OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Signal (revista)

Signal va ser una revista il·lustrada, de caràcter propagandístic, editada a l'Alemanya nazi durant la Segona Guerra Mundial, entre 1940 i 1945. La revista, de publicació quinzenal, tractava principalment sobre el desenvolupament de la guerra als diferents fronts així com altres temes (ciència, cultura, societat, etcètera). Les seves fotografies d'alta qualitat eren excepcionals per aquella l'època, aconseguint una gran difusió. Va ser editada per Deutscher Verlag.
Les seves fotografies, de gran qualitat, tenen un gran valor documental, havent servit d'inspiració per a sèries com " Hazañas Bélicas " (1948-1958) de Boixcar.
La revista italiana Tempo, editada pel Ministeri de Cultura Popular, va constituir la contrapart de la Itàlia feixista a la revista Signal de l'Alemanya nazi.
Paral·lelament a Der Adler, el seu equivalent de la Luftwaffe, la revista va ser creada a l'abril de 1940 pel coronel Hasso von Wedel, cap de l'Oficina de Propaganda de la Wehrmacht. Signal va néixer originalment com a suplement del setmanari gràfic Berliner Illustrirte Zeitung, i va quedar fora del control del Ministeri de Propaganda de Joseph Goebbels. El títol no es va escollir a l'atzar, ja que la paraula Signal s'escriu igual en anglès, alemany i francès i apareix de manera força similar en molts altres idiomes (Signalet en danès, Señal en castellà, Signaal en flamenc, Sinal en portuguès, Signaali en finès, Segnale in italià...) i en tots té el mateix significat. L'edició en castellà va néixer al gener de 1941.
La revista tenia un gran format, amb unes dimensions de 26 x 37 cm, i el seu gruix oscil·lava al voltant d'unes quaranta pàgines.
Editada per l'empresa Deutscher Verlag AG, arribaria a difondre's en més de vint països, primer als ocupats per l'Alemanya nazi, però després també als Estats Units d'Amèrica, l' Espanya franquista, Orient Mitjà, etc. Signal va arribar a editar-se en 26 idiomes, amb edició en rus des del 1942, però conservant sempre part del text en alemany. La revista constava duna part comuna a totes les versions, que contenia informació general, amb un apartat local propi de cada país. Cap al 1943 la revista, que ja era publicada en varis idiomes i països, va aconseguir una tirada de 2,5 milions d'exemplars.

## Referències

* 1 2 3 van Linthout, 2012, p. 32.
* ↑ Darias, Manuel (29/08/2010). Hazañas Bélicas de Boixcar, Diario de Avisos
* ↑ Bonsaver, 2007, p. 234.
* 1 2 3 4 Fontes i Menéndez, 2004, p. 426.
* ↑ D'aquest primer número va arribar a fer una tirada de 25.000 exemplars exclusivament per a Espanya .
* ↑ Fontes i Menéndez, 2004, p. 427.
* ↑ Rutz, 2007, p. 10.

## Bibliografia

* Bonsaver, Guido. Censorship and Literature in Fascist Italy. University of Toronto Press, 2007.
* Fontes, Ignacio; Menéndez. El parlamento de papel: las revistas españolas en la transición democrática. I. Asociación de la Prensa de Madrid, 2004.
* Rutz, Rainer. Signal. Eine deutsche Auslandsillustrierte als Propagandainstrument im Zweiten Weltkrieg. Essen: Klartext, 2007.
* van Linthout, Ine. Das Buch in der nationalsozialistischen Propagandapolitik. De Gruyter, 2012.

## Enllaços externs

* Web sobre la revista (anglès)
# Lothar Meister

Lothar Meister (Wittenberg, 26 de gener de 1931 - 31 de gener de 2021) va ser un ciclista de l'Alemanya de l'Est que s'especialitzà en el ciclisme en pista. Va destacar sobretot en la prova de mig fons, on va guanyar dues medalles, una d'elles d'or, als Campionats del món de mig fons amateur.
No s'ha de confondre amb un altre Lothar Meister, ciclista de la mateixa època.

