OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gegants de Sant Medir

Els Gegants de Sant Medir són una parella de dos gegants, l'Estevet i la Tuies o Toietes, vinculats a la parròquia de Sant Medir, al barri de la Bordeta. És una parella que físicament s'allunya del model habitual de gegant clàssic, perquè té rostres i formes més aviat infantils, tot i representar personatges adults. Les figures originals, que feien al voltant de quatre metres, van veure la llum el 1979, fruit de la col·laboració entre Titelles Babi i un grup de gent de la parròquia que volien uns gegants per poder-los treure a les dates assenyalades.
L'any 1984, gràcies als mateixos constructors, arribà el fill de la parella, el gegantó Medir, o Pere Massegod o Medinet (el nom ha anat variant segons el moment i la colla que se n'encarregava).
La vida inicial d'aquesta família de gegants va ser ben curta. Després d'uns quants anys de balls i sortides, el grup de la parròquia es va dissoldre i quedaren arraconats fins al 1989, quan la colla El Drac d'Or de l'Hospitalet de Llobregat els va recuperar i els va compondre una mica perquè poguessin tornar a sortir. Malgrat tot, ho van fer ben poques vegades perquè eren molt feixucs i feien de mal portar.
L'any 2009 es va formar un nou grup a la parròquia interessat novament en els gegants i els demanaren al Drac d'Or, que els havia custodiats fins aleshores. Veient-ne l'estat de deteriorament i la dificultat de portar-los i fer-los ballar, la nova colla va decidir de fer-ne unes rèpliques, tasca que s'encarregà a l'artista Pere Estadella. Tot amb tot, els caps de les figures originals es conserven a l'Arxiu Històric de Sants.
Els Gegants de Sant Medir nous es van estrenar el mes de setembre del 2009 i des de llavors és força habitual de veure'ls dansar amb els geganters de Sants a les festes de la parròquia, del barri i a més cercaviles i trobades geganteres de la ciutat.
* Medinet
* Tuies
* Estevet

## Vegeu també

* Gegantó Medinet

## Referències

* 1 2 3 «Gegants de Sant Medir». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Molí de l'Arbre Sec

El Molí de l'Arbre Sec és un edifici protegit com a bé cultural d'interès local al veïnat de l'Arbre Sec nord-est del nucli urbà de la població de Ventalló, a escassa distància del veïnat de Valveralla i a pocs metres de l'encreuament entre la C-31 i la GIV-6302. En origen, l'edifici fou destinat a molí fariner i, més tard, fou ampliat i dedicat també a la molta de pinsos per al bestiar. A partir de l'any 1933, la producció de blat es mecanitzà, en canvi la del pinso es continuà fent amb les moles de pedra. Als anys cinquanta, l'edifici fou destinat a magatzem i fàbrica de farines. Constava de quatre molins dobles amb una producció de 6.400 quilos cada dia. En els anys vuitanta fou remodelat com a restaurant, i l'any 2004 estava destinat a la fabricació artesanal de calçat. Actualment, és destinat a habitatge.
Edifici format per diversos cossos adossats, que li confereixen una planta en forma de L. El cos principal es correspon amb l'antic molí, el qual conserva íntegrament el sistema de voltes, la bassa i part de la maquinària utilitzada per posar-lo en funcionament. És de planta rectangular, amb la coberta de dues vessants i distribuït en planta baixa i dos pisos. En general, les obertures són rectangulars, amb l'emmarcament arrebossat. A la façana orientada a la bassa hi ha una placa commemorativa de l'any de construcció, 1852. La part més destacable és el soterrani de l'edifici, format per cinc voltes de canó sostingudes per pilastres quadrades i bastides amb maons. El rec del Molí circulava per sota l'edifici a través dels carcabans que inclouen les rodes, entrant directament a la gran bassa, que actualment es troba enjardinada. Adossat en perpendicular a la banda sud del molí hi ha un cos rectangular d'una sola planta, amb la coberta d'un sol vessant, del que destaca el portal d'arc rebaixat adovellat, situat a la façana de llevant orientada a la bassa. Cap a la banda nord hi ha dos cossos més adossats, el central cobert amb terrassa i l'altre rehabilitat com habitatge. A l'interior, els cossos principals presenten embigats de fusta amb revoltons. La construcció es troba arrebossada i emblanquinada, amb la divisòria dels pisos destacada amb una motllura bastida amb maons.

