 33 grans i una velocitat de 245 m/s, amb 64 Joule d'energia d'impacte.
Actualment els cartutxos 6 mm Flobert i .22 Curt s'utilitzen molt poc. En països com Mèxic és més usat el sistema de càpsula fulminant amb projectil. Est consisteix simplement a col·locar un balí de plom o una posta, davant d'una càpsula fulminant (que solament és la beina d'un cartutx .22 Curt retallat i tancat en forma de flor, carregat amb fulminat de mercuri en lloc de pólvora). Ambdós quan el percussor copeja la pestanya de la càpsula fulminant, generen una detonació molt menor que la produïda per un cartutx .22 Curt. A Mèxic existeixen dues empreses dedicades a la fabricació d'armes amb aquest sistema, Productes Mendoza i Indústries Cabanyes, cadascuna amb el seu propi sistema de percussió i extracció. Aquest tipus de sistema en general és mono-tret, i solament s'usen càpsules fulminants o de salva calibre .22 amb balí (pellet) o perdigó (BB) calibre 4,5 mm (.177’’)
Actualment a Europa solament es fabriquen com a "armes de jardí", ja que no contenen pólvora i el seu efecte és molt similar al causat per les armes d'aire comprimit.

## Vegeu també

* Caplock Mecanisme
* Flintlock
* Canó de mà
* Matchlock
* Miquelet
* Càpsula fulminant
* Wheellock
* Doglock

## Referències

* 1 2 3 Barnes, p.273, ".22 CB Cap".
* ↑ Cartridges of the World 11th Edition, Book by Frank C. Barnes, Edited by Stan Skinner, Gun Digest Books, 2006, ISBN 0-89689-297-2 p. 476

## Bibliografia

Brian Godwin, The English Snaphance Lock, London Park Lane Arms Fair catalog, Spring 2006, and Classic Arms and Militaria Magazine, volume XVI Issue 1, page 48

## Enllaços externs

* Scottish Snaphance Pistols Arxivat 2008-01-18 a Wayback Machine.
* Snaphance mecanisme (Holandès)
# Marmosa de Kalinowski

La marmosa de Kalinowski (Hyladelphys kalinowski) és una espècie d'opòssum de la família dels didèlfids. És originària del Brasil, la Guaiana Francesa, la Guaiana i el Perú. El seu hàbitat natural són els boscos humits de terres baixes tropicals o subtropicals.
És l'única espècie del gènere Hyladelphys. Fou separada del gènere Gracilinanus el 2001. Aquest tàxon fou anomenat en honor del zoòleg polonès Jan Kalinowski.

## Referències

* ↑ Pires Costa, A.; Patterson, B. Hyladelphys kalinowskii. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 28 desembre 2008.
* ↑ Gardner, Alfred. Wilson, D. E. (ed.); Reeder, D. M. (ed.). Mammal Species of the World. 3a edició. Johns Hopkins University Press, 16 novembre 2005, p. 7-8. ISBN 0-801-88221-4.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 218. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents d'opòssums :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subfamília Caluromyinae :
Subfamília Didelphinae (continua més avall) :
Subfamília Didelphinae (continua més amunt) :
# Marmosa de Robinson

La marmosa de Robinson (Marmosa robinsoni) és una espècie d'opòssum de la família dels didèlfids. Viu a Belize, Colòmbia, l'Equador, Grenada, Hondures, Panamà, el Perú, Trinitat i Tobago i Veneçuela.

