OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Richard Vogt

Richard Vogt (Hamburg, 26 de gener de 1913 - Hamburg, 13 de juliol de 1988) va ser un boxejador alemany que va competir durant les dècades de 1930 i 1940.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on guanyà la medalla de plata de la categoria del pes semipesant del programa de boxa. Va perdre la final contra el francès Roger Michelot.
Abans de passar al camp professional, el 1938, va guanyar tres títols alemanys, i el 1941 va vèncer a Heinz Seidler per guanyar el seu primer títol nacional com a professional. El 1942 va lluitar contra Luigi Musina pel títol europeu vacant del pes semipesant, però va perdre per punts. Com a professional va disputar 70 combats, 55 dels quals foren guanyats i set perduts.
Va morir el 1988 després d'una llarga lluita contra el càncer i el parkinson. El 2003 el Riedel-Vogt-Weg del districte de Jenfeld d'Hamburg va rebre el seu nom.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Richard Vogt». [Consulta: 15 octubre 2024].
* ↑ Fitxa a fightsrec.com
* ↑ Fitxa a boxrec.com
* ↑ «Riedel Vogt ist tot» (PDF). Hamburger Abendblatt, 13-07-1988. [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ Horst Beckershaus: Die Hamburger Straßennamen, Verlag Die Hanse, Hamburg, ISBN 978-3-86393-009-7
# Carlos Alberto Fenoy Muguerza

Carlos Alberto Fenoy Muguerza (nascut el 15 d'octubre de 1948 a Buenos Aires, Argentina), conegut com a Carlos Fenoy, és un exfutbolista argentí. Jugava de porter i el seu primer club va ser el Newell's Old Boys. L'any 1979 li va ser concedida la nacionalitat espanyola per residència.

## Trajectòria

A l'Argentina va desenvolupar la seva carrera als clubs Newell's Old Boys, Vélez Sarsfield, i CA Huracán.
Va arribar a Europa la temporada 1975-76 al Celta de Vigo. A Vigo hi va romandre cinc temporades, de les quals tres les va jugar a Segona Divisió, aconseguint dos ascensos els anys 1976 i 1978. Durant aquestes cinc temporades va disputar 127 partits, marcant fins a 5 gols de penal a Primera Divisió, fet inusual en el món del futbol i que el convertiria en el porter més golejador de la història de la primera divisió espanyola, rècord que actualment comparteix amb el també porter argentí Nacho González, amb 6 dianes en total, totes des del punt de penal.
El 1980 va ser traspassat al Reial Valladolid, on hi va jugar durant vuit temporades, i en el qual va disputar un total de 270 partits en totes les competicions, marcant el seu 6è gol en lliga a l'Estadi de Sarrià contra l'Espanyol, el 30 de setembre del 1984, empatant el partit a dos gols en el minut 79 des del punt de penal.

## Referències

* ↑ «Ficha de Carlos Fenoy» (en castellà). BDFutbol. [Consulta: 31 maig 2017].
* ↑ «Resolución de la Dirección General de los Registros y del Notariado por la que en cumplimiento de lo dispuesto en el artículo 223 del Reglamento del Registro Civil, se acuerda publicar la relación de concesiones y aprobaciones de nacionalidad durante el primer semestre de 1979» (en castellà). Butlletí Oficial de l'Estat, 23-08-1979. [Consulta: 31 maig 2017].
* ↑ Viñarás de Blas, Vidal. «Los Guiness de la historia de la Liga» (en castellà). Centro de Investigaciones de Historia y Estadística del Fútbol Español (CIHEFE), 01-05-2015. [Consulta: 31 maig 2017].
* ↑ «Partido Espanyol - Real Valladolid | Primera División 1985» (en castellà). resultados-futbol.com. [Consulta: 31 maig 2017].
# Vila Luminiş