## Història

* 1 2 3 «Molí de l'Arbre Sec». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Muralla de Benissanó

La Muralla de Benissanó es troba a la localitat del mateix nom, a la comarca del Camp de Túria de la província de València.
Per diferents punts de la població poden observar nombroses restes de les muralles que defensaven la vila, i la construcció va ser molt anterior a la del castell, ja que es van aixecar entre els segless xiii i xiv, el castell es dataria al segle xv. Reforçades per torres, formaven un recinte més o menys circular que naixia de dues de les torres angulars de la fortalesa.

## Descripció

Formava un recinte més o menys circular que naixia de dues de les torres angulars de la fortalesa. Els trams més ben conservats es troben precisament en les proximitats del castell. També en molt bon estat es troben tres portals en el nucli urbà del poble, són coneguts com a Portal de Llíria (annex al recinte del castell), de Bétera i de València, per les poblacions els camins arribaven a cadascuna d'ells. Tots ells estan oberts en torres i mostren arcs de mig punt per la part exterior, i escarsers per la part interior per albergar les fulles de les portes, avui desaparegudes. També es pot veure, pràcticament íntegra, una de les torres quadrades que formaven part de l'estructura defensiva de la muralla, al carrer Llimoner n º 22, en les proximitats del Portal de València.

## Història

Benissanó era una antiga alqueria musulmana que, un cop conquerida, el rei Pere III d'Aragó va donar l'any 1277 a Joan de Pròxita. Fins a finals del segle xv va dependre de Llíria, i ambdues localitats van mantenir nombrosos litigis que van desembocar en conflictes armats en els anys 1408 i 1576. Durant el segle xv ostentà la seva propietat la família Vilarrasa de Cavanilles, entre els membres de les quals hi havia governadors i virreis de València. L'any 1526 la seva població morisca es va revoltar, fent-se forts a l'interior del recinte emmurallat.
La muralla descrivia un recinte circular unit per un dels seus extrems al castell, el qual li donava protecció. No obstant això, les muralles són anteriors al castell, ja que es daten en els segle XIII i xiv i el castell al segle xv. Sembla provat que el castell es va edificar sobre una antiga alqueria musulmana de la qual seria part integrant el recinte emmurallat que encara persisteix. La muralla està reforçada amb cubs almenys en els seus vèrtexs.

## Referències

* ↑ «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* 1 2 3 4 http://www.monumentalnet.org/comunidad_valenciana/valencia_valencia/benisano/benisano/muralla_urbana_de_benisano.php%5BEnllaç+no+actiu%5D
* 1 2 http://usuarios.multimania.es/vicolm/cturia1.htm Arxivat 2011-12-25 a Wayback Machine.
* ↑ Castells, torres i fortaleses de la Comunitat Valenciana (en espanyol). Editorial Premsa Valenciana, 1995, p. 336.
# Muqtada al-Sadr

Muqtada al-Sadr (àrab: مقتدى الصدر, Muqtadà aṣ-Ṣadr) (Bagdad, 12 d'agost de 1973) és un polític i clergue xiïta iraquià, fill de l'aiatol·là Mohammed Sadeq al-Sadr, executat durant el règim de Saddam Hussein. Els seus seguidors el consideren sàyyid (‘descendent del Profeta’).
Sadr reivindica el títol de hújat-al-islam, títol que li és negat per part d'altres autoritats xiïtes per raons d'edat. Tot i això, com a cap d'un moviment polític i d'una milícia, l'Exèrcit del Mahdí, Sadr suposa dins el camp del xiisme iraquià la figura principal de l'oposició a la presència americana a l'Iraq.

## Moviment polític

Nascut a Bagdad el 12 d'agost de 1973, lidera un moviment polític que va aparèixer durant els primers dies de l'ocupació americana de l'Iraq. Aquest moviment és un dels principals components de la coalició del govern dirigida per Nuri Al Maliki, amb sis ministres i 32 diputats (de 275).
El bastió del seu moviment es troba a la ciutat de Sadr, un suburbi del nord-est de Bagdad, encara que també gaudeix d'una gran popularitat al sud de l'Iraq. Defensa un discurs religiós i conservador, centrat en el malestar de la població quant a la incapacitat del govern iraquià, a l'ocupació americana i a restablir la seguertat i els serveis públics bàsics.
Els punts bàsics de la seva política és la corrupció, la seguretat i la retirada de les tropes estrangeres. Va pronunciar-se en contra de la constitució iraquiana votada en referèndum el 15 d'octubre del 2005, ja que hi retreu la introducció del federalisme.
A començaments del 2007, diversos caps del moviment Sadr van ser assassinats per l'exèrcit dels EUA, així com alguns dels seus seguidors. el 15 d'abril del 2007 el comitè polític del moviment Sadr va demanar als seus ministres que dimitissin a causa que el primer ministre es negués a demanar la retirada dels americans. Com a conseqüència, el seu partit va abandonar la coalició el 15 de setembre del mateix any.