## Palmarès en ruta

* 1949
** 1r a la Volta a Leipzig
* 1950
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la RDA
* 1952
** 1r a la Rund um die Hainleite
** Campió de la RDA amateur en ruta
* 1953
** Campió de la RDA amateur en contrarellotge per equips
* 1956
** Vencedor d'una etapa a la Cursa de la Pau

## Palmarès en pista

* 1958
** Campió del món en Mig fons amateur
* 1959
** Campió de la RDA en mig fons
* 1960
** Campió de la RDA en mig fons

## Referències

* ↑ «Traueranzeigen von Lothar Meister | FP Gedenken» (en alemany). [Consulta: 20 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Fargas (Òlt)

Fargas (en francès Fargues) és un antic municipi francès, situat al departament de l'Òlt i a la regió d'Occitània.
El municipi tenia Fargas com a capital administrativa, i també comptava amb els agregats de Vicarin, Mascairòlas, Bonvilar, Mirabèl, Sadran, la Vidala, Taisser Alt, Taisser Bas i Pònç.
El 2019 es va fusionar amb els municipis veïns de lo Bolben, Sent Matre i Sauç per a formar el municipi de Lo Bolben, Fargas, Sent Matre e Sauç.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 203 | 212 | 188 | 171 | 175 | 149 | 163 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | André Seménadisse | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana», 2009. Arxivat de l'original el 2012-03-11. [Consulta: 25 octubre 2010].
# Río Víboras

El Vívoras o Bíboras és un riu que neix a Valdepeñas de Jaén, de diverses fonts: Susana, El Papel, Ranera i Chircales. Se li uneixen riu avall les aigües del riu de la Verge de la Fuensanta, el qual s'anomena Río Grande en l'actualitat. Més a baix, al Cortijo de La Manga, entra en l'Encomana de Vívoras o Bíboras, d'on agafa el seu nom. Al costat del riu San Juan, es forma el riu Guadajoz (el Flumen Salsum de l'antiguitat), que aflueix al riu Guadalquivir a pocs quilòmetres de Còrdova.

## Referències

* ↑ «IBERPIX. Ortofotos y cartografía raster». Arxivat de l'original el 2017-07-19. [Consulta: 29 agost 2017].
# Josep Maria Casas i Homs

Josep Maria Casas i Homs (Valls, Província de Tarragona, 1894 — Barcelona, 1979) fou un historiador i llatinista català, acadèmic de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona.
Es llicencià en filosofia i lletres a la Universitat de Barcelona i es doctorà a la Universitat Central de Madrid. Va fer ampliacions d'estudis a la Universitat de Florència i a la Universitat de Roma La Sapienza. Va treballar un temps com a professor d'ensenyament secundari i fou redactor de la secció de literatura de La Veu de Catalunya. També col·laborà en l'edició del Diccionari Aguiló i en l'Obra del Cançoner Popular de Catalunya com a auxiliar de la secció de lexicografia de l'Institut d'Estudis Catalans.
Després de la Guerra Civil Espanyola fou secretari de la delegació del CSIC a Barcelona i hi publicà treballs sobre lingüística i elaborà edicions de clàssics de la literatura medieval catalana i llatina. Col·laborà en la traducció de les Històries de Tàcit (1949) i la Institució oratòria de Quintilià (1963) per a la Fundació Bernat Metge juntament amb Marià Bassols de Climent. El 1971 ingressà a l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona.

