OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# The Butterfly

The Butterfly és una pel·lícula muda escrita i dirigida per Oscar A.C. Lund i protagonitzada per ell mateix, Barbara Tennant i Howard Estabrook. Basada en la novel·la homònima de Henry Kitchell Webster (1914), la pel·lícula es va estrenar el 10 de maig de 1915.

## Repartiment

* Howard Estabrook (John Butler)
* Barbara Tennant (Elaine Arthur)
* Oscar A.C. Lund (John Arthur)
* Julia Stuart
* Jessie Lewis
* Fred Radcliffe
* Albert Edmondson
* Anita Navarro (amazona de circ)

## Argument

Un geperut jura venjar-se d'una dona nord-americana que està de vacances a Egipte perquè l'ha humiliat. Anys més tard, als Estats Units, la fillastra d'aquella dona, Elaine Arthur, és atreta al mon de l'espectacle pel geperut i junt amb el seu pretendent, John Butler, recorre el país amb un espectacle en el que ella balla simulant una papallona. Surant una actuació propera a la seva ciutat natal, la seva madrastra, la seva germana i un vell admirador la van a veure. EL geperut, en veure la dona decideix venjar-se i la segueix a l'habitació de l'hotel on l'apunyala fins a matar-la. Després, aquest fuig però cau per un penya-segat. L'assassinat de la dona es atribuït a Butler, el qual decideix fugir amb Eliane en un vagó de càrrega. Els policies els segueixen fins un poble i sembla que els han d'atrapar. Aleshores Eliane s'assabenta que el geperut va confessar abans de morir provant l'innocència del seu promès amb qui acaba casant-se.

## Referències

* ↑ «Clifford H. Pangburn “The Butterfly”». Motion Picture News11, 19, 15-05-1915, pàg. 64.
* 1 2 «The Butterfly». Motography XIII, 20, 15-05-1915, pàg. 808.
* ↑ «Feature releases – Current and coming». Motion Picture News11, 19, 15-05-1915, pàg. 88.
* ↑ «Anita Navarro». Moving Picture World, 18-12-1915, pàg. 2157.

## Enllaços externs

* The Butterfly al catàleg de l'American Film Institute
# Mas Montells

Mas Montells és una obra del municipi de Blanes (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia de dues plantes i vessants a dues aigües o a laterals. Repeteix l'esquema compositiu de dues plantes ja vist repetidament, amb el portal de llinda, i les dues obertures rectangulars a banda i banda respectivament en la planta baixa, i amb les tres obertures rectangulars també de llinda en el primer pis. En aquest destaca el rellotge de sol, resolt de forma simple i conservadora, però alhora solemne.

## Història

La rehabilitació de l'edifici es va dur a terme en el 1985. Es va tractar d'una intervenció gens agressiva, sinó tot el contrari, intentant respectar al màxim l'aspecte original i primigeni de la masia. Aquest respecte i estima pel passat s'ha concretat i materialitzat en dos plans: per una banda, a nivell exterior, la façana conserva plenament el seu aspecte original, sense tangiversarel seu alt valor històric com a construcció de finals del segle xvii. L'únic element discutible o dissonant és la gran obertura quadrangular, on abans hi havia la quadra de vaques. Mentre que per l'altra, a nivell interior, tot i la masia adaptar-se a les comoditats i béns que reporta la vida moderna amb les noves tecnologies, s'ha respectat al màxim els acabats rústics, com el sistema de bigues, el paviment, la volta catalana que presideix el rebedor de la planta baixa... És a dir, tot un cúmul d'elements el respecte dels quals, ha propiciat que la masia concervi la seva essència primigència i rústica.