## Referències

* ↑ Moubayed, Sami. «Iraq's Muqtada not quite Hezbollah mold» (en anglès). Asia Times Online, 18-12-2007. Arxivat de l'original el 2008-12-04. [Consulta: 27 març 2008].
# Gianni Borgna

Gianni Borgna (Roma, 1947 - Roma, 20 de febrer de 2014) fou professor universitari d'història i sociologia de la música a Roma. Va ser assessor de la Biennal de Venècia, conseller de cultura de l'Ajuntament de Roma a les juntes Rutelli i Veltroni, i president del nou Auditori de Roma. És autor d'assajos fonamentals sobre la història de la música popular a Itàlia (Storia della canzone italiana, Il tempo della musica, L'Italia di Sanremo), Roma i la seva vida cultural contemporània (Dal piacere alla dolce vita, amb Antonio Debenedetti) i la qüestió juvenil (Il mito della giovinezza). Sobre Pier Paolo Pasolini ha escrit, amb Carlo Lucarelli, Così morì Pasolini i, amb Adalberto Baldoni, Una lunga incomprensione. Pasolini tra destra e sinistra. Consultor musical del programa de televisió de Rai Tre La Grande Storia in prima serata, és autor del documental Città aperta (sobre la vida cultural a Roma entre el 1944 i el 1967) i de l'argument i el guió de la pel·lícula Profezia. L'Africa di Pasolini.

## Referències

* ↑ «Gianni Borgna». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].
# Gianna Nannini

Gianna Nannini (Siena, 14 de juny de 1954) és una cantant i cantautora italiana. Artista entre els més famosos del país pel que fa a la música rock. conegué l'èxit internacional amb les cançons «Bello e impossibile» (el 1986) i «I maschi» (número 2 de vendes a França el 1988).

## Biografia

Gianna Nannini va nàixer a Siena al juny de 1954, a la contrada de l'Oca al si d'una família toscana benestant. És la segona dels tres infants de Danilo Nannini, un industrial de dolços, que va ser durant molts anys el president del club de futbol de Siena, i de Giovanna Cellesi; el seu germà gran Guido dirigeix els negocis de la família i el més petit, Alessandro, va ser un pilot famós de Fórmula 1.
Gianna va estudiar en un liceu científic de Lucca i alhora estudiava piano al Conservatori Luigi Boccherini. Més endavant se n'anà a Milà per a dedicar-se a una carrera musical, i estudià, entre d'altres, amb Bruno Bettinelli, compositor i mestre que ha format altres músics prestigiosos com ara Riccardo Muti. Va ser a la capital lombarda on va començar a cantar en diversos locals històrics de la ciutat, com ara l'Osteria dell'Operetta, Le Scimmie o Il Rosso. Aleshores va conèixer el músic de blues Igor Campaner, que la va acompanyar durant els concerts; Igor Campaner s'ajuntà de nou amb ella el 1988 per a la realització de moltes cançons de l'àlbum Malafemmina. També va ser durant aquella època quan va seguir classes amb un terapeuta vocal a Londres.
El seu primer gran èxit va arribar el 1979 amnb la cançó «America», un dels títols més famosos de l'album California produït per Michelangelo Romano. Gràcies a la seva popularitat creixent, la cantant toscana va poder obrir les portes del mercat europeu.

## Discografia

* Gianna Nannini (1976)
* Una radura (1977)
* California (1979)
* G.N. (1981)
* Latin Lover (1982)
* Puzzle (1984)
* Tutto Live (1985, en directe)
* Profumo (1986)
* Maschi e altri (1987)
* Malafemmina (1988)
* Scandalo (1990)
* Un'estate italiana(1990)
* Giannissima (1991)
* X forza e x amore (1993)
* Dispetto (1995)
* Bomboloni - The Greatests Hits Collection (1996)
* Cuore (1998)
* Momo alla conquista del tempo (2001, banda sonora de la pel·lícula)
* Aria (2002)
* Perle (2004)
* Grazie (2006)
* Pia - Come La Canto Io (2007)
* Giannabest (2007)
* Giannadream - Solo i sogni sono veri (2009)
* Io e TE (2011)
* Inno (2013)
* Amore gigante (2017)
* La differenza (2019)

