OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Julián Rivas Rojano

Julian Rivas Rojano (Baena, Còrdova, 16 de febrer de 1878 - Cabeza del Buey, Badajoz, 13 d'agost de 1936), fou un sacerdot espanyol.
Fou batejat l'endemà del seu naixement, pels seus pares José María Rivas Cordero i María del Carmen Rojano Bujalance. Bateig que confirmà el bisbe Sebastián Herrero en una visita pastoral a la localitat del dia 26 de novembre de 1884.
Va ingressar al Seminari de San Pelagio amb 15 anys, i el 1897 marxa a Roma, on es matricula a la Pontificia Universitat Gregoriana. Entre el 26 de desembre de 1899 i 20 de juny de 1901 va haver de deixar la ciutat pel seu allistament a l'exèrcit. El 1903 es va examinar com a Doctor, i el 19 de juliol d'aquell mateix any va ésser ordenat sacerdot pel Cardenal Rafael Merry del Val.
El 1903 torna a Còrdova, i entre l'1 de agost de 1903 i el 28 de setembre de 1906 ocupa el càrrec de coadjutor a la Parròquia de San Bartolomé, a la localitat de Montoro. Posteriorment, entre el 29 de setembre de 1906 i el 23 de maig de 1910 ocupa els càrrecs de coadjutor de la Parròquia del Sagrari de la Catedral de Còrdova i de Secretari de Cambra i Govern de l'Obispat.
Finalment, el 24 de maig de 1910 és nomenat sacerdot de la Parròquia de Nostra Senyora de l'Armentera, a la localitat de Cabeza del Buey, a la província de Badajoz, i que llavors formava part de la Diòcesis de Còrdova. Entre 1930 i 1934 també fou Arxiprest de Castuera.
Se'l considera uns dels màrtirs de la persecució religiosa a la Diòcesi de Córdova entre 1936 i 1939. Fou detingut el 13 d'agost de 1936 juntament amb dos sacerdots més. Traslladat al cementiri de la localitat, fou afusellat aquella mateixa nit juntament amb un grup d'unes 40 persones, i sepultats al mateix cementiri.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Varona Villar, Miguel. «Julián Rivas Rojano» (en castellà). Diócesis de Córdoba. Arxivat de l'original el 2021-09-29. [Consulta: 19 març 2022].
* 1 2 Lucena Peris, David «Memòria històrica: morir perdonant. Els nous beats D. Juan i D. Julián, sacerdots i màrtirs del Crist». Portal Obert, n. 114, (febrer 2022), pàg. 15.
* ↑ «Listado de los presuntos mártires de la persecución religiosa en la Diócesis de Córdoba 1936-1939». Iglesia Córdoba, n. 93, 18-02-2007, pàg. 6-8.
# Ten Laps to Go

Ten Laps to Go (King of the Speedway) és una pel·lícula de drama i acció de 1938 de producció estatunidenca dirigida per Elmer Clifton. És protagonitzada per Rex Lease en el paper de campió d'automobilisme, Duncan Renaldo com el seu rival, i Muriel Evans, per la qual tenen un interés romàntic. Marie Prevost té un paper menut en la pel·lícula, el qual seria l'últim de la seua carrera; menys de sis mesos més tard va morir degut a la malnutrició i l'alcoholisme.

## Notes de producció

Ten Laps to Go va ser produïda per l'empresa independent Fanchon Royer Pictures i distribuïda a les sales de cinema sota el sistema de drets estatals. Es va emetre en televisió als Estats Units amb el títol King of the Speedway.

## Llançament en DVD

Ten Laps to Go es troba disponible en DVD sota el seu títol original; està disponible en Alpha Video en un volum compartit amb Go-Get-'Em, Haines.

