OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Otto Loewi

Otto Loewi (Frankfurt del Main, Alemanya 1873 - Nova York, EUA 1961) fou un metge i professor universitari nord-americà, d'origen alemany, guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1936.

## Biografia

Va néixer el 3 de juny de 1873 a la ciutat de Frankfurt del Main, població situada a l'estat de Hessen. Va iniciar els seus estudis a la Universitat de Múnic i es va llicenciar en medicina a la Universitat d'Estrasburg (en aquells moments part d'Alemanya) l'any 1896.
Va impartir classes, com a professor ajudant, a la Universitat de Viena i el 1909 va obtenir la càtedra de farmacologia de la Universitat de Granz, però amb l'arribada dels nazis al poder va haver d'abandonar el país. Després d'un breu període a Brussel·les i Oxford, es va traslladar a Nova York l'any 1940, on va ser nomenat catedràtic de la Facultat de Medicina de la Universitat de Nova York.
L'any 1946 li fou concedida la ciutadania nord-americana. Morí el 25 de desembre de 1961 a la seva residència de Nova York.

## Recerca científica

Interessat des de sempre en la recerca científica, va orientar-los vers els impulsos desenvolupats pel sistema nerviós. Loewi va iniciar les seves investigacions a partir d'una hipòtesi que defensava que l'impuls nerviós es transmetia a través d'una substància química. Loewi va poder demostrar que en el sistema nerviós parasimpàtic aquesta substància era l'acetilcolina, substància que Henry Hallett Dale prèviament havia aïllat. El descobriment de Loewi va donar origen al naixement de la teoria química de la transmissió nerviosa, segons la qual, el corrent nerviós provoca, en l'extrem de les fibres nervioses, l'alliberament d'una substància química que es va anomenar neurotransmissor.
L'any 1936 fou guardonat, amb el seu col·laborador Hallett Dale, amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia pels seus estudis sobre excitació i transmissió química dels impulsos.

## Enllaços externs

* «Otto Loewi» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Valor fiduciari

Un valor fiduciari és un títol en circulació que no té cap valor en si mateix, l'acceptació del qual depèn de la confiança que hom té en el subjecte emissor. Hom parla de moneda fiduciària en referència als bitllets de banc, i de circulació fiduciària com a expressió del total de bitllets de banc en circulació.
El tipus de diner anomenat fiduciari són les monedes i bitllets que no basen el seu valor en l'existència d'una contrapartida en or, plata o qualsevol altre metall noble o valors, ni en el seu valor intrínsec, sinó simplement en la seva declaració com a diners per part de l'Estat i també en el crèdit i la confiança (la fe en la seva futura acceptació) que inspira. Sense aquesta declaració, la moneda no tindria cap valor: els diners fiduciaris serien llavors tan poc valuosos com els trossos de paper en què estan impresos.
Un bitllet actual és una clara representació de diner fiduciari, ja que objectivament considerat no té valor. La seva valoració ve donada per l'autoritat monetària que el va emetre, que gaudeix de confiança entre els subjectes que l'accepten.

## Origen del diner fiduciari

Històricament els diners eren una mercaderia amb valor intrínsec i les monedes valien el seu pes en el metall en què estaven foses. En un pas posterior les monedes contenien un metall noble i el seu valor era proporcional a la quantitat de metall que contenien; després, les monedes es feien amb altres metalls (no nobles) però que representaven certa quantitat de plata o d'or dipositada en els bancs.
Amb la invenció del paper van aparèixer les primeres formes de bitllets, que eren certificats per certa quantitat d'or (vegeu patró or). Però durant la primera meitat del segle xx, els diners van perdre aquest caràcter i el suport que tenien en or (1971), per esdevenir un element fiduciari amb la fallida del sistema de Bretton Woods, sense valor intrínsec però amb un valor legal propi, que és tal com els coneixem.

## Referències

* ↑ Sutton, Michael. France and the Construction of Europe, 1944-2007 (en anglès). Berghahn Books, 2007, p. 217. ISBN 184545393X.