## Referències

* ↑ «Gianna Nannini». Universal Music Spain. [Consulta: 12 abril 2020].
* ↑ «Nannini Gianna: Biografia». Italica, 14-07-2014. Arxivat de l'original el 2014-07-14. [Consulta: 12 abril 2020].
# Gianni Bondaz

Gianni Bondaz és un polític valldostà. Membre de la DCI, fou elegit president del Consell de la Vall de 1990 a 1992 amb suport del PSI i dels Autonomistes Independents. El 2003 fou condemnat, juntament amb 16 imputats més (tres expresidents del Consell), pels danys causats a la regió en la gestió de les quotes per al funcionament de les empreses de transport públic, entre 1982 i 1993. La sentència va indicar que les actuacions dels imputats foren un exemple de pèssima administració. La condemna civil inicial el va obligar a pagar 45.000 euros, però el 2006 la Cort de Comptes italiana la va reduir a 13.577 euros.

## Notes

* ↑ «Iglesia Católica reintegró $700.000 a político italiano». Arxivat de l'original el 2009-08-31. [Consulta: 4 febrer 2009].
| Precedit per: Augusto Rollandin | Presidents de la Vall d'Aosta 1990 - 1992 | Succeït per: Ilario Lanivi |
# Gelat de gel

El gelat de gel, gelat de bastonet o polo és un gelat fet de suc de fruita, de xarop de fruita, o d'aigua amb colorants i sabors, congelat en un motlle. Hom el subjecta amb un bastonet de fusta. Els polos són gelats si bé no tenen textura cremosa.

## Referències

* ↑ «Polo». Diccionari.cat [Consulta: 2 agost 2015].
# Gelat de mochi

El gelat de mochi és un dolç japonès fet de mochi (arròs glutinós picat) amb un farcit de gelat.
Va ser creat originalment per Lotte, una companyia coreana de confiteria, i comercialitzat com Yukimi Daifuku en 1981. Lotte va elaborar primer el producte usant midó d'arròs en lloc d'arròs glutinós i un tipus de gelat de llet en lloc d'autèntic gelat. El gelat de mochi és actualment una especialitat reconeguda internacionalment. Els noms comercials empleats inclouen el Mochi Ice Cream de Mikawaya als Estats Units (utilitzat també per altres companyies), que va començar a produir aquesta recepta en aquest país en 1993.

## Referències

* ↑ Oficina de Patents del Japó. Expedient de Sol·licitud de Marca Registrada n.º s56-64587. Tòquio, 1981.
* ↑ Maria I. Ko. «Mainstream America Embraces Mochi Ice Cream» (en anglés). Sushi & Sake, 01-12-2001. Arxivat de l'original el 2002-02-04. [Consulta: 10 agost 2006].
# Gastó de Montcada i de Lloria

Gastó de Montcada i de Lloria (1346- 1395/1397) va ser el primer baró de Llagostera (1375). Era el fill gran i l'hereu de Pere de Montcada i de Lloria. El 1375 Pere el Cerimoniós creà la baronia de Llagostera en favor seu, una baronia que va estar unida al castell de Caldes de Malavella fins al final de l'antic règim.

## Referències

* ↑ «Gastó de Montcada i de Lloria». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Castell de Caldes – Caldes de Malavella / Selva». catalunyamedieval.es. Catalunya Medieval. [Consulta: 17 desembre 2013].
# Mineral Point (Missouri)

Mineral Point és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del July 2008 tenia 385 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mineral Point tenia 363 habitants, 130 habitatges, i 89 famílies. La densitat de població era de 560,6 habitants per km².
Dels 130 habitatges en un 40% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,6% hi vivien parelles casades, en un 19,2% dones solteres, i en un 30,8% no eren unitats familiars. En el 25,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,79 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,33.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,2% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 21,8% de 45 a 60 i un 9,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85 homes.
La renda mediana per habitatge era de 15.455 $ i la renda mediana per família de 16.591 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.583 $ mentre que les dones 18.750 $. La renda per capita de la població era de 8.365 $. Entorn del 36,5% de les famílies i el 40,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mineral Point». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mineral Point». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Montmaur (Aude)

Montmaur (en occità Montmaur) és un municipi del departament de l'Aude a la regió francesa d'Occitània.
# Montmayor (Serra Calderona)

El Montmayor és una muntanya de la serra Calderona al terme municipal d'Altura (l'Alt Palància, País Valencià), cim més elevat de la serra amb 1.017 m.
La muntanya està poblada per un bosc de pins i carrasques molt afectat pels incendis forestals. El cim del Montmayor és de formes suaus i a dalt es troba una caseta de vigilància forestal donada la panoràmica tant de l'Alt Palància com de la Serrania del Túria que des d'aquest punt es pot gaudir.
A les faldes de la muntanya es troba el Santuari de la Cova Santa i una carretera comarcal que passa ben prop del cim -a la quota 951 m.- esdevé un pas concorregut per a l'activitat ciclista. També el sender GR-10 travessa la muntanya.