La Vila Luminiş és una casa memorial George Enescu que es troba al districte de Cumpătu, l'únic suburbi de Sinaia (Romania). Situat a la riba dreta del riu Prahova. Va ser propietat del compositor i músic romanès George Enescu. La vil·la va ser construïda entre 1923 i 1926 per l'arquitecte Radu Dudescu i és un exemple d’estil neobranquovenesc.
La ciutat de Sinaia i la Vila Luminiş van tenir una importància especial per a Enescu, que els considerava els seus llocs de refugi. Enescu estava vinculat tant sentimentalment com professionalment a aquesta ciutat, principalment a causa del suport de la reina Elisabet a la seva carrera musical. Relativament aïllada entre les muntanyes Bucegi, la Vila Luminiş es converteix en el seu principal refugi. La vil·la està moblada i decorada amb elements de la cultura romanesa i asiàtica. El bust de marbre d’Enescu, situat a l'entrada de la vila, és obra de Ion Iriminescu.
Enescu va viure a la vila des del 1926 fins al 1946. Després d’abandonar definitivament Romania a causa dels esdeveniments polítics de l'època posterior a la Segona Guerra Mundial, Enescu va signar un document a París donant la Vila Luminiş com a casa cultural, concebuda com un refugi de descans i recuperació per a artistes romanesos i estrangers. El 1990, la casa va ser objecte de reformes, com a part d'un projecte de restauració i conservació de cinc anys per a edificis culturals presentat pel Ministeri de Cultura i pel Centre Europeu de Cultura de Sinaia. El 5 de setembre de 1995, durant el Festival George Enescu, la Vila Luminiş es va convertir oficialment en un lloc commemoratiu.

## Referències

* ↑ International Living. International Living, Incorporated, 2005.
* ↑ Sadie, J.A.; Sadie, S. Calling on the Composer: A Guide to European Composer Houses and Museums. Yale University Press, 2005, p. 171. ISBN 978-0-300-10750-0.
* ↑ Sorkin, A.J.; Treptow, K.W.. An Anthology of Romanian Women Poets. Center for Romanian Studies, The Romanian Cultural Foundation, 1995. ISBN 978-973-9155-72-4.
* ↑ Mallows, L. Transylvania (en polonès). Bradt Travel Guides, 2008, p. 138. ISBN 978-1-84162-230-9.

## Enllaços externs

* Vila Luminiş - Lloc web oficial
# Mallerenga modesta

La mallerenga modesta (Sylviparus modestus) és una espècie d'ocell de la família dels pàrids (Paridae) i única espècie del gènere Sylviparus (Burton, 1836).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i vegetació alpina al nord de l'Índia, des de Caixmir cap a l'est fins Arunachal Pradesh, i cap al sud fins Assam, Manipur i Nagaland, sud-est del Tibet, oest, nord-est i est de Myanmar, sud-oest i sud-est de la Xina, nord-oest de Tailàndia, nord de Laos i nord i centre del Vietnam, al nord-oest de Tonkin i sud d'Annam.

## Subespècies

Es reconeixen tres subespècies:
* S. s. simlaensis (Baker, ECS 1917) - oest de l'Himàlaia (Caixmir a Uttar Pradesh)
* S. s. modestus (Burton, E 1836) - Nepal al nord-est de l'Índia, nord de Myanmar, sud-oest de la Xina, Tailàndia i nord de Laos.
* S. s. klossi (Delacour, JT; Jabouille, P 1930) - sud de Vietnam (plana Da Lat)

## Referències

* ↑ «Mallerenga modesta». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/02/2023(català)
* ↑ del Hoyo, Josep; Elliot, Andrew; Christie, David A. Handbook of the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx Edicions, ©1992-©2013. ISBN 84-87334-10-5.
* ↑ Clements, J. F.; Schulenberg, T. S.; Iliff, B.L. Sullivan i C. L. Wood, M. J. «The Clements checklist of birds of the world: Version 6.6» (XLS) (en anglès). Cornell University, 04-12-2011. Arxivat de l'original el 2011-12-04. [Consulta: 4 febrer 2023].
# Kačanov

Kačanov és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1304.
# Ros an Mhíl

Ros an Mhíl (en anglès Rossaveal) és una vila d'Irlanda, a la Gaeltacht de Conamara del comtat de Galway, a la província de Connacht. Del seu port surt el principal ferri a les Illes Aran a la badia de Galway. Es troba a 23 kilòmetres de Galway i el 83% de la població parla irlandès.
El seu nom en irlandès Ros an Mhíl vol dir "península de la balena o monstre de mar" i hi ha un centre del Coláiste Chamuis. S'hi arriba amb el Bus Éireann ruta 24 Arxivat 2012-10-25 a Wayback Machine. des de Galway.

## Referències

* ↑ Placenames Database of Ireland

## Enllaços externs

* Rossaveal pop stats 2006
# UTC+12:45

UTC+12:45 és una zona horària d'UTC que porta un avanç de 12 hores i 45 minuts sobre UTC. És el fus horari estàndard que es fa servir a l'hivern a les Illes Chatham, un arxipèlag de Nova Zelanda.