## Referències

* 1 2 «Mas Montells». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Langourla

Langourla (en bretó Langourlae) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 1999 tenia 631 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 895 | 765 | 680 | 631 | 609 | 631 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1983-2001 | Jean-Luc Montjarret |
| 2001-2008 | Loïc Robert |
| 2008- | Pierre de Leusse |
# Xarxa d'accés per ràdio

Una xarxa d'accés per ràdio (RAN) forma part d'un sistema de telecomunicacions mòbils que implementa una tecnologia d'accés per ràdio (RAT). Conceptualment, resideix entre un dispositiu com un telèfon mòbil, un ordinador o qualsevol màquina controlada a distància i proporciona connexió amb la seva xarxa principal (CN). Depenent de l'estàndard, els telèfons mòbils i altres dispositius connectats sense fil es coneixen de manera diferent com a equip d'usuari (UE), equip terminal, estació mòbil (MS), etc. La funcionalitat RAN normalment la proporciona un xip de silici que resideix tant a la xarxa central com a l'equip de l'usuari. Vegeu el diagrama següent:
Alguns exemples de tipus RAN són:
* GRAN: GSM
* GERAN: bàsicament el mateix que GRAN però especificant la inclusió de serveis de ràdio de paquets EDGE
* UTRAN: UMTS
* E-UTRAN: l'evolució a llarg termini (LTE) d'alta velocitat i baixa latència
També és possible que un sol telèfon/telèfon estigui connectat simultàniament a diverses RAN. Els telèfons capaços d'això de vegades s'anomenen telèfons de mode dual. Per exemple, és comú que els telèfons admetin RAT tant GSM com UMTS (també conegut com "3G"). Aquests dispositius transfereixen perfectament una trucada en curs entre diferents xarxes d'accés de ràdio sense que l'usuari noti cap interrupció del servei.

## Referències

* ↑ «What is a Radio Access Network (RAN)?» (en anglès). SearchNetworking. [Consulta: 22 febrer 2022].
* ↑ «What is a Radio Access Network (RAN)?» (en anglès). https://www.techtarget.com.+[Consulta: 10 juliol 2023].
* ↑ «What is a radio access network?» (en anglès). https://www.redhat.com.+[Consulta: 10 juliol 2023].
* ↑ «What Are Radio Access Networks (RAN)? Complete Overview» (en anglès). https://www.celona.io.+[Consulta: 10 juliol 2023].
# Nana Jorjadze

Nana Jorjadze (georgià: ნანა ჯორჯაძე; nascuda el 24 d'agost de 1948) és una directora de cinema, guionista i actriu georgiana nominada als Premis Oscar.
Jorjadze va néixer a Tbilisi, i es va graduar primer en una escola musical local (1966), i després en el departament d'arquitectura de l'Acadèmia Estatal de Belles Arts de Tbilisi (1972). Després d'haver treballat com a arquitecta els anys 1968 a 1974, es va matricular a l'Institut de Teatre Estatal de Tbilisi que va completar el 1980. Va debutar com a actriu amb la pel·lícula Ramdenime interviu pirad sakitkhebze (Algunes entrevistes sobre qüestions personals) el 1977; i com a directora amb Mogzauroba Sopotshi el 1979. El seu treball de 1987 Robinzoniada, anu chemi ingliseli Papa va ser un avenç que li va guanyar la Camera d'Or al 40è Festival Internacional de Cinema de Canes el 1987, i elogis tant de la crítica com del popular. Es va traslladar a França a principis de la dècada de 1990 i va dirigir diverses pel·lícules com Shekvarebuli kulinaris ataserti retsepti (1996), que es va convertir en la primera, i fins ara l'única, pel·lícula georgiana nominada als Premis Oscar.
Està casada amb el seu també escriptor i director georgià Irakli Kvirikadze, que abans es deia Irakli Mikhailovich Kvirikadze.

## Filmografia
### Com director

* Mogzauroba Sopotshi (1979)
* Atlant (1979)
* Momekhmaret ialbuzze asvlashi (telefilm) (1981)
* Erosi (1984)
* Robinzoniada, anu chemi ingliseli Papa (1987)
* Encounters (1993)
* Château de la napoule (1993)
* About Georgia (1993)
* Shekvarebuli kulinaris ataserti retsepti (1996)
* Otsdashvidi dakarguli kotsna (2000)
* Tolko ty... (minisèrie) (2004)
* The Rainbowmaker (2008)
* Moskva, ia liubliu tebia! (2010)
* Moia rusalka, moya Loreliai (2013)
* Prime Meridian of Wine Géorgie (2016) (Documental)