## Vegeu també

* Moneda
* Diner
* Criptomoneda

## Enllaços externs

* «Valor fiduciari». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Sikuani

El sikuani (o guahibo) és una llengua indígena del grup central de la família guajibana que possiblement va formar un continu dialectal amb la llengua cuiba, fins que van ser separats per l'assentament en les riberes dels rius, de pobles de llengües arawak i sàliba i més tardanament per la colonització. La parlen unes 23.006 persones a Colòmbia (departaments de Casanare, Meta i Vichada) i 8.428 més a Veneçuela (est de Los Llanos) de l'etnia dels guahibos. Hi ha un 40% de monolingüisme i un 45% d'alfabetització.
Els principals dialectes sikuani són Waü (occidental) i Parawá (oriental). Newütjü (Tigrero) és una forma transicional entre tots dos. El Hamorúa (Jamorua) és una forma extrema de Parawá, en tant que hi ha diversos dialectes transicionals entre sikuani i cuiba: Domi (Playero), del riu Arauca, més sikuani; Waüpiwi (Wipiwi, Yomati) dels ric Uachadía i alt Tom; Siripuji (Tsiripu o Siripu) del riu Aguaclara; i Mayaraji (Mariposo o Mayalero), del riu Arauca.

## Descripció lingüística
### Fonologia

Vocals
| | Anteriors | Centrals | Posteriors |
| Tancades | i ĩ | ɨ ɨ̃ | o ũ |
| Mitjanes | e ẽ | | o õ |
| Obertes | | a ã | |
Son sis vocals orals i sis nasals.
Consonants
| | labial | dental | alveolar | palatal | velar | glotal |
| oclusives sordes | p | θ (z) | t | | k | |
| oclusives sonores | b | | d | | | |
| nasals | m | | n | | | |
| africades | | | t͡s | | | |
| fricatives sordes | f | | s | | x | h |
| lateral | | | l | | | |
| vibrant | | | r | | | |
| aproximants | w (v) | | | i | | |

## Referències

* ↑ Ramirez, Henri (2019). Enciclopédia das línguas arawak: acrescida de seis novas línguas e dois bancos de dados. (no prelo)
* ↑ Queixalós, Francisco. 1988. Diccionario sikuani-español. CCELA Universidad de los Andes, Bogotá. ISSN 0121-0963
* ↑ Queixalós, 1984.
* ↑ Barragán, 2016, p. 5.

## Bibliografia

* Kondo, Víctor y Riena 1979 "Fonemas del Guahibo"; Sistemas Fonológicos de Idiomas Colombianos I: 93-102. ILV. Lomalinda: Editorial Townsend.
* Metzger, J. Donald y V. Robert Morey 1983 "Los Hiwi (guahibo)"; Coppens, Walter ed. Los Aborígenes de Venezuela II:. Caracas: Instituto Caribe de Antropología.
* Ortiz G., Francisco 1976 "Taxonomía de los grupos guahibo"; Revista colombiana de antropología XX: 281-294 Bogotá.
* Queixalós, Francisco 1988 Diccionario sikuani-español. CCELA Universidad de los Andes, Bogotá. ISSN 0121-0963
* Landaburu, Jon. Clasificación de las lenguas indígenas de Colombia. Arxivat 2010-08-20 a Wayback Machine. abril de 2008.
* Native American Indian cultures. Guahibo Indians. abril de 2008.
# Chesús Bernal Bernal

Chesús Bernal Bernal (Valtorres, 8 de gener de 1960 – Saragossa, 22 de març de 2019) va ser un polític aragonès, membre fundador i secretari general de la Chunta Aragonesista.
Va ser diputat a les Corts d'Aragó per Saragossa, sent portaveu del seu Grup Parlamentari i membre de les comissions Institucional, d'Educació i Cultura.
Doctor en Filologia Romànica, va ser professor titular de la Universitat de Saragossa i va publicar diverses obres relacionades amb la llengua aragonesa.
# Viva Suecia (grup de música)

Viva Suecia és un grup de d'estil indie rock amb tocs shoegaze originari de la ciutat de Múrcia (Espanya), format l'any 2013 i que canta en castellà.