## Referències

* ↑ Unusual time zones. WorldTimeServer.com. Consulta: 5 abril 2021.
# Kibuye (Ruanda)

Kibuye és una ciutat del districte de Karongi, i capital de la província de l'Oest a Ruanda. La ciutat jeu en la costa est del llac Kivu, entre Gisenyi i Cyangugu. És coneguda per ser un complex turístic costaner, és a poca distància amb cotxe de dos parcs nacionals. Hi ha un monument al genocidi de Ruanda que marca la massacre del 90% de la població tutsi de la ciutat en la Guerra Civil ruandesa. Les Ndaba Falls són vora la ciutat.

## Personatges il·lustres

* Elizaphan Ntakirutimana (1924, † 2007), religiós
* Mathias Ntawulikura (* 1964), atleta

## Referències

* ↑ GFC. «Distance between Kigali, Rwanda and Kibuye, Western Province, Rwanda». Globefeed.com (GFC), 06-03-2016. [Consulta: 6 març 2016].
* ↑ McGreal, Chris. «'It's so difficult to live with what we know'». The Guardian, 29-03-2004. [Consulta: 7 març 2016].
* ↑ LPC. «Things to do in Kibuye». Lonelyplanet.com (LPC), 07-03-2016. [Consulta: 7 març 2016].
# Casa Farratges

La casa Farratges és una casa del municipi de Sitges (Garraf) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de grans dimensions amb jardí posterior. La façana principal és de composició simètrica i és formada per tres cossos: el central de planta baixa i dos pisos i els laterals de planta baixa i un pis. El cos central té, a la planta baixa, tres portes d'accés: la central més ampla, d'arc escarser i dues finestres d'arc de mig punt. Al primer pis hi ha tres balcons: el central de tres obertures i dues finestres balconeres. Totes les obertures són allindanades i amb decoració de tipus modernista a la part superior. Al segon pis hi ha cinc finestres dobles. Aquest cos es corona amb barana de terrat de forma sinuosa. Els cossos laterals segueixen la mateixa tipologia que el central. Tot el conjunt es troba arrebossat, imitant carreus a la planta baixa i encoixinat als pisos.

## Història

Es tracta de dependències auxiliars de l'Hotel Subur, situat al mateix carrer i que fa cantonada amb el passeig de la Ribera. Aquest hotel, encara que avui apareix molt modificat, va ser construït l'any 1909, fet que permet situar en aquesta mateixa data els edificis esmentats. A més, la seva caracterització formal els inclou dins de l'estil modernista, predominant en aquell moment.

## Referències

* 1 2 «Casa Farratges». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Piragüisme als Jocs Olímpics d'estiu de 2024 - KX-1 Femení

La prova de KX-1 femenina de Piragüisme eslàlom als Jocs Olímpics de París 2024 farà el seu debut en unes Olimpíades. La prova es disputarà entre el 3 i el 5 d'agost del 2024 a l'Estadi nàutic olímpic de l'Illa de França, situat al municipi francès de Vaires-sur-Marne.

## Format

La modalitat de caiac cross és diferent a la resta d'esdeveniments d'eslàlom. En aquesta disciplina competeixen 4 piragüistes a la vegada per aconseguir arribar primer a la meta. L'inici és un salt d'uns 2 metres d'alçada i també existeixen portes. El contacte entre les embarcacions està permès, amb alguna excepció. La prova olímpica començarà amb una contrarellotge per saber els enquadraments eliminatoris. I a partir d'aquí les 2 piragüistes que quedin primeres passaran a la següent ronda fins a arribar a la final on es decidiran les 3 medalles.

## Classificació

Totes les atletes que es classifiquin per la prova de caiac tindran accés directe a la competició. I a més hi haurà 3 places extres que es donaran en un torneig de classificació.

## Referències

* ↑ «Calendari oficial olímpic» (en anglès). Paris 2024. Arxivat de l'original el 1 d’agost 2022. [Consulta: 4 juliol 2023].
* ↑ «Waht is Kayak cros?» (en anglès). Equip Regne Unit, 05-06-2023.
* ↑ «How to qualify for canoe slalom at Paris 2024?» (en anglès). olympics.com, 27-06-2023.
# Maralal

Maralal és una petita ciutat situada al centre de la província de Rift Valley de Kenya. La ciutat té una població de 16.281 habitants segons el cens de l'any 1999. A prop de la ciutat s'hi troba la sala de jocs de Maralal. També s'hi troba la casa de Kenyatta, on va ser detingut Jomo Kenyatta. La ciutat serveix també com a base d'activitats turístiques importants.