## Obres

* Vocabulari medieval d'art militar, cetreria i cavalleria (Premi de Filologia de l'IEC, 1924)
* Vocabulari de les arts sumptuàries (Premi de Filologia de l'IEC, 1925)
* Hores africanes (Anècdotes d'hospital militar). Amb il·lustracions de Rafael Perales Tortosa. Tipografia Emporium. Barcelona, 1936.
* Persistència de la Pastorel·la en la poesia popular catalana. Academia de Buenas Letras, Barcelona, 1946.
* L'heretatge d'un mercader Barceloní. Cuadernos de Historia Económica (separata). Barcelona, 1970.
* El castell de Castellar l'any 1388. Trancripció d'un inventari. Quaderns d'Arxiu de la Fundació Bosch i Cardellach. Sabadell, 1970.
* Ambient gramatical a Barcelona durant el segle xv. Discurs llegit el dia 17 d'octubre de 1971 a la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona i contestació de l'acadèmic numerari Dr. Josep Vives i Gatell. Real Academia de Buenas Letras. Barcelona, 1971
* L' esperit i el nom de Valldonzella. Estudis Cistercens. Barcelona, 1971.
* Llibre del Batlle Reial de Barcelona: Berenguer Morey (1375 – 1378). Fundació Salvador Vives Casajuana. Barcelona, 1976. ISBN 84-232-0092-2

## Traduccions i edicions

* Poliodorus (1953)
* Torsimany de Lluís d'Averçó (edició, 1956)
* Barcino de Jeroni Pau (1957).
* La Gaya Ciencia de Pedro Guillén de Segovia (1962)
* Obres en prosa de Joan de Castellnou (1969)

## Referències

* ↑ Aguiló, Marià. Diccionari Aguiló; materials lexicogràfics aplegats per Marian Aguiló i Fuster; revisats i publicats sota la cura de Pompeu Fabra i Manuel de Montoliu. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1914-1934.
* ↑ «Josep Maria Casas i Homs». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Catàleg de la URV
* ↑ Josep Maria Casas i Homs a dadescat
# Barron (Wisconsin)

Barron és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 3.248 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Barron tenia 3.248 habitants, 1.389 habitatges, i 837 famílies. La densitat de població era de 454,4 habitants per km².
Dels 1.389 habitatges en un 28% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,2% hi vivien parelles casades, en un 11,2% dones solteres, i en un 39,7% no eren unitats familiars. En el 33,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,25 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,5% tenia menys de 18 anys, un 9,9% entre 18 i 24, un 26,6% entre 25 i 44, un 19,8% de 45 a 60 i un 20,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.281 $ i la renda mediana per família de 40.401 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.487 $ mentre que les dones 19.926 $. La renda per capita de la població era de 18.485 $. Aproximadament el 5,6% de les famílies i el 9,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Barron» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Barron». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sindicat Agrícola (Bellaguarda)

El Sindicat Agrícola és una obra del municipi de Bellaguarda (Garrigues) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta baixa, dos pisos superiors i un soterrani. Exteriorment és un edifici sense massa rellevància a excepció del rètol del sindicat fet amb trencadís de ceràmica vidriada de colors, de gustos modernistes. La façana actualment es troba molt degradada respecte a la fisonomia primitiva.
Al soterrani hi havia el molí que fins a mitjans dels setanta o principis dels vuitanta estigué en ús. Aleshores és substituït per una planta contínua on es duen a terme les tasques de neteja i transformació. La planta baixa es divideix en dues parts, una destinada a la recepció del producte, laboratori de rendiment i magatzem de venda de recanvis i insecticides; a l'altra banda hi ha la sala de ball i el cinema, construït a doble alçada. Avui encara sobresurt la gàbia del projector a la façana. Es conserven les llotges que rodegen la sala, situades al nivell del primer pis. En aquest primer, també hi trobem les oficines; ja al segon, hi ha la cafeteria.

## Història

El sindicat es forma cap a 1921 i ben aviat passa a formar part de la Unió de Sindicats Agrícoles de Catalunya. Primer de tot s'inauguraren les sales de cafè i d'esbarjo. Tot seguit es comprà part de la fàbrica d'oli d'un soci veí i s'amplià també l'edificació gràcies a un altre solar cedit. En un principi només tractaven amb olives tot i que després es va anar ampliant amb el camp de les ametlles, el vi, adobs, insecticides, maquinària de segar i recol·lectar, un cinema, la cooperativa de queviures... fins que s'arriba a crear fins i tot una caixa d'estalvis.