## Història

L'any 2014, set mesos després de la seva formació com a grup, van publicar l'EP Viva Suecia amb 5 temes. Aquest EP estava produït per Paco Román (Neuman). El seu fitxatge per Subterfuge Records va propiciar la sortida del seu primer àlbum La fuerza mayor, publicat en vinil, CD i digital durant febrer de 2016. El març de 2017 van publicar el seu segon àlbum, Otros principios fundamentales. El 4 d'octubre de 2019 va sortir a la venda el seu darrer disc El Milagro. Han tocat en nombrosos festivals de renom com el Festival Cruïlla Barcelona, Mad Cool, el Festival Internacional de Benicàssim i el Sonorama-Ribera.

## Membres

El grup està compost pels següents membres:
* Rafa Val: cantant.
* Jess Fabric: baix.
* Alberto Cantúa: guitarra.
* Fernando Campillo: bateria

## Referències

* ↑ «Viva Suecia, el próximo gran fenómeno del indie español». LOS40. 2 de marzo de 2017. Consultat: 19/07/2017
* ↑ «Viva Suecia: "Nos gustaría que Iván Ferreiro cantase 'A dónde ir' con nosotros"». El Huffington Post. 12 de julio de 2017. Consulta: 19/07/2017
* ↑ «The Weeknd abre hoy la vigésimo tercera edición del Festival Internacional de Benicàssim». abc. 13 de julio de 2017. Consulta: 19/07/2017
* ↑ Navarro, Fernando (29 de junio de 2017). «El Sonorama Ribera anuncia por sorpresa a Camela». EL PAÍS. Consulta: 19/07/2017
# Viva Maria

Viva Maria (títol original en francès: Viva Maria !) és una pel·lícula francesa dirigida per Louis Malle, estrenada el 1965. Ha estat doblada al català.

## Argument

Començament del segle XX a Amèrica Central. Dues joves cantants d'un grup de music-hall ambulant s'enamoren del mateix home, un revolucionari. Per amor, abracen la seva causa i després de la mort del jove, les dues dones continuen la missió que havia començat fins al triomf de la revolució.

## Repartiment

* Brigitte Bardot: Maria I
* Jeanne Moreau: Maria II
* Paulette Dubost: Sra. Diogène
* George Hamilton: Flores
* Claudio Brook: el grand Rodolfo
* Carlos Lopez Moctezuma: Rodriguez
* Gregor von Rezzori: Diogenes

## Premis i nominacions
### Premis

* 1967: BAFTA a la millor actriu estrangera per Jeanne Moreau

### Nominacions

* 1967: BAFTA a la millor actriu estrangera per Brigitte Bardot

## Referències

* 1 2 «Viva Maria». esadir.cat.
* ↑ «Viva Maria». ‘‘The New York Times'’.
# Casa Betlla

La casa Betlla és una obra del municipi de Martorell (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un habitatge entre mitgeres estructurat en planta baixa i pis coberta amb teula àrab. La façana està arrebossada imitant el carreuat de les pedres. Destaca el gran nombre d'obertures, a la planta baixa hi ha dues finestres d'arcs de mig punt i una porta d'arc escarser suportada per pilastres amb capitells corintis força senzills. A la primera planta hi ha dues obertures allindanades, una d'elles amb barana de balustres de pedra.

## Història

Destaquem els capitells d'estil modernista, fets vers 1911 quan aquí es construí un habitatge. El 1950, però, es destruí i s'aprofitaren aquests elements escultòrics per a la nova construcció.

## Referències

* 1 2 «Casa Betlla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 febrer 2016].
# Casa Batlle (Olèrdola)

La Casa Batlle és un edifici del municipi d'Olèrdola (Alt Penedès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa entre mitgeres i fent cantonada, composta de planta baixa, dos pisos i torratxa. Balcó fent cantonada el primer pis. Tribuna al segon pis, formant part del coronament. Utilització del totxo vist, de la ceràmica vidriada i decorada, de relleus de morter i baranes de ferro treballat al pla. Llenguatge a cavall del modernisme i del noucentisme. El seu origen s'ha de situar entre els anys 1915 i 1920.