## Referències

* ↑ «2009 Census Vol 1 Table 3 Rural and Urban Population | Open Data Portal». opendata.go.ke. Arxivat de l'original el 29 juliol 2016. [Consulta: 28 juliol 2016].
* ↑ «Kenia: Provinzen, Städte & Urbane Zentren - Einwohnerzahlen, Karten, Grafiken, Wetter und Web-Informationen» (en alemany). [Consulta: 15 abril 2023].
# Julia Beljajeva

Julia Beljajeva (Tartu, 21 de juliol de 1992) és una esportista estoniana que competeix en esgrima, especialista en la modalitat d'espasa.
Va participar en dos Jocs Olímpics d'Estiu, i hi va obtenir una medalla d'or a Tòquio 2020, en la prova per equips (juntament amb Irina Embrich, Erika Kirpu i Katrina Lehis), i el quart lloc a Rio de Janeiro 2016, en la mateixa prova. En els Jocs Europeus de Bakú 2015 hi va obtenir una medalla de plata en la prova per equips.
Va guanyar quatre medalles en el Campionat del Món d'esgrima entre els anys 2013 i 2017, i set medalles en el Campionat Europeu d'Esgrima entre els anys 2012 i 2018.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2020 | Tòquio ( Japó) | 1 | Espasa per equips |
| Campionat Mundial ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2013 | Budapest ( Hongria) | 1 | Espasa individual |
| 2014 | Kazán ( Rússia) | 2 | Espasa per equips |
| 2017 | Leipzig ( Alemanya) | 1 | Espasa per equips |
| 2017 | Leipzig ( Alemanya) | 3 | Espasa individual |
| Jocs Europeus ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2015 | Bakú ( Azerbaidjan) | 2 | Espasa per equips |
| Campionat d'Europa ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2012 | Legnano ( Itàlia) | 3 | Espasa per equips |
| 2013 | Zagreb ( Croàcia) | 1 | Espasa per equips |
| 2015 | Montreux ( Suïssa) | 2 | Espasa per equips |
| 2016 | Toruń ( Polònia) | 1 | Espasa per equips |
| 2017 | Tbilisi ( Geòrgia) | 3 | Espasa individual |
| 2018 | Novi Sad ( Sèrbia) | 3 | Espasa individual |
| 2018 | Novi Sad ( Sèrbia) | 3 | Espasa per equips |

## Referències

* ↑ «Julia Beljajeva». Base de dades de la FIE (anglès)
# Joan Martí i Miralles

Joan Martí i Miralles (Santa Bàrbara, Montsià, 1866 - Barcelona, 1949) fou un jurista català. Es llicencià en dret a la Universitat de Barcelona, posteriorment treballà com a bibliotecari del Col·legi d'Advocats de Barcelona, col·laborà en la fundació de la Revista Jurídica de Catalunya i entre 1920 i 1922 fou president de l'Acadèmia de Jurisprudència i Legislació de Catalunya. El 1926 fou membre de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.
Destacà per l'elaboració del catàleg de la Biblioteca del Col·legi d'Advocats i perquè fou un dels qui redactà el 1930 el projecte d'apèndix del dret civil català al codi civil espanyol. De 1932 a 1936 fou membre de la Comissió Jurídica Assessora de la Generalitat i el 1934 fou nomenat com un dels magistrats del Tribunal de Cassació de Catalunya.

## Referències

* ↑ La Comissió Jurídica Assessora. 75 Anys

## Obres

* La qüestió de la parceria (1914)
* Principis del dret successori (1925)

## Enllaços externs

* «Joan Martí i Miralles». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Julia Augusta Webster

Julia Augusta Webster (30 de gener del 1837 - 5 de setembre del 1894) nasqué a Poole, a Dorset, amb cognom de soltera Davies. Fou una escriptora anglesa, poeta, dramaturga, assagista i traductora. Filla del vicealmirall George Davies i Julia Hume, de jove visqué a bord del vaixell Griper.(1)
Estudià grec a casa; s'inclinà en especial cap al teatre grec, i va estudiar al Cambridge School of Art. Publicà el primer llibre de poesia al 1860 amb el pseudònim de Cecil Homes.
El 1863 es casa amb Thomas Webster, un membre del Trinity College, de Cambridge. Van tenir una filla, Augusta Georgiana, que es casà amb el reverend George Theobald Bourke.
Gran part de l'obra de Julia Webster explora la condició de la dona; defensà els drets de les dones, i milità en la branca londinenca del Comité Nacional Sufragi femení.(1)
Julia Webster fou la primera escriptora que tingué un càrrec electiu, per al London School Board al 1879 i 1885. El 1885 viatja a Itàlia per tal de millorar la salut. Mor el 5 de setembre del 1894, als 57 anys.
Va ser considerada per alguns com la successora d'Elizabeth Barrett Browning. Després de la seua mort, però, la seua reputació va declinar. Des de mitjan 1990 ha tornat a guanyar atenció per part d'estudiosos com ara Isobel Armstrong, Angela Leighton i Christine Sutphin. Els seus poemes més coneguts són tres extensos monòlegs de dones: "A Castaway," "Circe" i "The Happiest Girl In The World", igual que el seu sonets publicats pòstumament, Mother and Daughter.

## Obres

Poesia
* Blanche Lisle: And Other Poems. 1860
* Lilian Gray. 1864
* Dramatic Studies. 1866
* A Woman Sold and Other Poems. 1867
* Portraits 1870
* A Book of Rhyme 1881
* Mother and Daughter 1895
Traduccions a vers
* Prometheus Bound 1866
* Medea 1868
* Yu-Pe-Ja's Lute. A Chinese Tali in English Veure's. 1874
Teatre
* The Auspicious Day 1874
* Disguises 1879
* In a Day 1882
* The Sentence 1887
Novel·la
* Lesley's Guardians 1864
Assaig
* A Housewife's Opinions 1878

## Referències

* ↑ «Women in the Literary Marketplace». [Consulta: 13 novembre 2023].
* ↑ Webster defensava el sufragi i reflecteix els seus pensaments sobre temes rellevants per a dones casades en aquesta col·lecció d'assaigs. Crawford, p. 703.

## Bibliografia

* Crawford, Elizabeth. The Women's Suffrage Movement in Britain and Ireland: A Regional Survey. Women's and gender history. London: Routledge, 2006. googlebooks Accessed September 27, 2008
* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba actualment al domini públic: «Webster, Augusta». A: Dictionary of National Biography. Londres: Smith, Elder & Co, 1885–1900.
# Joan Martí i Trenchs

Joan Martí i Trenchs (Sant Vicenç dels Horts, 1844 — Sant Vicenç dels Horts, 22 de novembre de 1920) fou un escriptor vicentí. Va combinar la literatura amb l'exercici de farmacèutic.

## Biografia

Fill de Joan Martí Casellas, fundador de la Casa Martí, i Francesca Trenchs Colom, va casar-se amb Maria Pastora Baltà Tristany, mestra de Sant Vicenç dels Horts. Batxiller a Barcelona l'any 1868, va llicenciar-se en filosofia i lletres el 1874 i en farmàcia el 1879. Obrí una botiga de farmàcia a Sant Vicenç dels Horts l'any 1877 i la va regentar fins a l'any 1920.
Començà a publicar articles de caràcter humorístic i popular al diari catòlic Lo burinot l'any 1879, que li publicà el seu primer article anomenat "Los esquilats". També col·laborà amb altres edicions catòliques i carlines, com els setmanaris Lo crit d'Espanya i Lo crit de la pàtria, amb els pseùdònims de l'"Apagallums del Llobregat", l'"Apagallums rovellat" i l'"Apagallums de Sant Vicens". En aquests articles fa una crítica del moviment de la Il·lustració, ja que ell era un seguidor del carlisme.
Des de l'any 1886 fins al 1916, va publicar onze obres literàries de temàtica humorística i festiva com La boyra (1886) o Lo pot petit (1901), de crítica als enemics del carlisme com Lo lliberalisme es la ruina moral y material d'Espanya (1891) o també de caràcter pedagògic com Fruyta tarada, errades catalanes molt usuals i regles ortogràfiques (1916). També fou traductor al català d'alguns poemes de Rosalía de Castro.
En el vessant polític, fou delegat de la Unió Catalanista els anys 1901 i 1904.