## Referències

* ↑ Solari, S.; Soriano, P.; Lew, D.; Patterson, B.; Reid, F. Marmosa robinsoni. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 28 desembre 2008.
Espècies vivents d'opòssums :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subfamília Caluromyinae :
Subfamília Didelphinae (continua més avall) :
Subfamília Didelphinae (continua més amunt) :
# Ferrimagnetisme

* No s'ha de confondre amb Ferromagnetisme.
Un material ferrimagnètic en la física és aquell en el qual els moments magnètics dels àtoms de diferents subxarxes estan oposats, com un antiferromagnetisme;i roman una magnetització espontània. Això passa quan les subxarxes consten de materials diferents o ferros (com Fe$^{2+}$ i Fe$^{3+}$). Un ferrimagnet és el material que pot presentar ferrimagnetisme. Els materials ferrimagnètics tenen alta resistivitat i propietats anisotròpiques. La seva propietat direccional s'utilitza en la construcció de components d'aparells de microones com els seus aïllants. També es fan servir materials ferrimagnètic per fabricar aillants òptics circuladors òptics.
El ferrimagnetisme també presenta, com el ferromagnetisme, magnetitzacions de saturació (punt en el qual ja no augmenta la magnetització encara que augmenti la força del camp), encara que no en valors tan alts. Una altra cosa en què s'assemblen el ferromagnetisme i el ferrimagnetisme és que per sobre de la temperatura de Curie es perd el ferrimagnetisme i el material passa a ser paramagnètic.
Els materials ferrimagnètics procedeixen normalment de la ferrita. La substància magnètica coneguda des de fa més temps, la magnetita (òxid de ferro (II,III); Fe₃O₄), és un ferrimagnet; de primer va ser classificat com ferromagnet abans que Néel descobrís el ferrimagnetisme i antiferromagnetisme el 1948.
Alguns materials ferrimagnètics són YIG (yttrium iron garnet) i ferrites compostes d'òxids de ferro, i altres elements com alumini, cobalt, níquel, manganès i zinc.

## Referències

* ↑ C. D. Stanciu, A. V. Kimel, F. Hansteen, A. Tsukamoto, A. Itoh, A. Kirilyuk, and Th. Rasing, Ultrafast spin dynamics across compensation points in ferrimagnetic GdFeCo: The role of angular momentum compensation, Phys. Rev. B 73, 220402(R) (2006).
* ↑ L. Néel, Propriétées magnétiques des ferrites; Férrimagnétisme et antiferromagnétisme, Annales de Physique (Paris) 3, 137-198 (1948).
# Ferrifluoroleakeïta

La ferrifluoroleakeïta és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup del nom arrel leakeïta. Rep el nom en honor del geòleg escocès Bernard Elgey Leake [1932-], de la Universitat de Glasgow. El mineral va ser descrit originalment com a fluoroleakeïta, i va ser reanomenat a la forma actual en ser redefinit el grup de la leakeïta en la nomenclatura d'amfíbols del 2012.