### Com a guionista

* Mogzauroba Sopotshi (1979)
* Atlant (1979)
* Momekhmaret ialbuzze asvlashi (telefilm) (1981)
* Erosi (1984)
* Encounters (1993)
* Château de la napoule (1993)
* About Georgia (1993)
* Shekvarebuli kulinaris ataserti retsepti (1996)
* 27 dakarguli kotsna (2000)

### Com a dissenyadora de vestuari

* Atlant (1979)
* Mogzauroba Sopotshi (1979)

## Referències

* ↑ «Georgian filmmaker honoured for contribution to world cinema». Agenda. Arxivat de l'original el 1 de juny 2016. [Consulta: 2 maig 2016].
* ↑ «Festival de Cannes: Robinsonada or My English Grandfather». festival-cannes.com. [Consulta: 23 juliol 2009].
* ↑ «A Chef in Love (1996) Nana Jorjadze 5th July 2012». Britishgeorgiansociety.org. [Consulta: 2 maig 2016].
* ↑ «საქართველოს კინემატოგრაფისტთა შემოქმედებითი კავშირის წევრი». Geocinema.ge. Arxivat de l'original el 8 de maig 2016. [Consulta: 2 maig 2016].

## Notes

* Mikaberidze, Alexander (ed., 2007). Jorjadze, Nana Arxivat 2012-02-06 a Wayback Machine.. Dictionary of Georgian National Dictionary. Retrieved on December 9, 2007.

## Enllaços externs

* (georgià) Nana Jorjadze Arxivat 2019-12-09 a Wayback Machine.. Geocinema.Org.Ge, Retrieved on December 9, 2007.
# Torre de Son Galceran

La Torre de Valldemossa, dita també Torre de Son Galceran, Torre de la Trinitat i Talaia de les Pites (popularment de ses Pites), és una torre de guaita del terme de Valldemossa (Mallorca) situada a la possessió homònima. Està declarada Bé d'Interès Cultural.
Formava part d'un extens sistema de vigilància i senyalització de tota la costa mallorquina per combatre la pirateria, i tenia la funció de rebre i enviar senyals amb la Torre de Banyalbufar i la Torre Picada. Era una torre de vigilància, i no disposava d'artilleria. Va ser construïda a final del segle xvi.

## Descripció

Construïda amb pedra i morter, està conformada per un cos cilíndric. A diferència de totes les altres torres de la mateixa tipologia, en què el cos inferior és massís, la torre està conformada per tres nivells: una cambra inferior, una cambra superior i el terrat. La part inferior té un portal a peu pla que condueix a una cambra amb volta de mitja esfera, una fornícula i un forat a la volta per accedir al nivell superior. Aquesta part superior té també un portal, a cinc metres d'altura, al qual s'accedia per una escala de braó, i una cambra, també amb volta semiesfèrica i amb una finestra orientada a mestral. Al terrat s'accedeix per un forat a la volta, que era cobert per un porxo, i té un matacà per defensar el portal, i el parapet és a barbeta.

## Història

El 1552, en un context en què l'amenaça corsària anava a l'alça, Valldemossa patí un atac el 1552 que alertà la població, i el 1557 el virrei Miquel de Montcada ordenà als jurats de Valldemossa de construir una talaia. El 1579, la torre era enllestida. El 1655, va patir unes obres en què s'obrí la finestra de la primera planta, s'adobà el portal d'entrada, es feu el porxo nou i s'obriren quatre fornícules per tenir-hi les armes, a més de reparar-ne el parament. El 1810, es feu una nova reparació, atès que una part del parament s'havia esfondrat.
El 1876, la torre es considerà innecessària, i el 1878 l'Arxiduc Lluís Salvador la va comprar en subhasta. L'Arxiduc la convertí en habitatge, amb la construcció de nous edificis, en els quals es va allotjar l'emperadriu Sissí de Baviera, cosina de l'Arxiduc. Al segle xx va ser adquirida per la família March. Està declarada Bé d'Interès Cultural, tot i l'oposició del seu propietari.