## Referències

* 1 2 «Casa Batlle». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 febrer 2015].
# Casa Rosario Sans

La casa Rosario Sans és un edifici de Sitges (Garraf) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres de planta baixa, dos pisos i terrat. Té una única crugia. Presenta a la planta baixa, una porta d'accés d'arc escarser emmarcada en maó; al primer pis hi ha un balcó allindat amb peanya semicircular, i el segon pis té una finestra d'arc apuntat.
Té dues obertures. El coronament de l'edifici és amb cornisa de teula i una barana de terrat que simula merlets.
És remarcable en aquest edifici la utilització de motius decoratius de ceràmica, tant en el plafó que hi ha entre el primer i segon pis, que representa una escena de la Sagrada Família, com en la finestra dels segon pis.

## Història

Malgrat els efectes destructius que l'explosió turística de les darreres dècades ha tingut sobre el front litoral de Sitges, aquest conserva encara parcialment els testimonis de la seva època de formació. A partir d'inicis del segle xx, les construccions existents en aquest sector van anar essent progressivament integrades en diversos projectes d'urbanització que van donar lloc a un front de mar consolidat ja en els anys 30, on actualment encara és possible exemples dels estils arquitectònics predominants en aquell període : eclecticisme, modernisme i noucentisme; L'edifici del número 28 del passeig de la Ribera s'inscriu en el segon d'aquests corrents

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Rosario Sans». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Castell de Milmanda

El castell de Milmanda és una edificació del terme municipal de Vimbodí i Poblet, a la Conca de Barberà. Està situat per sobre d'uns assentaments primitius ibers, grecofenicis i romans. Sempre ha estat un castell palau i mai no va tenir gaire importància estratègica com a castell defensiu o de «marca» perquè els darrers reductes sarraïns, ben propers, de les muntanyes de Prades i Siurana van ser conquerits l'any 1153.

## Ubicació

Es troba a només 2 quilòmetres de Poblet arran del Francolí i en una zona planera emplaçada entre les poblacions de Vimbodí i L'Espluga de Francolí.

## Història del conjunt

La primera referència documental de la fortalesa de Milmanda és de l'any 1148 (o 1149), en què Guerau de Granyena i la seva muller Sança el donaren en castlania a Arnau de Montpaó i la seva muller Lloreta amb tots els seus termes i drets i la facultat de poblar-lo. El 1163 aquest castell passà a mans dels monjos del monestir de Santa Maria de Poblet els quals hi bastiren una granja, documentada el 1172. Aquesta propietat fou confirmada pel rei Jaume I l'any 1272. Posteriorment, els abats van ordenar reedificar-lo i ampliar-lo en diverses ocasions (1316-1348 i 1564-83). Entre els anys 1316 i 1348, durant el període abacial de l'abat Ponç de Copons, es bastí la torre de defensa de l'entrada. A principis del segle xvii l'abat Felip Genovès el convertí en un casal residencial amb capella, àmplies sales i una galeria amb arcs.
Després de la desamortització restà abandonat i s'anà enrunant fins que arribat el segle XX l'empresa de vins Torres adquirí el castell i les seves terres fent que avui es pugui visitar. Les terres que rodegen el castell estan plenes de vinyes amb les quals Torres produeix vi blanc.

## Referències

* ↑ Conca de Barberà Arxivat 2014-03-29 a Wayback Machine. al web de Bodegues Torres

## Bibliografia

* Catalunya Romànica,vol. XXI La Conca de Barberà i altres. Enciclopèdia Catalana, 1995, p.443. ISBN 84-412-2512-5.

## Enllaços externs

* Castell de Milmanda al Bloc de Castells Catalans
# Central Uruguay Railway Cricket Club

El Central Uruguay Railway Cricket Club, conegut com a CURCC, va ser un club de futbol uruguaià de la ciutat de Montevideo.

## Història

El CURCC va ser fundat el 28 de setembre de 1891 a Montevideo, per decisió de la companyia britànica de ferrocarril, que volia tenir un club esportiu a la ciutat. De fet, els colors del club estaven inspirats en els senyals del ferrocarril.
El club esdevingué punter al futbol uruguaià durant els anys 1890 i la primera dècada del segle xx, però un cop acabada aquesta entrà en l'ostracisme i desaparegué. La seva desaparició, però, està envoltada de polèmica. Algunes fonts diuen que el club desaparegué l'any 1915. Altres versions mantenen que el CURCC només canvià de nom, adoptant el de l'actual C.A. Peñarol.
| Local | Visitant |

## Palmarès

* 5 Campionat uruguaià de futbol: 1900, 1901, 1905, 1907, 1911
* 2 Copa de Honor (Cousenier): 1909, 1911

## Referències

* ↑ «El capitán decide seguir jugando en el CURCC».
* ↑ «...Y llegó a los 120». urugol.com. Arxivat de l'original el 2014-03-04. [Consulta: 27 febrer 2014].
* ↑ «José Carlos Domínguez: "Peñarol es una magia"». lr21.com.uy. [Consulta: 27 febrer 2014].
* ↑ Emilio Tacconi. «Historia del barrio "Peñarol"». Revista Raíces, 2009. [Consulta: 9 octubre 2011].
# Vera Volkova

Vera Volkova (Sant Petersburg, Rússia, 31 de maig de 1904 - Copenhaguen, 5 de maig de 1975, ballarina russa i professora de ball molt influent en la dansa occidental del segle xx.
Es va formar a l'Escola de Ballet Rus d'Akim Volynsky de Petrograd. També va estudiar amb la reconeguda amant del ballet rus Agrippina Vaganova. Va ballar professionalment amb diversos conjunts com el "GATOB" i el "Flying Russian Ballet" abans de desfer-se el 1929.
Va dedicar diversos anys a ensenyar al "Sadler's Wells Ballet" i a la "Sadler's Wells Ballet School", formant alguns dels principals ballarins anglesos del segle xx. També va impartir classes a l'Escola de Ballet del Teatre La Scala de Milà. Es va convertir en professora permanent a la "Royal Danish Ballet School" a la dècada dels 50, formant de nou alguns dels millors ballarins de l'escola.

## Alumnes

* Carla Fracci, antiga directora del teatre italià La Scala
* Alicia Alonso, primera ballarina cubana Assoluta i fundadora del Ballet Nacional de Cuba
* Erik Bruhn, ex-director del "Royal Danish Ballet"
* Henry Danton, ex-solista del "Sadler's Wells Ballet"
* Margot Fonteyn, Anglès Prima Ballerina Assoluta de "The Royal Ballet"
* Henning Kronstam, antiga directora del "Royal Danish Ballet"
* Gillian Lynne, antiga directora de "The Royal Ballet", ara un coneguda coreògrafa de teatre musical
* Peter Martins, exdirector del "Royal Danish Ballet" i del "New York City Ballet"
* Peter Wright, antic ballarí principal i director artístic del "Birmingham Royal Ballet"
* Eva Evdokimova, ballarina internacional, reconeguda com a Prima Ballerina Assoluta
* Kenneth MacMillan, director artístic del "Royal Ballet de Londres" entre 1970 i 1977
* Giulio Perugini, maître de ballet del Ballet de La Scala.
* Alfred Rodriguez (1921-1994), ballarí, coreograf i mestre de ballet.

## Referències

* 1 2 «Vera Volkova». Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 4 març 2020].
* ↑ «Vera Volkova, 71, of Danish Ballet». The New York Times, 07-05-1975.

## Vegeu també

* Meinertz, Alexander. Vera Volkova: A Biography. Alton: Dance Books, 2007. ISBN 978-1-85273-111-3..
# Vera Xvetsova

Vera Xvetsova (Vólogda, URSS, 1929) és una ballarina i professora de dansa clàssica.
Es va formar amb Agripina Vagànova. Va treballar com a professora a diverses escoles, conservatoris i acadèmies de dansa, en diversos països, com Polònia, Alemanya, Hongria i Belarús, entre les quals destaca l'Escola Estatal de Ballet i Coreografia de Minsk. Va ballar al Teatre Mali de Sant Petersburg (Rússia) i en el Gran Teatre d'Òpera i Ballet de Riga (Letònia). Entre els seus alumnes es troben Tatiana Stepànova, Andrei Rimashevsky i Liliya Ruhukya entre d'altres.
# Viadana

* Per a altres significats, vegeu «Viadana (feu imperial)».
Viadana és una comuna (municipi) de la província de Màntua a la regió de Llombardia, a uns 120 km al sud-est de Milà i uns 35 km al sud-oest de Màntua. Viadana limita amb els municipis de Boretto, Borgoforte, Brescello, Casalmaggiore, Commessaggio, Dosolo, Gazzuolo, Marcaria, Mezzani, Motteggiana, Pomponesco, Sabbioneta, Suzzara. És la seu del Rugby Viadana.