## Referències

* ↑ Torrejón, Chelo. «La maravilla de una cumbre: El Montmayor» (en castellà), 01-04-2017. [Consulta: 23 agost 2024].
# Geli Albaladejo

Ángeles Albaladejo Pérez, coneguda artísticament com a Geli Albaladejo (Sant Pere del Pinatar, 5 d'octubre de 1966 - Sant Pere del Pinatar, 15 d'octubre de 2021), va ser una actriu i directora de càsting espanyola.
Va abandonar els seus estudis de Geografia en la Universitat de Múrcia per a traslladar-se a Madrid, on va començar a fer cinema al costat del seu germà Miguel Albaladejo, amb qui va dirigir en 1994 el curtmetratge Sangre ciega, nominat al Goya. Més tard participaria com a actriu en moltes de les seves pel·lícules, entre elles Manolito Gafotas (1999), Ataque verbal (2000), El cielo abierto (2001) o Rencor (2002). En teatre va actuar a les produccions La señorita de Trévelez, dirigida per Tomás Gayo, El adefesio, de Nieves Gámez o La tía de Carlos de Julio Escalada. Compaginava la seva carrera com a actriu amb la de directora de càsting en cinema i televisió.

## Cinema

* Nacidas para sufrir (2009) - Regidora
* Volando voy (2006) - Doña María
* Fin de curso (2005) - Mare
* 20 centímetros (2002) - Funcionària
* Rencor (2002) - Maribel
* El otro lado de la cama (2002) - Mestra
* Piedras (2002) - Araceli
* El cielo abierto (2001) - Carola
* Ataque verbal (1999) - Milagros
* La primera noche de mi vida (1998) - Benítez
* Retrato de mujer con hombre al fondo (1997)

### Curtmetratges

* Crisis (2011), de Rosa Márquez
* Burocracia (2010), de Rosa Márquez
* Muñecas (2009), de Rosa Márquez
* Teky (2006), d'Alberto Esteban
* Contratiempos (2005), de Antonio Gómez-Olea
* El examinador (2005), de Jose Antonio Pajares

### Sèries de televisió

* Ana y los siete (2002-2003) - Psicóloga
* Hospital Central (2002) - Marina
* Vive cantando (2013-2014) - Geli

### Teatre

* Entremeses, de Lope de Rueda, dirigida per Francisco Avellán.
* La tía de Carlos, dirigida per Tomás Gayo i Julio Escalada.
* El adefesio, de Rafael Alberti, dirigida per Nieves Gámez.
* La señorita de Trevélez, dirigida per Tomás Gayo i Mariano de Paco.
* La noche de la iguana, de Tennessee Williams, dirigida per María Ruiz.

## Referències

* ↑ Sangre ciega al web dels Goya
* ↑ Geli Albaladejo a Internet Movie Database (anglès)
* ↑ Geli Albaladejo. Actriz. Es una de las protagonistas de la obra teatral 'La señorita Trévelez', El Mundo, 28 de març de 2008
# Myrtillocactus

Myrtillocactus és un gènere de cactus. El gènere es troba des de Mèxic a Guatemala. L'espècie més coneguda és Myrtillocactus geometrizans.

## Taxonomia

* Myrtillocactus cochal
* Myrtillocactus eichlamii
* Myrtillocactus geometrizans
* Myrtillocactus schenckii
# Myrtle (Mississipi)

Myrtle és una població dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 407 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Myrtle tenia 407 habitants, 162 habitatges, i 117 famílies. La densitat de població era de 275,7 habitants per km².
Dels 162 habitatges en un 42% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,1% hi vivien parelles casades, en un 19,1% dones solteres, i en un 27,2% no eren unitats familiars. En el 25,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,7% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 27,8% entre 25 i 44, un 18,7% de 45 a 60 i un 13% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.125 $ i la renda mediana per família de 34.583 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.227 $ mentre que les dones 20.875 $. La renda per capita de la població era d'11.268 $. Entorn del 12,1% de les famílies i el 15,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Myrtle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Myrtle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.