## Referències

* «Ten Laps to Go» (en anglés). AFI. [Consulta: 29 gener 2017].
# Columbari

Un columbari (del llatí columbarium) és un edifici funerari romà, associat al ritu d'incineració. Eren sepulcres familiars que sovint acollien els lliberts i fins i tot els esclaus de la família. Normalment, en el seu interior, es disposaven sèries regulars de nínxols de forma semicircular a les parets, dins els quals eren posades les urnes cineràries.
Aquesta disposició recordava la d'un colomar, d'on deriva el nom. Un dels més importants fou construït a la via Àpia pels lliberts de Lívia. Les confraries funeràries també construïren columbaris. Aquest tipus de construcció s'estengué a la majoria de províncies romanes, finals del segle iii dC, que desaparegué el ritu de la incineració.
El Columbari de Vila-rodona es troba al terme de Vila-rodona, sobre la primera terrassa del riu Gaià a la comarca de l'Alt Camp, és un dels edificis de l'època romana més ben conservats de Catalunya. Construït durant el segle ii, és de planta rectangular, està bastit amb carreuons a sobre d'un podi decorat amb arcuacions; el cos central presenta falses pilastres dòriques i estava cobert amb teulada a doble vessant. Els murs de l'interior conserven part de l'estuc original i els sis petits nínxols o fornícules (loculi) en què es dipositaven les urnes amb les cendres dels difunts.

## Referències

* ↑ «Columbari». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Columbari Vila-rodona a la web del Museu Nacional Arqueològic de Tarragona». Arxivat de l'original el 2010-06-23. [Consulta: 9 juny 2010].
# Meñli Giray

Meñli Giray és el nom dels següents personatges:
* Meñli I Giray, kan de Crimea (1467, 1469 - 1475 i 1478 a 1515)
* Meñli II Giray, kan de Crimea
# Luci Aquil·li Gal

Luci Aquil·li Gal (en llatí Lucius Aquillius Gallus) va ser un magistrat romà que, després d'ocupar magistratures menors, va ser designat pretor l'any 170 aC i va obtenir el govern de la província romana de Sicília, segons explica Titus Livi.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XLI,18,19
# Sant Joan de Campmajor

Sant Joan de Campmajor és l'antiga església parroquial romànica del despoblat de Campmajor en el municipi de Montferrer i Castellbò (Alt Urgell). Està inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està en ruïnes. Era un edifici religiós d'una nau, amb absis. Conserva part dels murs. La coberta està esfondrada. Té la porta a l'oest. La porta i el campanar d'espadanya avui parcialment destruït són més moderns. L'aparell és força irregular, fet amb carreus de pedra pissarrosa. L'església presenta un recinte clos adossat a la façana de ponent, possiblement l'antic cementiri.

## Història

El lloc de Campmajor apareix esmentat en l'acta de consagració de l'església de Santa Eugènia de la Torre de l'any 912, i a l'acta de consagració del monestir de Sant Serni de Tavèrnoles, de l'any 1040, figura la parròquia de Camaior entre els béns dotals. A la visita pastoral de 1758 i al Pla Parroquial de 1904, Sant Joan de Campmajor hi figura com a annexa de Sant Pere de Bellestar. Actualment roman abandonada.

## Referències

* ↑ «Església parroquial de Sant Joan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 maig 2012].
* 1 2 «Església de Sant Joan de Campmajor». Pla d'ordenació urbanística municipal: Catàleg de béns protegits p. 11-12. Ajuntament de Montferrer i Castellbò. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 8 maig 2012].
# Brownstown

«Brownstown» té aquests significats:
* Brownstown (Illinois)
* Brownstown (Indiana)
* Brownstown (Pennsilvània)
# Tena Busquets i Costa

Tena Busquets (Olot, 1967) és una gestora cultural catalana especialitzada en les arts escèniques. És l'actual directora artística de l'Àrea d'Arts Escèniques d'OlotCultura i del festival Sismògraf d'Olot.