## Referències

* 1 2 3 «Sindicat Agrícola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2016].
# Lorenzo Bertelli

Lorenzo Bertelli (Arezzo, Itàlia; 10 de maig de 1988) és un empresari i pilot de ral·li italià, fill de Patrizio Bertelli i Miuccia Prada. Hereu i membre del consell executiu de Prada, és un pilot habitual al Campionat Mundial de Ral·lis

## Trajectòria esportiva

Bertelli comença a disputar proves de ral·li a Itàlia l'any 2010 amb un Fiat Abarth 500 R3T. Al 2011, amb un Mitsubishi Lancer Evo IX, comença a disputar proves del Campionat Mundial de Ral·lis com el Ral·li de Sardenya o el Ral·li de Catalunya. L'any 2012 disputa la categoria de producció del Mundial de Ral·lis amb un Subaru Impreza STi N15, acabant en desena posició del certamen.
La temporada 2013 i 2014 disputa la categoria WRC 2, finalitzant en tercera posició final al 2014, tan sols per darrere de Nasser Al-Attiyah i Jari Ketomaa, aconseguint la victòria dins de la categoria al Ral·li de Sardenya amb un Ford Fiesta RRC.
La temporada 2015 i 2016, dins del equip FWRT, disputa la màxima categoria amb un Ford Fiesta RS WRC, tenint com a millor resultat un vuitè lloc al Ral·li de Mèxic de 2016.
A partir de la temporada 2017, fruit de la seva cada major vinculació emprasarial en la gestió del grup Prada, Bertelli solament disputa ral·lis del Campionat Mundial de forma esporàdica mitjançant M-Sport, aconseguint com a millor resultat un setè lloc al Ral·li de Nova Zelanda de 2022 amb un Ford Puma Rally1.

## Referències

* ↑ «Prada avanza en el relevo: Lorenzo Bertelli se incorpora al consejo» (en castellà). [Consulta: 21 gener 2023].
* ↑ Shacki. «Lorenzo Bertelli - rally profile eWRC-results.com» (en anglès). [Consulta: 21 gener 2023].
* ↑ Pacho, Lorena «Lorenzo Bertelli deja su vida de aventurero para ejercer de heredero del imperio Prada» (en castellà). El País [Madrid], 09-01-2020. ISSN: 1134-6582.
# Río Grande (Puerto Rico)

Rio Grande és un municipi de Puerto Rico situat a la costa nord de l'illa, també conegut amb el nom de La Ciudad del Yunque. Confina al nord amb oceà Atlàntic; a l'est amb els municipis de Luquillo i Ceiba; a l'oest amb Loíza i Canóvanas; i al sud amb Nahuabo i Las Piedras. Forma part de l'Àrea metropolitana de San Juan-Caguas-Guaynabo.
El municipi està dividit en 9 barris: Río Grande-pueblo, Ciénaga Alta, Ciénaga Baja, Guzmán Arriba, Guzmán Abajo, Herreras, Jiménez, Mameyes II i Zarzal. El seu nom prové del Rio Grande, afluent del Rio Espítiru Santo, que passa prop del poble. Durant els anys de conquesta i colonització patia continus atacs dels indis caribs i taïnos.

## Referències

* ↑ Grupo Editorial EPRL «Rio Grande» (en castellà). Enciclopedia de Puerto Rico. Fundación Puertoriqueña de las Humanidades, 10-09-2010 [Consulta: 29 juny 2015].
* ↑ «American FactFinder» (en anglès). Oficina del cens dels EUA. [Consulta: 29 juny 2015].

## Enllaços externs

* Directori de Municipis, Rio Grande Arxivat 2016-02-04 a Wayback Machine. a la web oficial de l'Estat Lliure associat de Puerto Rico (castellà)
# Barroisita

La barroisita és un mineral de la classe dels silicats que pertany i dona nom al grup del nom arrel barroisita. Va ser anomenada en honor de Charles Eugene Barrois (1851-1939), geòleg i paleontòleg francès.