## Referències

* 1 2 3 4 Aparicio, Àngel; Sastre, Vicenç. Mallorca. Torres i talaies costaneres. Palma: Institut d'Estudis Baleàrics, 2019, p. 49. ISBN 84-17389-98-7.
* ↑ «Son Galceran, refugio de la nobleza europea y escenario de veladas culturales y fiestas de la alta sociedad» (en castellà). Ultima Hora, 27-06-2022.
* ↑ «El TSJB avala la legalitat de declarar Son Galceran com a Bé d'Interès Cultural». dBalears, 14-05-2000.
# Federico Romero Sarachaga

Federico Romero Saráchaga (Oviedo, 11 de novembre de 1886 - Madrid; 30 de juny de 1976) va ser un llibretista de sarsuela espanyol. Treballà freqüentment amb Guillermo Fernández-Shaw, signant conjuntament bona part dels millors llibrets del gènere estrenats durant els anys vint i trenta del segle XX i posats en música pels grans compositors del moment.
Fruit de la col·laboració amb Guillermo Fernández-Shaw són, entre d'altres, els llibrets de:
* 1916. La canción del olvido, amb música de Josep Serrano
* 1923. Doña Francisquita, amb música d'Amadeu Vives
* 1923. El dictador, amb música de Rafael Millán Picazo
* 1926. El caserío, amb música de Jesús Guridi
* 1927. La villana, amb música d'Amadeu Vives
* 1928. La meiga, amb música de Jesús Guridi
* 1930. La rosa del azafrán, amb música de Jacinto Guerrero
* 1932. Luisa Fernanda, amb música de Federico Moreno Torroba
* 1934. La chulapona, amb música de Federico Moreno Torroba
* 1936. La tabernera del puerto, amb música de Pablo Sorozábal
* 1939. La malquerida, ópera amb música de Conrado del Campo
El 1932 va estar entre els impulsors de la Sociedad General de Autores de España.
# Coixoma

El coixoma o koihoma, també conegudat ambigüament com Coto (Koto) i Orejone (Orejón), cap d'elles el seu nom real, és una llengua witoto extingida del Perú vers el 1850.

## En cultura popular

A la pel·lícula de Steven Spielberg Indiana Jones i el regne de la calavera de cristall (2008), Indiana Jones identifica el llenguatge de Koihoma en una misteriosa carta escrita per Harold Oxley, tot i que explica a Mutt Williams que ja ningú parla aquest idioma.

## Referències

* ↑ Indiana Jones and the Kingdom of the Crystal Skull Script - Dialogue Transcript, script-o-rama.com
# Langoat

Langoat (en bretó Langoad) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 1999 tenia 1.057 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 916 | 1.062 | 941 | 894 | 942 | 1.057 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean Le Roy | |
# Xarxa d'Hospitals d'Utilització Pública

La Xarxa d'Hospitals d'Utilització Pública (XHUP) és una xarxa hospitalària de l'Institut Català de la Salut, creada l'any 1986 per la Generalitat de Catalunya que inclou hospitals de propietat pública i de propietat privada per a donar assistència sanitària universal.

## Història

El sistema sanitari català es va crear formalment l'any 1990 amb l'aprovació de la Llei d'ordenació sanitària de Catalunya (LOSC), amb la voluntat d'integrar en una sola xarxa d'utilització pública tots els recursos sanitaris amb diversitat de proveïdors i fórmules de gestió. La LOSC va recollir la xarxa hospitalària d'utilització pública (1986), la primera xarxa de cobertura pública que aglutinava centres de diversa titularitat i formalitzava la col·laboració continuada i estable dels hospitals que prestaven serveis sanitaris de cobertura pública. Posteriorment, es van anar constituint altres xarxes, com la sociosanitària i la de salut mental.
L'any 2000 es produí un canvi qualitatiu pel que fa a la integració de la xarxa. Per tal de definir un marc estable d'entitats proveïdores de serveis assistencials, es va crear el sistema sanitari integral d'utilització pública de Catalunya (SISCAT), que integra les xarxes assistencials en un sol sistema. El SISCAT ha ajudat a optimitzar les infraestructures existents, consolidar aliances estratègiques entre proveïdors i afavorir el contínuum i la integració assistencials.