## Característiques

La ferrifluoroleakeïta és un silicat de fórmula química {Na}{Na₂}{Mg₂Fe$^{3+}$₂Li}(Si₈O$_{22}$)F₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2009. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la ferrifluoroleakeïta pertany a «09.DE - Inosilicats amb 2 cadenes dobles periòdiques, Si₄O$_{11}$; clinoamfíbols» juntament amb els següents minerals: antofil·lita, cummingtonita, clinoholmquistita, grunerita, manganocummingtonita, manganogrunerita, permanganogrunerita, ferrofluoropedrizita, actinolita, ferritschermakita, ferroactinolita, ferrohornblenda, ferrotschermakita, joesmithita, magnesiohornblenda, tremolita, tschermakita, cannilloïta, fluorcannilloïta, parvomanganotremolita, fluorotremolita, potassicfluoropargasita, edenita, ferroedenita, ferrokaersutita, ferropargasita, hastingsita, kaersutita, magnesiohastingsita, pargasita, sadanagaïta, fluoroedenita, potassicferroferrisadanagaïta, potassicsadanagaïta, potassicpargasita, potassicferrosadanagaïta, magnesiofluorohastingsita, potassicfluorohastingsita, potassicclorohastingsita, fluoropargasita, parvomanganoedenita, potassiccloropargasita, potassicferrocloroedenita, potassicmagnesiohastingsita, potassicferropargasita, cromiopargasita, ferro-taramita, barroisita, ferroferribarroisita, ferroferriwinchita, ferribarroisita, ferroferritaramita, ferroferricatoforita, ferrobarroisita, ferrorichterita, ferrowinchita, ferrokatophorita, ferritaramita, magnesiotaramita, richterita, winchita, taramita, fluororichterita, katophorita, potassicfluororichterita, potassicrichterita, ferrighoseïta, ferriwinchita, fluorotaramita, arfvedsonita, eckermannita, ferroeckermannita, ferroglaucòfan, glaucòfan, potassicmanganileakeïta, manganoarfvedsonita, ferrileakeïta, magnesioriebeckita, magnesioarfvedsonita, nyboïta, riebeckita, manganomanganiungarettiïta, ferroferrinyboïta, clinoferroferriholmquistita, ferrinyboïta, ferroferrileakeïta, ferroferrifluoroleakeïta, sodicferriclinoferroholmquistita, magnesiofluoroarfvedsonita, ferripedrizita, potassicferrileakeïta, fluoronyboïta, manganidellaventuraïta, fluoropedrizita, potassicarfvedsonita, ferriobertiïta, potassicmagnesiofluoroarfvedsonita, ferroferripedrizita, potassicmagnesioarfvedsonita, pedrizita, ferropedrizita, fluoroleakeïta i ferroferriobertiïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al massís de Verkhnee Espe, a la serralada de Tarbagatai (Província del Kazakhstan Oriental, Kazakhstan). També ha estat descrita a Noruega, Suècia i l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Ferri-fluoro-leakeite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 desembre 2019].
# Marquesat del Cenete

El marquesat del Cenete és el títol nobiliari espanyol que la reina Isabel la Catòlica va concedir el 1491 a Rodrigo Díaz de Vivar y Mendoza, I Comte del Cid, fill del Cardenal Mendoza i net de Marqués de Santillana. El seu nom es refereix a la subcomarca del Zenete a la província de Granada. Zenete o Cenete deriva de l'àrab sened, que significa "faldilla, pujada, costera de la muntanya", en referència al declivi de Serra Nevada.
El primer marquès, Rodrigo Díaz de Vivar y Mendoza, constructor del Castell de la Calahorra, es casà en secret amb Leonor de la Cerda i Aragó i posteriorment amb Maria Fonseca. La seva filla Mencía, II marquesa, va morir sense descendència, mentre que la seva filla Maria, III marquesa, va casar amb Diego Hurtado de Mendoza, IV Comte de Saldanya, hereu del duc de l'Infantat, passant el marquesat del Cenete a la Família de l'Infantat, els membres ho van utilitzar alternativament, cridant el primer duc de l'Infantat i marquès de Cenete i el seu successor marquès de Cenete i duc de l'Infantat.
El mayorazgo del marquès incloïa a més les baronies d'Aiora, Alazque, Alberic i Gavarda al regne de València i els senyorius de Jadraque, el Castell del Cid i Alcocer, a Guadalajara.

## Referències

* ↑ Fecha de concesión del marquesado, Títulos Nobiliarios españoles y extranjeros autorizados en España Arxivat 2010-01-11 a Wayback Machine., Registro Internacional de Armas Gentilicias (riag.es)
* ↑ Concesión del marquesado y genealogía de los marqueses del Cenete.
* ↑ Simonet, Francisco Javier. Descripción del Reino de Granada bajo la dominación de los Naseritas, sacada de los autores árabes, y seguida del texto inédito de Mohammed Ebn AlJathib. Madrid, Imprenta Nacional 60-61 pp., 1860.
* ↑ Portal Turismo Comarca de Guadix. «Municipios del Marqusado de Zenete», 2007?. Arxivat de l'original el 2007-09-08. [Consulta: 10 febrer 2010].
* ↑ També es conserva la 3042.htm Casa del marqués del Cenete a Granada. Arxivat 2012-12-03 a Wayback Machine.
* ↑ Marqués del Cenete, Grandes de España. Genealogía detallada de los marqueses del Cenete. Fecha de acceso 2010-02-10.
# Materials macroporosos

Segons la IUPAC, un material macroporós és aquell que conté porus amb diàmetres superiors als 50 nm.
En el context dels nanomaterials, les recomanacions de la IUPAC classifiquen els materials porosos segons la mida dels seus porus:
* Materials microporosos, aquells que tenen un diàmetre de poro inferior a 2 nanòmetres.
* Materials mesoporosos, aquells materials amb un diàmetre de porus intermèdi, d’entre 2 i 50 nanòmetres.
* Materials macroporosos, aquells amb un diàmetre de porus superior a 50 nm.
Alguns materials macroporosos inclouen materials compostos d'òxids de silici i alumini.

## Referències

* ↑ «International Union of Pure and Applied Chemistry». Pure and Applied Chemistry, 86, 2, 01-02-2014, pàg. 85–85. DOI: 10.1515/pac-2014-5028. ISSN: 1365-3075.
# Materialisme econòmic

El materialisme, en el context individual, és la importància que una persona atribueix a l'adquisició i consum de béns materials. L'ús del terme materialista per descriure la personalitat d'un individu o d'una societat tendeix a tenir una connotació negativa o crítica. Sovint s'associa amb un sistema de valors que considera que l'estatus social està determinat per la riquesa (veure consum conspicu), així com la creença que les possessions poden proporcionar felicitat. L'ecologisme es pot considerar una orientació competencial al materialisme.
També es pot considerar aquest materialisme com una forma pragmàtica d'interès personal il·lustrat basat en una comprensió prudent del caràcter de l'economia i de la societat que estan orientades al mercat. Tanmateix, els estudis han trobat que també s'associa amb comportament i depressió autodestructius.

## Referències

* ↑ Banerjee, Bobby; McKeage, Kim «How Green Is My Value: Exploring the Relationship Between Environmentalism and Materialism». Advances in Consumer Research, 21, 1994, pàg. 147–152. Arxivat de l'original el 13 d’abril 2016 [Consulta: 30 d’octubre 2017].
# Filton

Filton és una localitat suburbana i parròquia civil gran situada a Gloucestershire del Sud (Anglaterra), a aproximadament 8 km del centre de Bristol. El poble s'articula al voltant de l'Església de Filton, un edifici classificat de Grau II que data del segle XII.
El nom de la localitat deriva dels mots anglesos antics feleþe ('palla') i tūn ('granja' o 'camp') i ja apareix documentat el 1187.
Filton té grans espais oberts, incloent-hi terrenys esportius, un camp de golf i l'antic Aeroport de Filton, que fou tancat el 2012.

## Referències

* ↑ «Church of St. Peter» (en anglès). Images of England. Arxivat de l'original el 21 d’octubre 2012. [Consulta: 17 juliol 2006].
* ↑ «Filton Parish Church – St. Peter, Filton, Bristol UK» (en anglès). Filton Parish Church. Arxivat de l'original el 28 febrer 2013. [Consulta: 4 gener 2013].
* ↑ «The Parish of St Peters Filton» (en anglès). Església de la Parròquia de Filton. Arxivat de l'original el 2 de febrer 2020. [Consulta: 4 gener 2013].
# Marsac-sur-Don

Marsac-sur-Don (en bretó Marzheg) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 1.237 habitants. Limita amb Derval, Conquereuil, Guémené-Penfao, Le Gâvre, Vay, Nozay i Jans.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.161 | 1.227 | 1.166 | 1.197 | 1.192 | 1.200 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1934-1977 | Emerand Bardoul |
| 1977-1995 | Claude Leray |
| 1995-2008 | Michel Houllier |
| 2008- | Alain Duval |
# Faquir

Faquir (de l'àrab فقیر, faqīr, en plural fuqarā’, "pobre") és el nom que reben els ascetes sufís a l'Índia: un faquir és aquell que renuncia a totes les possessions i que només viu per Déu. Etimològicament, als països musulmans es diu faquir al qui s'agenolla, al pobre, a l'indigent. L'Alcorà l'utilitza com a contraposició a ghani ("el que es val a si mateix") i designa al qui no té res, ni ofici ni benefici. Així, popularment, "faquir" designa un pobre, un indigent que demana almoina. La paraula fou introduïda a l'anglès el 1608 i va passar a altres llengües.
A Occident, el mot designa per extensió certs ascetes hindús (ioguis, swamis, gurus, sadhus) que se sotmeten a intenses pràctiques físiques per aconseguir el control sobre diverses funcions vitals. També es referix als artistes que realitzen certs espectacles d'il·lusionisme.
Per al pensador G. I. Gurdjieff, segons el seu ensenyament de la quarta via, la paraula "faquir" es fa servir per designar específicament el camí de desenvolupament personal basat a utilitzar el cos físic, en comparació amb la paraula "iogui" (que designa el camí del mental) i "monjo" (el camí de les emocions).
# Mataró (llinatge)

Mataró és el llinatge d'una família notarial de Llucmajor, Mallorca, documentada des del segle xv al XVIII. Els fons notarials dels Mataró formen un conjunt de més de 200 protocols, sovint difícils d'atribuir a un membre concret de la família, i que són fonamentals per a l'estudi de Llucmajor i de la seva comarca. El segle xv hi destacaren els notaris Nicolau Mataró, Blai Mataró, Miquel Mataró i Tomàs Mataró.
La casa pairal dels Mataró era a Llucmajor i confrontava amb la plaça de la vila, el carrer de Nostra Senyora de la Mamella, el campanar i el fossar (actualment placeta de can Mataró). El 1539, el notari Tomàs Mataró la llegà al seu fill, Miquel Mataró, del qual passà a Nicolau Mataró, Menor. Aquest hi tenia celler, biblioteca i un arxiu, on figuraven els protocols i notes dels notaris Estrany Bonet, Guillem Cardell, Joan Martí, Miquel Mataró, Tomàs Mataró, Joan Puig, Benet Tomàs i Miquel Tomàs. Feu una notable fortuna i adquirí moltes propietats a Llucmajor. Dins la vila, era propietari d'una altra casa al carrer de l'Esglesieta. Els seus béns foren inventariats (1576) pel notari Antoni Socies.
El segle xvii, exerciren el notariat Pere Antoni Mataró i Joanot Mataró, Menor, (†1638), que accedí al notariat a Palma, on exercí. Tenia la casa al carrer de les Monges de Consolació. Hi reuní un arxiu amb els fons dels notaris Antoni Jaume Bosca, Jaume Bosca, Gaspar Esteve i Miquel Mataró. El segle xviii, destacà el notari Pere Antoni Mataró.
A principis del segle xx, durant la Restauració borbònica, membres de la família ocuparen càrrecs polítics destacats en el Partit Conservador. Així foren batles els germans Pere Antoni Mataró Monserrat (1917-20) i Miquel Mataró Monserrat (1920-23 i 1924-30). També n'ocuparen durant el període democràtic. Així fou Conseller de Comerç i Indústria (1983-91), diputat (1983-91 i 1999-11) i batle de Llucmajor (1991-99) Gaspar Oliver Mut (1952) del Partit Popular, casat amb una neta de Miquel Mataró; i Lluc Tomàs Munar (1948) batle de Llucmajor (1999-08), també del Partit Popular, i casat amb una neta de Pere Antoni Mataró.

## Referències

* 1 2 3 Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 10. Palma: Promomallorca, p. 348. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 8. Palma: Promomallorca, p. 90. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ «[https://www.tdx.cat/bitstream/handle/10803/9403/trmp1de1.pdf;jsessionid=E959D7ECB940DC6BA4B7B6BFAB298B51?sequence=1 LA FALANGE A MALLORCA ENTRE LA REPÚBLICA I EL PRIMER FRANQUISME: ESPECTRE SOCIOPOLÍTIC.]».