## Característiques

La barroisita és un silicat de fórmula química ☐(NaCa)(Mg₃Al₂)(Si₇Al)O$_{22}$(OH)₂. Cristal·litza en el sistema monoclínic en vores o nuclis d'altres cristalls d'espècies mixtes d'amfíbols. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 5 a 6. Forma una sèrie de solució sòlida amb la ferro-barroisita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'antofil·lita pertany a «09.DE - Inosilicats amb 2 cadenes dobles periòdiques, Si₄O$_{11}$; clinoamfíbols».

## Formació i jaciments

La barroisita apareix en fàcies metamòrfiques d'esquists blaus. Va ser descoberta a Cleary Creek, a Fairbanks (Alaska, Estats Units). També ha estat descrita a Austràlia, Àustria, l'Equador, Eslovàquia, Espanya, altres indrets dels Estats Units, França, Grècia, Itàlia, el Japó, Nova Zelanda, Noruega, el Regne Unit, Rússia, Suïssa, Turquia, Veneçuela i la Xina.

## Referències

* 1 2 3 4 «Barroisite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 «Barroisite». Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 8 de maig 2019. [Consulta: 18 desembre 2018].
# Cercle d'imatge

El cercle d'imatge (també anomenat cercle de bona definició) és l'àrea circular del cercle d'il·luminació que conté una imatge de definició acceptable. El cercle d'imatge és normalment menor al cercle d'il·luminació d'una lent. En aquesta regió del pla focal, és on es posiciona el sensor o la pel·lícula fotogràfica, en les càmares fotogràfiques.
L'extensió del cercle d'imatge determina el rendiment pràctic de la lent, ja que està relacionat amb l'angle de visió de la càmera.
Qualsevol relació d'aspecte té cabuda dins el mateix cercle d'imatge, 3:2, 4:3, 16:9, etc.
Com a regla general, el diàmetre del cercle d'imatge ha de ser llugerament major que la diagonal del marc del sensor o pel·lícula. Per així evitar vinyetatge i/o un rendiment pobre a prop de les bores de la imatge. Per exemple, les lents que s'utilitzin en un sensor de 24 x 36 mm han de proporcionar un cercle d'imatge amb un diàmetre de com a mínim 43,3 mm.
Les lents dissenyades per ser usades en càmeres DSLR amb un sensor APS-C, normalment produeixen un cercle d'imatge massa petit per cobrir el marc dels sensors de quadre complet (en anglès, full-frame), i com a conseqüència es produeix vinyetatge i/o un rendiment pobre a prop de les bores de la imatge.

## Dimensions del cercle d'imatge

La mida del cercle d'imatge d'una lent (així com la mida del cercle d'il·luminació) depèn de la distància de la lent al subjecte, que és la magnificació. Posar el focus de la lent en un objecte més proper allunya la lent del sensor i, en conseqüència, incrementa la mida del cercle d'imatge.
El cercle d'imatge d'una lent, en general, s'especifica quan la lent està enfocada a l'infinit. Excepte en macrofotografia, que generalment es produeix un cercle d'imatge excessivament petit quan la lent s'enfoca a l'infinit (i algunes de les lents no es poden enfocar a l'infinit degut a limitacions òptiques o mecàniques). Per aquesta raó, algunes d'aquestes lents poden produir vinyetatge o mostrar aberracions a les vores del marc, quan s'utilitzen en magnificacions menors a les del rang especificat.
Un cercle d'imatge força més gran que el sensor pot fomentar el reflex intern de les lents, els tubs d'extensió i el cos de la càmera.

## Vegeu també

* Cercle d'il·luminació
* Angle de cobertura
* Angle de visió

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Savazzi, Enrico. Digital Photography for Science: Close-up photography, macrophotography and photomacrography (en anglès). Lulu.com, 2011, p. 706. ISBN 978-0-557-91133-2.
* 1 2 E Jacobson, F Ray,Geoffrey, G Attridge, R Axford. The manual of Photography: Photographic and Digital Imaging (en anglès). 9. Focal Press, 2000.