## Obres destacades

* La boyra: manadet de cent cinquanta epigramas, uns quants epitafis tots de personas de carrera algunas composicions epigramáticas. Barcelona: Impr. de Juan Puigmaciá, 1886.
* La tabola : un sach de riallas : capasas de fer esqueixar, y fins reventar y morir de riure als lectors. Barcelona: Propaganda Catalana, 1890.
* Lo lliberalisme es la ruina moral y material d'Espanya. Barcelona: Estampa La Ilustración, 1891.
* Lo pot petit o llibre dels perquès. Barcelona: Tipografia Gutenberg, 1901.
* Dejuni i abstinència : qüestió sèria però tractada bastant humorísticament. Barcelona: Imprempta de R. Vives, 1913.
* Fruyta tarada, errades catalanes molt usuals i regles ortogràfiques: precedits de records de la meva joventut. Barcelona: Badia, 1916.

### Traduccions

* Castro, Rosalía de. Poesies gallegues. Barcelona: Gesbert y Vives, 1917.

## Referències

* 1 2 Calbet i Camarasa, Josep M. (Josep Maria). Metges i farmacèutics catalanistes (1880-1906). Valls: Cossetània, 2001, p. 102-103. ISBN 8495684055.
* 1 2 Pérez Alcázar, Ricard. L'Abans. Sant Vicenç dels Horts : recull gràfic 1890-1965. El Papiol: Efadós, 1999, p. 343. ISBN 8493136719.

## Enllaços externs

* «Joan Martí i Trenchs». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Kil·lalaïta

La kil·lalaïta és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom de Killala Bay (Irlanda), la seva localitat tipus.

## Característiques

La kil·lalaïta és un silicat de fórmula química Ca$_{6,4}$(H$_{0,6}$Si₂O₇)₂(OH)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1973, i la primera publicació data del 1974 Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la kil·lalaïta pertany a «09.BE - Estructures de sorosilicats, amb grups Si₂O₇, amb anions addicionals; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: wadsleyita, hennomartinita, lawsonita, noelbensonita, itoigawaïta, ilvaïta, manganilvaïta, suolunita, jaffeïta, fresnoïta, baghdadita, burpalita, cuspidina, hiortdahlita, janhaugita, låvenita, niocalita, normandita, wöhlerita, hiortdahlita I, marianoïta, mosandrita, nacareniobsita-(Ce), götzenita, hainita, rosenbuschita, kochita, dovyrenita, baritolamprofil·lita, ericssonita, lamprofil·lita, ericssonita-2O, seidozerita, nabalamprofil·lita, grenmarita, schüllerita, lileyita, murmanita, epistolita, lomonossovita, vuonnemita, sobolevita, innelita, fosfoinnelita, yoshimuraïta, quadrufita, polifita, bornemanita, xkatulkalita, bafertisita, hejtmanita, bykovaïta, nechelyustovita, delindeïta, bussenita, jinshajiangita, perraultita, surkhobita, karnasurtita-(Ce), perrierita-(Ce), estronciochevkinita, chevkinita-(Ce), poliakovita-(Ce), rengeïta, matsubaraïta, dingdaohengita-(Ce), maoniupingita-(Ce), perrierita-(La), hezuolinita, fersmanita, belkovita, nasonita, kentrolita, melanotekita, til·leyita, stavelotita-(La), biraïta-(Ce), cervandonita-(Ce) i batisivita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Inishcrone, a la localitat de Killala Bay, dins el comtat de Sligo (Irlanda). També ha estat descrita a Carneal (Irlanda del Nord), Güneyce-Ikizdere (Turquia), el mont Lakargi (Rússia) i Kushiro (Japó)

## Referències

* ↑ «Killalaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Casals (Vic)

Casals és una masia de Vic (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia d'estructura un xic complexa, ja que està formada per dos cossos coberts a dues vessants formant angle recte i units per un cos de menys alçada. El portal d'entrada és rectangular i està orientat a migdia, amb el carener paral·lel, A la part posterior hi ha una cisterna. L'altre cos és de les mateixes dimensions i el carener és perpendicular a la paret de migdia. A tramuntana hi ha unes galeries amb els pilars que les sostenen decorats amb rajoles que donen un aire modernista a la masia, com la xemeneia d'aquest cos, una espècie de columna salomònica amb una caseta al damunt, també de rajola. És construïda bàsicament amb pedra i el seu estat de conservació és mitjà.

## Història

Antic mas que pertanyia a l'antic terme del castell de Sentfores, més reduït que la parròquia. D'aquí ve que avui aquest mas pertanyi a la parròquia de Muntanyola i al terme de Sentfores, fet que es repeteix als masos veïns de Sobrebosc i Salou.
Aquest mas es degué reformar a les darreries del segle xix o principis del XX.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casals». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].
Viccionari