## Referències

* ↑ «El sistema sanitari públic a Catalunya». Arxivat de l'original el 2021-02-13. [Consulta: 15 març 2020].
# Estadi Mohammed V

L'Estadi Mohammed V (àrab: المركب الرياضي محمد الخامس, al-Murakkab ar-Riyāḍī Muḥammad al-Ḫāmis, ‘Complex esportiu Muhàmmad V’) és un estadi esportiu de la ciutat de Casablanca, al Marroc.
Va ser inaugurat el 6 de març de 1955 amb la denominació Stade Marcel Cerdan, en referència al boxejador Marcel Cerdan. L'any següent, amb la independència del país canvià el seu nom a Stade d'Honneur.
Té una capacitat per a 45,891 espectadors, però el seu rècord d'assistència fou de 110.000 espectadors. És la seu dels clubs Wydad AC i Raja CA.
Va ser seu dels Jocs Mediterranis de 1983 i de la Copa d'Àfrica de Nacions 1988.

## Referències

* ↑ Panja, Tariq «Morocco Wants to Host the World Cup. Just Don't Ask for Any Details.» (en anglès). The New York Times, 16-01-2018 [Consulta: 29 febrer 2020].
* ↑ Hatim, Yahia. «Morocco Submits Bid to Host CAF Club Competitions Finals» (en anglès americà), 19-02-2020. [Consulta: 29 febrer 2020].
* ↑ «Stade Mohammed V». [Consulta: 11 octubre 2020].
* ↑ Stade Mohammed V. stadiumdb.com.
* ↑ «African Nations Cup 1988» (en anglès). The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 22-08-2013. [Consulta: 27 febrer 2018].
# Nana Darkoa Sekyiamah

Nana Darkoa Sekyiamah (Ghana, 6 de gener de 1978) és una escriptora i bloguera feminista ghanesa. Cofundadora, amb Malaka Grant, en gener del 2009, d'un blog sobre sexualitat femenina que va obtenir un èxit espectacular: Adventures from the Bedrooms of African Womens, escriu cròniques per a diversos diaris i revistes, com ara The Guardian i Open Democracy. S'encarrega de la comunicació de l'Associació pels Drets de les Dones al Desenvolupament (en anglès: Association for Women's Rights in Development), i també gestiona els patrocinis i el finançament del Fons de desenvolupament de les dones africanes. Alhora és fundadora del grup Fab Fem, una entitat feminista que lluita per a l'autonomització de les dones. El desembre del 2022, va ser reconeguda com una de les 100 dones de la BBC.

## Obres

* The Sex Lives of African Women (2021)

## Referències

* ↑ «Part 1: 40 things that I feel proud of having achieved» (en anglès). Medium.com, 13-01-2018 [Consulta: 4 setembre 2021].
* ↑ «Polygamy in Senegal, lesbian hookups in Cairo: inside the sex lives of African women» (en anglès), 24-07-2021. [Consulta: 1r gener 2023].
* ↑ Fascendini, Flavia. «Interview with Nana Darkoa: Adventures from the bedroom of an African woman» (en anglès). Gender IT, 08-05-2014.
* ↑ «BBC 100 Women 2022: Who is on the list this year?» (en anglès britànic). BBC News. [Consulta: 10 desembre 2022].
# Torre de Solanelles

La Torre de Solanelles és una masia situada al municipi de Vilanova de Segrià a la comarca catalana del Segrià.
# María Zafra

María Zafra (Còrdova, 1978) és una realitzadora i muntadora de cinema espanyola.
Llicenciada en Ciències Polítiques i Sociologia per la Universitat de Granada i tècnica de Postproducció Digital, també va cursar el Màster en Teoria i Pràctica del Documental Creatiu a la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB). Resident a Barcelona, en l'àmbit professional, combina la seva feina com a realitzadora i muntadora amb l'activitat docent. S'ha centrat en l'àmbit documental com a realitzadora, muntadora i programadora, i també ha col·laborat amb diverses productores audiovisuals, així com impartint classes de muntatge, cinema documental i coordinació de projectes en diferents centres de formació. Com a realitzadora ha dirigit “Memorias, norias y fábricas de lejía” (2011) i “El recolector de recuerdos” (2011), que han recorregut un gran nombre de festivals i mostres com Documenta Madrid, la Mostra Internacional de Films de Dones de Barcelona, L'Alternativa, Festival de Cinema Independent de Barcelona i Documentarist Festival de Cine Documental d'Istanbul, entre d'altres. També ha codirigit amb Raquel Marquès el documental “Arreta” (2016) que es va estrenar a la Filmoteca de Catalunya durant la Mostra Internacional de Films de Dones. És membre fundadora de la Cooptècniques, un projecte d'autoocupació en mitjans digitals.