## Biografia

Va estudiar Història de l'art a la Universitat de Barcelona, on es va llicenciar el 1990. Va completar els seus estudis amb un diploma en Animació Sòciocultural (IMAE, 1990), dos postgraus, un en Teoria i Crítica Teatrals (Institut del Teatre-Universitat Autònoma de Barcelona, 1991) i un altre en Espai Escènic i Arquitectures Teatrals (Institut del Teatre- Universitat Politècnica de Catalunya, 1991), i un Màster en Gestió Cultural (Universitat de Barcelona- City University of London,1993).
Va ser una de les fundadores de l'Associació de Professionals de la Gestió Cultural de Catalunya, de la qual va ser vocal territorial durant 5 anys. Com a professional, va iniciar-se en diversos àmbits de la gestió cultural (patrimoni, arts visuals, sector editorial, sector acadèmic) per a especialitzar-se posteriorment en la gestió de les arts escèniques. En aquest camp ha treballat tant en el sector privat i en el tercer sector, com amb companyies professionals i fins i tot l'administració pública, on va treballar per l'antiga Biennal de Barcelona (Ajuntament de Barcelona, 1990-1993). A mitjans dels anys 90 va començar a dissenyar el Servei de Cultura del Consell Comarcal de la Garrotxa (Olot, 1993-1995) i després va treballar com a coordinadora del Fòrum de Teatre d'Olot.
A mitjans dels anys 90, el 1995, va assumir la direcció del Teatre Principal d'Olot, i actualment és la responsable d'arts escèniques d'OlotCultura. Des del 2000 fins al 2011, va liderar l'equip creatiu del festival PANORAMA. A finals de la dècada dels 2000 va assumir la creació i direcció de Sismògraf, un festival de dansa que es va iniciar el 2009 i que des del 2015 és mercat estratègic i el referent nacional de la dansa contemporània segons el Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya.

## Premis i reconeixements

* 2016 - Premi FAD Sebastià Gasch
* 2006 - Aplaudiment Sebastià Gasch al festival Panorama d'Olot
* 2018 - Premi Pep Mora d'Arts Escèniques

## Referències

* ↑ «Seminario 5: Tena Busquets». media.diba.cat. [Consulta: 17 octubre 2016].
* 1 2 3 4 Tena Busquets guanya el Premi FAD Sebastià Gasch 2016, FAD, 2016
* ↑ «El Premi FAD Sebastià Gasch 2016 reconeix Tena Busquets pel seu treball “dinàmic”». VilaWeb.cat. [Consulta: 17 octubre 2016].
* ↑ «NacióGarrotxa: Tena Busquets reivindica la cultura des del territori en rebre el premi FAD 2016». Nació Garrotxa.
* ↑ «L'entrevista del "Catalunya al dia Girona": Tena Busquets, directora artística del Sismògraf». CCMA, 18-03-2016. [Consulta: 18 octubre 2016].
* ↑ «L'olotina Tena Busquets serà distingida amb el FAD Sebastià Gasch 2016». Diari de Girona.
# Florida-Portatge

Florida-Portatge (també conegut com a Florida Alta) és un barri d'Alacant que rep el nom de l'antic portatge que es trobava al lloc. Limita amb la Ciutat d'Assís, la Florida, el barri de la Princesa Mercé i la via del tren que el separa del Polígon de Sant Blai. Està a 30 metres d'altura, té 5.776 habitants i el seu codi postal és el 03006.
És un barri obrer, edificat bàsicament a partir de 1960 i que ha acollit a molta gent de fora però que s'han integrat ràpidament en la societat alacantina. Els carrers són estrets i rectes, estan retolats amb noms d'estreles i s'organitzen entorn de la plaça Florida-Portatge. Les construccions originàries eren plantes baixes que en moltes ocasions han sigut substituïdes per edificacions estretes de més altura.
L'avinguda d'Oriola i la Gran Via (Pont Roig) són les avingudes que l'envolten i el comuniquen amb la resta de la ciutat. Compta amb una església i una escola pública, a més de nombrosos comerços de tota classe.
La foguera de Florida-Portatge va ser fundada a 1966 i ha tingut molts d'èxits, ja que és la que més vegades ha guanyat en la primera categoria, encara ha guanyat en 3 ocasions a l'Especial, al 2008, 2009 i 2010. Destaca per les seues Belleses, ha aconseguit 10 Dames d'Honor i 3 Bellees del Foc l'última d'elles la polèmica Maria Rueda a 2001.
Vegeu: Llista de barris d'Alacant
# Luci Armeni Peregrí

Luci Armeni Peregrí (en llatí Lucius Armenius Peregrinus) va ser un magistrat romà del segle iii.
Va ser nomenat cònsol romà l'any 244 juntament amb Aule Fulvi Emilià, el mateix any en què Filip l'Àrab va pujar al tron.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/197?rgn=full+text;view=image;q1=PeregrinusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 189. ]
# Sant Julià de la Torre

Sant Julià de la Torre és l'església al centre del veïnat de la Torre, al terme municipal de Sort, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertanyia a l'antic municipi de Llessui. Està situada al bell mig del veïnat de la Torre, al peu de la carretera LV-5223. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església d'una nau rematada a l'est per un absis semicircular il·luminat per una petita finestra atrompetada.
La nau es cobreix amb voltes d'arestes, i damunt d'aquestes, un llosat de llicorella a dues aigües. Al costat nord, s'hi obre una capella. Al sud, s'hi adossava l'antiga rectoria que en aquests darrers anys ha estat substituïda per apartaments, que malgrat tot, no desdiuen gaire, en el seu aspecte extern, de la resta del conjunt, si bé dificulten la visibilitat de l'absis.
També, a migdia, i aproximadament al centre de la nau, es troba l'ampla porta d'arc de mig punt, constituït amb grans i ben tallades dovelles, totalment exemptes de decoració. Al mur que tanca la nau per ponent, s'obre una finestra de mig punt, i per damunt d'aquesta, un petit òcul.
Remata el pinyó d'aquesta façana, una petita espadanya de dos arcs. L'aparell emprat és de mida bastant reduïda, integrat per blocs paral·lelepipèdics, de proporcions molt allargades i molt regulars.
Als murs laterals, sota el ràfec de la coberta, corre un fris decorat amb totxos que alternen amb espais buits.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Julià de la Torre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Sort - Llessui». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Julià de la Torre en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Brownsville (Florida)

Brownsville és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 14.393 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Brownsville tenia 14.393 habitants, 4.814 habitatges, i 3.254 famílies. La densitat de població era de 2.426,7 habitants per km².
Dels 4.814 habitatges en un 34,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 21,1% hi vivien parelles casades, en un 39,2% dones solteres, i en un 32,4% no eren unitats familiars. En el 27,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,98 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,66.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 35% tenia menys de 18 anys, un 10% entre 18 i 24, un 25,7% entre 25 i 44, un 17,4% de 45 a 60 i un 11,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 29 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 75,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 16.902 $ i la renda mediana per família de 19.703 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.098 $ mentre que les dones 21.182 $. La renda per capita de la població era de 9.722 $. Entorn del 37,4% de les famílies i el 42,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Brownsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Brownsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# José Luis Massera

José Luis Massera (Gènova, 1915 - Montevideo, 2002) fou un enginyer i matemàtic uruguaià, conegut pel teorema que porta el seu nom, que resol el problema de l'estabilitat de l'equilibri en les equacions diferencials no lineals en termes de la funció de Lyapunov.
Massera va néixer a Itàlia, fill de pares uruguaians momentàniament de pas per Europa. Com a tal va ser apuntat al consolat de l'Uruguai a Gènova, essent per aquest motiu ciutadà uruguaià. A la facultat d'Enginyeria de la Universitat de la República de Montevideo es va graduar com a enginyer industrial.
El 1971 Massera va ser elegit senador. No obstant això, després del cop d'estat de 1973, va ser arrestat pels militars el 22 d'octubre de 1975 i condemnat a vint-i-quatre anys de presó. El 1984, però, recuperà la llibertat.
Va rebre els títols de doctor honoris causa de les universitats La Sapienza (Roma), Humboldt (Berlín), de Niça, de Puebla, de Quito, Tècnica de Budapest, San Andrés (Bolívia), L'Havana, UFRJ (Rio de Janeiro), i de la Universitat de la República (Uruguai).

## Obra

* Massera, J. L. (1949) «On Liapounoff's conditions of stability» Ann. de Matem. Vol. 2. n.º 50. pàgs. 705-721.
* Massera, J. L. (1956) «Contributions to stability theory» Ann. de Matem. Vol. 2. n.º 64. pàgs. 182-206.
* Massera, J. L. (1958) «Linear differential equations and functional analysis» Ann. de Matem. Vol. 2. n.º 67. pàgs. 517-573.
* Massera, J. L. (1960) «Converse theorems of Lyapunov’s second method» Bol. Soc. Mat. Mexicana. Vol. 2. n.º 5. pàgs. 58-163.
* Massera, J. L. i Schäffer, J. J. (1966). Linear differential equations and function spaces. Nova York i Londres: Academic Press. ISBN 0-12-478650-2.

## Vegeu també

* Punt de Lagrange

## Referències

* ↑ Broué, M.; Gonzalez-Sprinberg, G. (2002), "José Luis Massera (1915–2002) Arxivat 2006-11-23 a Wayback Machine.", Gazette des Mathématiciens 94: 8, MR2067167
* ↑ Kahane, J.-P. (2002), "José Luis Massera Arxivat 2006-11-23 a Wayback Machine.", Gazette des Mathématiciens 94: 9–13, MR2067168
* 1 2 Bethell, Leslie (1996). Ideas and Ideologies in Twentieth Century Latin America. Cambridge University Press. pàgs. 336. Bethell. ISBN 0521468337
* ↑ (castellà) Herencia científica de José Luis Massera a www.cmat.edu.uy
* 1 2 Joyce, James Avery (1978). Human Rights: International Documents. Brill Archive. pàgs. 1529. Joyce. ISBN 9028602984

## Enllaços externs

* José Luis Massera (8/6/1915 - 9/9/2002): In Memoriam Arxivat 2010-03-10 a Wayback Machine. (castellà)
# The Irish Rovers

* Aquest article tracta sobre la banda. Si cerqueu la cançó de folk, vegeu «The Irish Rover».
The Irish Rovers és un grup de música irlandesa originari de Toronto, Canadà. Format el 1963 i batejat amb el nom de la cançó tradicional «The Irish Rover», són més coneguts per les seves sèries de televisió internacional, contribuint a la popularització de la música irlandesa a Amèrica del Nord i per les cançons «The Unicorn», «Drunken Sailor», «Wasn't That a Party», «The Orange and the Green», «Whiskey on a Sunday», «Lily the Pink» i «The Black Velvet Band».
Les veus principals que es van sentir en les primeres cançons del grup van ser Will Millar (tenor), Jimmy Ferguson (baríton), George Millar i Joe Millar, i en els darrers vint anys també John Reynolds i Ian Millar. L'acordió de Wilcil McDowell ha acompanyat la banda al llarg dels seus més de cinquanta anys.
El membre fundador George Millar i el seu cosí Ian són tots dos de Ballymena, Davey Walker d'Armagh, Sean O'Driscoll de Cork, Gerry O'Connor de Dundalk, amb Morris Crum de Carnlough i el percussionista Fred Graham de Belfast. El flautista i whistle Geoffrey Kelly va néixer a Dumfries, Escòcia.
A la dècada de 1980, el grup es va canviar per nom de The Rovers. Durant aquest període, el seu «Was't That a Party» va provocar un èxit creuat en el gènere country rock.
The Irish Rovers han representat Canadà a cinc Exposicions universals i el 2018 van ser homenatjats com una de les majors exportacions d'Irlanda a Dublín, al Museu de l'emigració irlandesa

## Referències

* ↑ Grattan, Gary «Irish Rovers back home in Northern Ireland to make DVD». Belfast Telegraph, 13-09-2010 [Consulta: 22 març 2020].
# Separació matrimonial

La separació matrimonial és un estat a mig camí del matrimoni i el divorci. La separació conjugal consisteix en la ruptura de la convivència, però no produeix la dissolució del matrimoni. Els cònjuges poden viure separats, però no poden contraure un nou matrimoni. La separació pot ser de fet, quan no s'ha tramitat davant l'autoritat corresponent, en cas de separació judicial, cal demanar-la davant del Jutjat de Primera Instància mitjançant demanda judicial que presentarà un Procurador dels Tribunals assistit per Advocat. Amb la reforma de la Llei 15/2015, de 2 de juliol, de jurisdicció voluntària també pot ser notarial.

## Efectes de la separació

Els seus efectes són:
* Acaba el deure de convivència.
* Es liquida el règim econòmic matrimonial.
* Si hi ha fills, cal determinar la custòdia legal dels fills (que pot ser a favor d'un dels dos progenitors o, pot ser també, custòdia compartida. Això comportarà el règim de visites (si són menors), pensió per aliments si no tenen ingressos propis i, si escau, pensió compensatòria.
* L'atribució de l'habitatge familiar.
* La pèrdua dels drets hereditaris del cònjuge.
La diferència amb el divorci consisteix que els divorciats sí que poden tornar-se a casar.

## Referències

* ↑ «Separació, divorci i nul·litat». Generalitat de Catalunya. Departament de Justícia, Drets i Memòria. [Consulta: 28 abril 2024].
* ↑ Miralles González, Isabel; Roca Trias, Encarna. «Ineficàcia i dissolució del matrimoni» (PDF). «UOC- Universitat Oberta de Catalunya»
* ↑ Petanàs, Mercè Tabuenca. Todo sobre el divorcio y la separación (en castellà). Parkstone International, 2016-04-25. ISBN 978-1-68325-015-9.
# Coll de Pradell

«Coll de Pradell» té aquests significats:
* Coll de Pradell (la Coma i la Pedra), collada entre els municipis de la Coma i la Pedra (Solsonès) i Gósol (Berguedà)
* Coll de Pradell (Alàs i Cerc), collada entre els municipis de la Vansa i Fórnols i Alàs i Cerc (Alt Urgell)
* Coll de Pradell (Vallcebre), entre Saldes i Vallcebre (Berguedà)
# Francesc Robert Graupera

Francesc Robert Graupera (1932-2016) va ser alcalde de Mataró, durant la última etapa franquista, entre 1973 i 1977. Va ocupar durant poc temps el càrrec però es va convertir en el responsable de liderar el canvi entre el darrer franquisme i la pre-transició. El va succeir Francesc Sala fins a 1979, data en què es van celebrar les primeres eleccions democràtiques.
Encara que es va formar com a enginyer de muntanyes, des de molt jove, va començar a interessar-se per la política, militant en el sindicat falangista universitari, el SEU. El seu primer càrrec va ser com a governador civil de Tarragona, una proposta de Rodolfo Martín Villa, governador civil de Barcelona. Francesc Robert va presentar l'any 2006 un llibre de memòries, amb el títol La Transició des de l'alcaldia de Mataró. En les seves pàgines, es recorden episodis com la repressió policial que va tenir lloc per viure la ciutat, durant una visita de Marcelino Camacho, líder de Comissions Obreres, el gener de 1977. Un altre dels relats es va situar el setembre de 1974, època en què es va enfrontar i va amenaçar al governador civil de Barcelona, Rodolfo Martín Villa, de dimitir si finalment es modificava el traçat de la prolongació de la autopista, que es plantejava que passés per les Cinc Sénies. Francesc Robert va dividir la població de Mataró en dos bàndols, com indiquen les fonts. Per una part, els que el van considerar un alcalde dinàmic i obert als canvis, que va permetre que la ciutat avancés després d'uns anys d'estancament. Per altra banda, aquells que pensaven que va provocar massa polèmiques innecessàries en temes socials (associacions de veïns) o urbanístics.
Després d'abandonar el càrrec com a alcalde, Francesc Robert va continuar vinculat a la política. Jordi Pujol, en plena democràcia i sota la institució de la Generalitat, el nomenà Director General de Medi Natural al Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca. En els últims anys de la seva vida, va ser president d'Amics de la Ciutat de Mataró, càrrega que va deixar per raó del deteriorament de la seva salut.

## Referències

* ↑ Francesc Robert Graupera a xtec.cat
* ↑ El balcón de Francesc Robert Graupera
* ↑ Salicrú, Joan. «Muere Francesc Robert Graupera, último alcalde del franquismo en Mataró».
* ↑ Mor l'exalcalde Francesc Robert i Graupera, El Punt Avui, 6 de maig de 2016

## Vegeu també

* Llista d'alcaldes de Mataró