## Fills il·lustres

* Jacopo Moro (segle xvi) madrigalista.

## Enllaços externs

* www.comune.viadana.mn.it/
# Viadana (feu imperial)

Viadana fou un feu imperial de Llombardia, cedit per l'emperador a Sopramonte Cavalcabò el 1158, amb el títol de marquès; el feu li fou confirmat el 1196. La família Cavalcabò va posseir el feu fins al 1416. El 1322 va passar a ser un feu de Milà i el 1416 fou confiscat pels Gonzaga, senyors de Milà. Foren marquesos de Viadana:
* Sopramonte 1156-vers 1200
* Corrado I vers 1200-1222
* Cavalcabò 1222-vers 1235
* Corrado II vers 1235-1276
* Guglielmo vers 1235-? (associat)
* Carlo 1276-vers 1297
* Ugolino vers 1297-vers 1300
* Guglielmo senyor de Cremona vers 1300-1312
* Giacomo 1312-1322
* Marsiglio 1322-1404 compartit amb altres (des 1322 Viadana passa a ser feu milanès)
* Andreasio 1404-1416
* Supressió del feu pels Gonzaga 1416

## Referències

* ↑ «CAVALCABÒ in "Enciclopedia Italiana"» (en italià). [Consulta: 24 setembre 2022].
# Viadeo

Viadeo és una xarxa social professional utilitzada per més de 65 milions de persones que va ser creada a França i està disponible en diverses llengües: castellà, anglès, rus, francès, italià, alemany i portuguès.
Viadeo està dissenyada per a professionals que desitgin incrementar les seves oportunitats de negoci (recerca de nous clients, socis o proveïdors ...), gestionar i desenvolupar la seva xarxa de contactes professionals i augmentar les seves oportunitats d'ocupació a partir d'augmentar la seva visibilitat.
Els tres usos més habituals d'aquest servei són la recerca de socis potencials, oportunitats d'ocupació i millora de visibilitat i reputació online. Els ingressos els aconsegueixen a través d'anuncis (20%), pels seus serveis als caçatalents o reclutadors d'empleats per a empreses (30%) i a través del pagament per ús (50%). Tenir un perfil de Viadeo és gratis, però no escriure a gent que estigui fora de la nostra xarxa social o poder saber qui ha consultat el nostre perfil. Per tenir accés a aquesta informació s'ofereix una versió de pagament. El registre en aquesta xarxa social és molt senzill, simplement s'ha d'indicar el nom i els cognoms, el correu electrònic i la data de naixement. Després, un cop registrat, és el moment d'emplenar el perfil afegint una fotografia i dades sobre la formació i l'experiència laboral.
Un altre dels aspectes forts de Viadeo és que permet sincronitzar el perfil amb Outlook, així com els contactes de Gmail, Yahoo! o Hotmail. Ofereix també la possibilitat de connectar l'usuari amb el Twitter personal. D'aquesta manera tot el que es publiqui a Viadeo es difondrà a través de Twitter a temps real.
Actualment també es pot accedir a Viadeo a través de dispositius amb sistema operatiu Android, iOS i Windows Phone.

## Referències

* ↑ Viadeo. Arxivat 2014-04-07 a Wayback Machine. [Consulta: 12/04/2015]
* ↑ Rosa Jiménez Cano.Viadeo, la competencia de Linkedin. [Consulta: 7/04/2014]
* ↑ Gaimon, A. (2013). La red social Viadeo y sus ventajas. Arxivat 2014-04-13 a Wayback Machine. [Consultat: 10/04/2014]
# Viader

«Viader» té aquests significats:
# Voulaines-les-Templiers

Voulaines-les-Templiers és un municipi francès, situat al departament de la Costa d'Or i a la regió de Borgonya - Franc Comtat.