## Referències

* ↑ «María Zafra». Revista Idees. Centre d'Estudis de Temes Contemporanis de la Generalitat de Catalunya, Núm. 47, 2019. ISSN: 2385-765X [Consulta: 29 agost 2020].
* ↑ «Maria Zafra i Raquel Marques». Mostra Internacional de Films de Dones de Barcelona. [Consulta: 29 agost 2020].

## Enllaços externs

* Entrevista a María Zafra
# Cojímar

Cojímar és un poble a 7km de l'Havana, formant un consejo popular que és part de municipi de L'Havana de l'Est. El poble fou una inspiració per Ernest Hemingway a El vell i la mar. Fou també la ubicació on durant la decada del 1940 un tauró blanc enorme va ser agafat. L' Estadi Panamericà és localitzat al sud-oest del poble. Ha nascut a Cojímar la cantant Camila Cabello i l'actor William Levy.

## Referències

* ↑ Lionel Martin. «The View From Cojimar». Time Magazine, 29-08-1994. Arxivat de l'original el 1 de desembre 2008. [Consulta: 24 desembre 2008].
* ↑ «Great White Shark Recorded Sizes». [Consulta: 18 juliol 2011].
# La lliçó de dansa

La lliçó de dansa és un oli sobre tela del pintor francès Edgar Degas crear cap a l'any 1879 que es conserva a la National Gallery of Art de Washington DC, als Estats Units. Hi ha com a mínim una altra obra de Degas amb aquest títol, també creada el 1879, que és un pastel. La lliçó de dansa es conserva a la National Gallery of Art de Washington D.C. Abans de la seva donació el 1995, la pintura formava part de la col·lecció de Paul Mellon, que l'adquirí el 1957. Abans d'això havia estat cedida al Boston Museum of Fine Arts a la dècada de 1920 i el 1937 fou cedida a una exxposició sobre Degas a París pel llavors seu propietari, Mrs Fiske Howard.

## Composició

La pintura és la primera d'una sèrie d'unes 40 obres que Degas pintà en aquest format horitzontal. Mesura 38 × 88 cm.
A l'esquerra hi ha un contrabaix amb una ballarina exhausta que du un xal de color taronja llampant asseguda a sobre. També hi havia una funda de violí que, encara que s'esborrà, encara és visible. Al centre de la pintura hi ha una ballarina amb un xal rosa que seu en una cadira i una altra ballarina davant seu, girada d'esquena, que s'ajusta la faixa de color fosc del seu vestit. A la dreta del tot, al fons de l'habitació, un grup de dansaires practica els seus moviments sota la llum que passa a través d'una gran finestra.
La pintura fou composta detingudament i mostra la inspiració que Degas obtenia de les impressions japoneses, amb figures col·locades expressament apartades del centre de la imatge o tallades en angles inesperats, i amb el gran terra de l'habitació que sembla aixecar-se cap amunt.

## Referències

* ↑ «The Dance Lesson (pastel)» (en anglès). The Metropolitan Museum.
* ↑ «The Dance Lesson by Edgar Degas» (en anglès). Washington, D.C.: National Gallery of Art. Arxivat de l'original el 2016-04-02. [Consulta: 14 febrer 2016].
* 1 2 «Provenance of "The Dance Lesson"» (en anglès). National Gallery of Art.
* 1 2 3 4 5 6 7 «The Dance Lesson» (en anglès). National Gallery of Art.
* ↑ Willis, Margaret «Degas and the Ballet: Picturing Movement Exhibition» (en anglès). Balletco, 30-09-2011 [Consulta: 14 febrer 2016]. Arxivat 2 April 2014$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* The Dance Lesson Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., National Gallery of Art Washington DC (anglès)