## Bibliografia addicional

* Savazzi, Enrico. Digital Photography for Science: Close-up photography, macrophotography and photomacrography (en anglès). Lulu.com, 2011, p. 706. ISBN 978-0-557-91133-2.
# Llengües chinook

Les llengües chinook són una petita família de llengües parlades a Oregon i Washington, Estats Units, al llarg del Riu Columbia pels nadius de l'ètnia chinook. La família chinook ha estat classificada dins de la macrofamília penutiana.
El Chinook jargon (argot chinook), a vegades conegut com (tsinúk) wáwa, és un pidgin fonamentat en el chinook i amb moltes paraules prestades d'altres llengües, prèviament usades en el comerç al llarg de la costa nord-oest d'Amèrica del Nord.

## Classificació
### Classificació interna

La família chinook consta de tres llengües amb múltiples dialectes:
* Kathlamet (també conegut com a Katlamat i Cathlamet), actualment extingit (†). El Kathlamet va ser parlat al nord-oest d'Oregon als marges del baix riu Columbia. Ha estat classificat com a dialecte de l'alt chinook (o chinook mitjà), però no són llengües mútuament intel·ligibles.
* Baix chinook chh (també anomenat chinook de la Costa), 12 parlants (1996).
** El clatsop fou parlat al nord-oest d'Oregon en la desembocadura del riu Columbia i a les Clatsop Plains (†).
** Shoalwater (chinook pròpiament dit), actualment extinguit (†), fou parlat al sud-oest de Washington a la Badia Willapa.
* Alt chinook wac (també kiksht o chinook de Columbia) 69 parlants (1990).
** Cascades, actualment extingit (†).
** Clackamas, també extingit (†). Parlat al nord-oest d'Oregon, al llarg dels rius Clackamas i Sandy.
** Riu Hood, extingit (†).
** Multnomah (†) a l'illa Sauvie i a l'àrea de Portland (Oregon).
** Wasco-Wishram, greument amenaçada.
       Wasco, amb cinc parlants actualment.
       Wishram, amb dos parlants.
** White Salmon, extingit (†).

## Referències

* 1 2 Grup Chinook PROEL.
* ↑ Ethnologue report for language code: Chinook
* ↑ Ethnologue report for language code: Wasco-Wishram
* ↑ Culture: Language. Arxivat 2006-03-23 at Archive.is The Confederated Tribes of Warm Springs Reservation of Oregon. 2009 (retrieved 9 April 2009)

## Bibliografia

* Mithun, Marianne. (1999). The languages of Native North America. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-23228-7 (hbk); ISBN 0-521-29875-X.
* George Gibbs, Alphabetical Vocabulary of the Chinook Language, New York : Cramoisy Press, 1863.
* Hymes, Dell. "A Pattern Of Verbal Irony In Chinookan." International Journal Of The Sociology Of Language 1987.65 (1987): 97-110. Communication & Mass Media Complete. Web. 4 Feb. 2014.
* Mathias D. Bergmann ""We Should Lose Much by Their Absence": The Centrality of Chinookans and Kalapuyans to Life in Frontier Oregon, Oregon Historical Quarterly, Vol. 109, No. 1 (Spring, 2008), pp. 34-59, publicat per l'Oregon Historical Society

## Enllaços externs

* Aaron Clark, "Tribes strive to save native tongues (Wasco tribe’s Kiksht language)", Christian Science Monitor, 23 de maig de 2008
# Stegophilus panzeri

Stegophilus panzeri és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,1 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Reinhardt J. T., 1859. Stegophilus insidiosus, en ny Mallefish fra Brasilien og dens Levemaade. Vidensk. Medd. Naturh. Foren. Kjøbenhavn 1858. 79-97.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Ahl, E., 1931. Neue Süsswasserfische aus dem Stromgebiet des Amazonenstromes. Sitzungsber. Ges. Naturf. Freunde Berlin: 206-211.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ De Pínna, M.C.C. i W. Wosiacki, 2003. Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes). p. 270-290. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB