OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alceu i Filisc

Alceu i Filisc (segle ii aC) van ser dos filòsofs epicuris que van ser expulsats de Roma entre el 173 i el 154 aC.
Ateneu de Nàucratis afirma que l'expulsió es va dur a terme durant el consolat de Luci Postumi. Això es pot referir al Lucius Postumius que era cònsol el 173 aC o el Luci Postumi que va ser cònsol el 154 aC. Claudi Elià afirma que van ser expulsats «perquè havien portat la generació més jove als plaers antinaturals». Això pot ser només un comentari hostil originat a partir d'una font anti-epicúria, però també els càrrecs imputats fossin aquests: la llei romana en aquest període permetia l'expulsió (relegatio) de qualsevol indesitjable de Roma per decret, i sovint es feia servir per expulsar estrangers indesitjables de la ciutat, i en aquest cas pel xoc cultural que es produïa entre les modernes idees dels filòsofs grecs i la moral tradicional de la societat romana, sempre molt conservadora. De fet, el 161 aC alguns mestres de retòrica i filosofia ja havien estat bandejats de la ciutat, i el 155 aC, una ambaixada de filòsofs, composta per Carnèades (acadèmic), Diògenes (estoic) i Critolau (peripatètic), va tenir el mateix final.

## Referències

* ↑ Ateneu, XII 547a.
* ↑ Gruen, Erich S. Studies in Greek culture and Roman policy. BRILL, 1996, p. 177.
* ↑ Elià, Varia Historia, IX 12.
* ↑ Kelly, Gordon P. A history of exile in the Roman republic. Cambridge University Press, 2006, p. 65.
* ↑ von Albrecht, Michael; Schmeling, Gareth L. A history of Roman literature: from Livius Andronicus to Boethius. BRILL, 1997, p. 499.
# Alceu de Messene

Alceu de Messene (en llatí Alcaeus, en grec Ἀλκαῖος) va ser un poeta grec fill de Demetri, i contemporani de Filip III de Macedònia, del que sembla que en va ser enemic, però també del general romà Flaminí. Se suposa que més tard va ser executat pel rei macedoni. Els seus epigrames, dels que n'hi ha diversos inclosos a l'Antologia grega, es poden datar entre el 219 aC i el 196 aC. Se l'ha confós sovint amb Alceu de Mitilene.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Alcaeus of Messene». A: A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Boston: Little, Brown and Co., 1867, pàgina 95 (Vol. I, Vol. II i Vol. III).
* ↑ F.W. Walbank, «Alcaeus of Messene, Philip V, and Rome», The Classical Quarterly, Gener-abril 1943
# Finidi George

Finidi George és un exfutbolista professional nigerià dels anys 90.
Va néixer el 15 d'abril de 1971 a Port Harcourt. Jugava d'extrem i destacà a clubs europeus com l'Àjax, el Reial Betis i el Reial Mallorca. També fou 62 cops internacional amb la selecció de futbol de Nigèria.

## Trajectòria esportiva

* Sharks Port Harcourt: 1991-1992
* Calabar Rovers: 1992-1993
* AFC Ajax: 1993-1996
* Reial Betis: 1996-2000
* Reial Mallorca: 2000-2001
* Ipswich Town: 2001-2003
* Reial Mallorca: 2003-2004
# Finito de Córdoba

Juan Serrano Pineda, més conegut per Finito de Còrdova (Sabadell, 6 d'octubre de 1971), és un torero espanyol.

## Biografia

Des de nen va créixer a El Arrecife, districte pertanyent al municipi de la Carlota, província de Còrdova. Va debutar el 27 de juny de 1987, a Santiponce (Sevilla), amb Luis de Pauloba i Pallí. El seu debut amb cavalls es va produir el 25 de març de 1989, a Marbella (Màlaga), amb Espartaco Chico i Pepe Luis Martín, i novillos de Juan Pedro Domecq. El seu debut a Madrid va ser el 23 de setembre de 1990, amb Luis de Pauloba i Crist González, i caps de bestiar de Jandilla.
Va prendre l'alternativa a Còrdova el 23 de maig de 1991, amb Paco Ojeda com a padrí i va tenir de testimoni Fernando Cepeda, amb ramaderia de Torrestrella. Va prendre la confirmació a Madrid el 13 de maig de 1993, amb padrí José Ortega Cano i com a testimoni Manuel Caballero.
El 21 d'octubre de 2001 es va casar a l'església de Santa Marina d'Aigües Santes de Còrdova amb la presentadora de televisió i actriu Arancha del Sol. Tenen una filla, Lucía, nascuda el 15 d'octubre de 2002 i un fill, Juan Rodrigo, nascut el 30 d'agost de 2008.

## Referències

* ↑ «Finito y Arancha padres por segunda vez». Arxivat de l'original el 2008-09-02. [Consulta: 24 febrer 2018].
    El contingut d'aquest article incorpora material d'una entrada sobre Finito de Córdoba a Cordobapedia, publicada en castellà sota la llicència GFDL fins el 31 de juliol de 2009 i Creative Commons Atribució Compartir-Igual a partir de l'1 d'agost de 2009.
# Al-Àixraf Tuman-bay

Al-Màlik al- Àixraf Tuman-bay (àrab: الملك الأشرف طومان باي, al-Malik al-Axraf Ṭūmān-bāy), més conegut simplement com al-Àixraf Tuman-bay, fou el darrer soldà mameluc de la dinastia burjita o circassiana (1516-1517).
Va néixer vers 1474/1475. Fou comprat com a mameluc pel seu oncle patern Qànsawh al-Ghawrí i regalat al sultà regnant Qàït-bay, el fill del qual, an-Nàssir Muhàmmad ibn Qàït-bay. Va rebre un càrrec important el 1507 quan es va convertir en el principal ministre del sultà que llavors era el seu oncle. Va fer cinc expedicions a l'Alt Egipte per recaptar l'impost en espècies i imposar l'autoritat als governants locals; les incursions de nòmades àrabs cap al Baix Egipte foren reprimits durament. Fou nomenat amir al-Hajj (encarregat del pelegrinatge) el 1511; el 1514 va assolir la regència interina mentre el sultà era en visita oficial a Alexandria; el maig de 1516 fou nomenat regent per segona vegada quan Qànsawh al-Ghawrí va dirigir l'exèrcit mameluc a Síria on va patir la decisiva derrota de Mardj Dabik el 24 d'agost de 1516 davant del sultà otomà Selim I.
Els amirs mamelucs es van reunir al Caire i Tuman Bay va acceptar a contracor l'elecció com a sultà (10 d'octubre de 1516) quan ja els otomans s'acostaven. Tuman Bay va marxar cap a la frontera però els amirs volien una guerra defensiva i va haver de començar l'establiment de trinxeres i un campament fortificat a Raydaniyya al nord del Caire amb els canons adquirits recentment. Les defenses foren atacades de front el 22 de gener de 1517, i foren superades fàcilment pels otomans, la potència de foc dels quals era molt superior. Tuman Bay va fugir. Va reunir partidaris i va tornar al Caire però altre cop fou obligat a fugir i es va dirigir a al-Bahnasa a la riba occidental; un acord amb Selim I li va concedir l'estatus de príncep tributari autònom però els amirs ho van rebutjar i finalment les forces mameluques foren vençudes totalment prop Guiza el 2 d'abril de 1517. Tuman Bay va fugir i va demanar asil a un xeic àrab de la Buhayra que el va trair i el va entregar als otomans. Selim el va fer penjar al Caire el 14 d'abril de 1517.

## Referències

* ↑ Kohn, George C. Dictionary of Wars (en anglès). Infobase Publishing, 2006, p.318. ISBN 1438129165.
* ↑ Dupuy, R. Ernest and Trevor N. Dupuy, The Harper Encyclopedia of Military History, 4th Edition, (HarperCollins Publishers, 1993),540.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Mamluks", s. v. "Tuman Bay"
# Fisiologia cel·lular

La fisiologia cel·lular és la disciplina que estudia els mecanismes biològics de la interacció de la cèl·lula amb el seu entorn. Perquè una cèl·lula sigui capaç de dur a terme el metabolisme necessita aliments, energia i biocatalitzadors.

## Referències

* ↑ «fisiologia cel·lular». Gran enciclopèdia catalana. [Consulta: 23 maig 2022].
# Acord ambiental internacional

Un acord ambiental internacional o protocol ambiental és un tipus de tractat vinculant en dret internacional que permet assolir un objectiu ambiental. En altres paraules, és «un govern internacional concebut com a vinculant que té com a objectiu primari prevenir o gestionar l'impacte de l'activitat humana sobre els recursos naturals».
Un acord entre dos estats és un acord ambiental bilateral, mentre que un acord entre tres parts o més és un acord ambiental multilateral. Aquests acords, impulsats principalment per les Nacions Unides, tracten de temes com ara les polítiques atmosfèriques, les polítiques d'aigua dolça, les polítiques relatives als residus perillosos, el medi marí, la conservació de la natura, la contaminació acústica i la seguretat nuclear.

## Referències

* ↑ Kanie (2007). «Governance with Multi-lateral Environmental Agreements: A healthy or ill-equipped fragmentation?», a Global Environmental Governance: Perspectives on the Current Debate, editat per Walter Hoffmann i Lydia Swart: 67–86. Nova York: Center for UN Reform Education
* ↑ Birnie, Patricia «The Development of International Environmental Law» (en anglès). British Journal of International Studies, 3, 2, 1977, pàg. 169–190. DOI: 10.1017/S0260210500116973. JSTOR: 20096800.
# Alekséievskoie (Marí El)

* Per a altres significats, vegeu «Alekséievskoie».
Alekséievskoie (en rus: Алексеевское) és un poble de la República de Marí El, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 46 habitants. Pertany al districte rural de Voljsk.

## Referències

* ↑ План Генерального Межевания Казанского уезда
# Ainzón

Ainzón és un municipi d'Aragó situat a la província de Saragossa i enquadrat a la comarca del Camp de Borja. Fou conquerida per Alfons el Bataller el 1121 i a principis del segle xv va passar a la corona per ser propietat de la reina Maria de Luna, esposa de Martí l'Humà. Va passar a mans del noble Ruy Diaz de Mendoza que la va vendre al Monestir de Veruela, de qui fou propietat fins al 1835.
# Alba de Liste

Alba de Liste és un nucli i entitat singular de població del municipi de Riells i Viabrea (Selva) situat al marge esquerre de la riera del Sot Gran i de la Tordera, al sud del barri del Bosc de la Batllòria, entre les vies del FFCC i la carretera C-35, a l'extrem sud del terme. El barri està gairebé connectat al nucli principal i pròxim a l'estació de FFCC. El 1989 el barri constava com a urbanització. Hi viuen 338 persones, 333 al nucli i 5 en disseminat (2020).

## Referències

* ↑ «Alba de Liste». enciclopèdia.cat, GEC, 2021. [Consulta: 23 octubre 2021].
* ↑ «Mapa topogràfic, base 1:5.000». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya, ICGC, 2021. [Consulta: 23 octubre 2021].
* ↑ «Nomenclàtor estadístic d'entitats de població de Catalunya (a 01-01-2020)». IDESCAT, 2020. [Consulta: 23 octubre 2021].
* ↑ «738 Riells i Viabrea, Selva. Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya». ICGC, 2017. Arxivat de l'original el 2021-10-23. [Consulta: 23 octubre 2021].
# Fernando José Martínez Roda

Fernando José Martínez Roda (Requena, 19 de febrer de 1948) és un empresari i expolític valencià, diputat de les Corts Valencianes entre 1983 i 1991.
Es va llicenciar en Ciències Econòmiques per la Universitat de València. Entre 1972 i 1983 va treballar com a gerent de l'empresa vitivinícola familiar Hijos de Martínez Bermell CB i el 1983 i va ser fundador i conseller delegat de la Compañía Vinícola del Campo de Requena. També fou fundador de l'Associació Comarcal de Viticultors Camp de Requena-Utiel i vocal del Consell Superior del Cooperativisme Valencià.
Políticament va ingressar a Alianza Popular, partit amb el qual el 1981 fou nomenat president comarcal de la Plana d'Utiel i elegit diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 1983 i 1987. De 1983 a 1991 fou secretari de la Comissió d'Agricultura, Ramaderia i Pesca de les Corts Valencianes.

## Obres

* Requena 1976: los datos de un desastre (1976)

## Referències

* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2015-05-18 a Wayback Machine., II Legislatura
# Ferrimolibdita

La ferrimolibdita és un mineral de ferro (III) de la classe dels sulfats. Anomenada així l'any 1913 per P. P. Pilipenko, que va canviar el nom de l'espècie en al·lusió a la seva composició química, que conté ferro i molibdè.

## Característiques

Químicament, la ferrimolibdita és un molibdat, amb fórmula Fe3+ 2(MoO₄)₃·7H₂O. Forma revestiments i agregats radials d'agulles de color groc que cristal·litzen en el sistema ortoròmbic. La seva duresa oscil·la entre 1 i 2 a l'escala de Mohs, sent per tant un mineral molt tou. La seva fractura és desigual i la seva lluentor és transparent a translúcida.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la ferrimolibdita pertany a «07.GB - Molibdats, wolframats i niobats amb anions addicionals i/o H₂O» juntament amb els següents minerals: lindgrenita, szenicsita, cuprotungstita, fil·lotungstita, rankachita, anthoinita, mpororoïta, obradovicita-KCu, mendozavilita-NaFe, paramendozavilita i tancaïta-(Ce).

## Formació i jaciments

Va ser descrita per primera per a una aparició a la mina Alekseevskii a la conca del riu Karysh, la República de Khakàssia, Sibèria, Rússia. Es presenta com un producte d'oxidació dels dipòsits de molibdè. Comunament formada a partir de l'alteració de la molibdenita. Pot trobar-se associada a altres minerals, com ara: molibdenita, pirita i calcopirita.

## Referències

* ↑ «Ferrimolybdite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 juliol 2014].
* ↑ «Ferrimolybdite» (en anglès). Handbook of mineralogy. [Consulta: 21 juliol 2014].
# Ferrinatrita

La ferrinatrita és un mineral de la classe dels sulfats. La seva etimologia està basada en la seva composició química.

## Característiques

La ferrinatrita és un sulfat de ferro i sodi, que cristal·litza en el sistema trigonal formant cristalls curts prismàtics [0001]. També s'hi poden trobar exemplars aïllats o grups estrellats, així com en agregats fibrosos o masses escindibles. També pot ser criptocristal·lina. La seva fórmula és Na₃Fe(SO₄)₃·3H₂O, i la seva duresa a l'escala de Mohs és de 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la ferrinatrita pertany a «07.CC: Sulfats (selenats, etc.) sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i grans» juntament amb els següents minerals: krausita, tamarugita, kalinita, mendozita, lonecreekita, alum-(K), alum-(Na), tschermigita, lanmuchangita, voltaïta, zincovoltaïta, pertlikita, amoniomagnesiovoltaïta, kröhnkita, goldichita, löweita, blödita, nickelblödita, changoita, zincblödita, leonita, mereiterita, boussingaultita, cianocroita, mohrita, nickelboussingaultita, picromerita, polihalita, leightonita, amarillita, konyaita i wattevilleita.

## Formació i jaciments

Es forma en les zones d'oxidació de sulfurs de ferro en regions àrides, poques vegades en fumaroles. Sol trobar-se associada a altres minerals com: metavoltina, copiapita, coquimbita, sideronatrita, tamarugita, quenstedtita, römerita, guix, uklonskovita, jurbanita i rostita.

## Referències

* ↑ «Ferrinatrite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 febrer 2015].
* ↑ «Ferrinatrite» (en anglès). Handbook of mineralogy. [Consulta: 19 febrer 2015].
# Alberto Jiménez Monteagudo

Alberto Jimenez Monteagudo (Valdeganga, 27 de setembre de 1974) és un exfutbolista i entrenador castellà, que jugava com a migcampista.

## Trajectòria

Va sorgir del planter de l'Albacete Balompié. Puja al primer equip la temporada 93/94, però el seu debut en lliga serà l'any següent, disputant cinc partits. Després d'un breu pas pel Corralejo, la temporada 95/96 juga 4 partits més de Primera amb els manxecs.
El 1996 recala a les files del CE L'Hospitalet i del Manchego de Ciudad Real. El 1997 s'incorpora al Recreativo de Huelva, amb qui puja a la Segona Divisió, tot començant una trajectòria de quasi una dècada per la categoria d'argent, tot passant per un bon grapat de clubs.
La 98/99 va ser titular amb el Recreativo l'any del retorn. Alberto va jugar 35 partits i va marcar un gol. A l'any següent fitxa pel CP Mérida, on la seua aportació es redueix i, a més a més, els extremenys baixen. La 00/01 recupera la titularitat a les files del Reial Múrcia, però si bé eixa campanya juga 34 partits i marca 2 gols, les xifres cauen fins a només 634 minuts a la temporada següent.
L'estiu del 2002 deixa Múrcia i passa a la UD Las Palmas, on qualla un bona temporada. La temporada 03/04, ara a les files de l'Algesires, realitza una campanya una mica irregular, i el seu club perd la categoria. La temporada 04/05 comença el seu declivi per la Segona, on ja no compta massa per al Xerez CD (18 partits), CD Numancia (5 partits) i de nou UD Las Palmas (altres 5 en dues temporades).
El 2008 fitxa pel Vecindario, un modest conjunt canari, i després s'incorpora al Lucena CF, que milita a la Segona B. En aquest equip hi penja les botes i pren la direcció esportiva per a la segona meitat de la temporada 08/09. Posteriorment entrena a altres equips de la Segona divisió B espanyola de futbol, entre ells el Cadis CF i des de 2014 és segon entrenador de la selecció AFE-España dirigida per Mikel Lasa Goikoetxea.

## Referències

* ↑ «El Cádiz cesa al entrenador albaceteño Alberto Monteagudo» (en castellà). ABC, 21-11-2012.
* ↑ «Alberto Monteagudo ENTRENADOR DEL LUCENA : "Me queda la duda de saber si podíamos haber hecho algo más"» (en castellà). Diario de Córdoba.
* ↑ «El que fuera jugador y entrenador del Lucena C.F denuncia al club por accidente laboral» (en castellà). Sur de Córdoba, 09-10-2015. [Consulta: 26 desembre 2015].
* ↑ «Manolo Oliva, a la selección AFE-España» (en castellà). Diario de Jerez, 09-07-2014. [Consulta: 26 desembre 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa a BDFutbol
# Espanhac

Espanhac (en francès Ispagnac) és un municipi del departament francès del Losera, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Losera
# Sant Miquel de Palol de Revardit

L'església parroquial de Sant Miquel de Palol de Revardit és dins el conjunt format pel castell, aquesta església romànica i restes d'una muralla circular que constituïren el primitiu nucli d'un recinte medieval dels s. XII-XIV. Està protegida com a bé cultural d'interès local.

## Història

A la mort del bisbe de Carcassona Bernat Bernat, l'església «Sancti Michaelis de Paladel» ja existia perquè surt mencionada en el seu testament el 1074. L'església era enclavada dintre d'un recinte fortificat. L'any 1362 es coneixia com a «Sancti Michaelis de Rivovitis», una transformació de l'antic «rivo David» del 1116. El 1691, el lloc fou conegut com a «Sancti Michaelis de Palaciolo de Rivovitis»

## Arquitectura

L'edifici fou reformat notablement al segle xviii i posteriorment; s'afegiren dues capelles laterals en forma de creuer i altres dependències, com també una torre campanar de planta quadrada que degué aprofitar, segurament, l'original d'espadanya. La porta, a ponent, també és renovada i el teulat sobrealçat. L'absis es conserva en molt bon estat i el conjunt de la planta deixa entreveure la disposició antiga. L'edifici era d'una nau, coberta amb volta de canó i capçada a llevant per un absis semicircular separat de la nau per dos arcs en degradació. Al fons de l'absis hi ha una finestra de doble esqueixada amb arc de mig punt format per petites dovelles. L'exterior de l'absis mostra quatre faixes de tradició llombarda que carreguen senzillament a la imposta superior, amb perfil de tronc de piràmide invertit. L'aparell, de carreus de pedra de xalió (també dita marga de Banyoles), ben tallada, alterna filades de pedres allargades i poca dimensió amb altres més grosses i quadrangulars. En conjunt, l'estructura arquitectònica fa pensar en una obra de la fi del segle xii.
Pel que fa al recinte emmurallat, hom hi pot veure part dels basaments del mur i d'algunes torres que poden situar-se dins el segle xiii.

### Decoració de l'absis

La decoració de la cornisa de l'absis es troba molt deteriorada; s'observen restes d'un escacat o bitllerat en el pla inclinat però no és possible concretar més. El tema és habitual en el món romànic i és un recurs efectiu plàsticament, sovint utilitzat en conjunts de caràcter modest. La datació s'ha de correspondre amb la del propi edifici.

## Referències

* ↑ «Sant Miquel de Palol de Revardit». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2017].
* 1 2 3 Moner i Codina, Jeroni; Riera i Micaló, Jaume; Sanz i Alguacil, Antoni; Camps i Sòria, Jordi. «Sant Miquel de Palol de Revardit». A: El Gironès La Selva El Pla de l'Estany. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1991, p. 437 (Catalunya Romànica, V). ISBN 84-7739-262-5.

## Enllaços externs

* Si em voleu acompanyar per Palol
# Apol·loni d'Agde

Apol·loni fou comte d'Agde documentat el 848 i 872.
El comte va obtenir del rei Carles II el Calb un diploma o carta datada a Quierzy-sur-Oise l'agost del 848 pel qual l'església d'Agde, on era bisbe Dagobert o Dagbert, era restituïda en el terç dominial del comtat cedit pels seus predecessors a les esglésies de Septimània i que havia estat usurpat per diverses persones. Per recomanació d'Apol·loni, un vassall del comte, de nom Deudat, va rebre al mateix temps alguns dominis situats a la diòcesi d'Agde i altres a la de Magalona, prop de Substancion.
Apol·loni és el primer comte conegut d'Agde. Era viu encara el 872 quan apareix en una donació d'una casa que posseïa a Agde en favor de l'església de la ciutat, quan encara Dagbert era bisbe.

## Referències

* Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
# Marina Roig i Altozano

Marina Roig i Altozano (Barcelona, 1970) és una advocada catalana especialitzada en dret penal i dret penitenciari. Actualment, és la Presidenta de la Secció de Dret Penal de l'Il·lustre Col·legi de l'Advocacia de Barcelona i professora a la Universitat de Barcelona. És coneguda per ser l'advocada de Jordi Cuixart en el judici al procés independentista català.

## Referències

* ↑ Martínez, Guillem. «Una sentencia condenatoria por rebelión o sedición sería ir muy atrás, a conceptos antidemocráticos», 07-06-2019. [Consulta: 26 desembre 2019].
* ↑ Barnils, Andreu. «En els meus vint-i-tres anys de carrera professional, Jordi Cuixart és el pres que se'n surt més bé». Vilaweb, 28-07-2018. [Consulta: 26 desembre 2019].
* ↑ «Entrevista d'Antoni Bassas a Marina Roig». Diari Ara, 30-03-2019. [Consulta: 26 desembre 2019].
* ↑ «Les conclusions definitives de Marina Roig». TV3, 12-06-2019. [Consulta: 26 desembre 2019].
# Legenda Bałtyku

Legenda Bałtyku, op. 28 (en polonès, La llegenda del Bàltic), és una òpera en tres actes de Feliks Nowowiejski sobre un llibret en polonès de Waleria Szalay-Groele i Krystyna Jeżewska. Es va estrenar a Poznań el 28 de novembre de 1924.
El 1955 es va escenificar de nou a Poznań i el 1965 a Łódź. El 2017 es va tornar a representar a Poznań dirigida per Tadeusz Kozłowski.
L'ària del segon acte de Doman Czy ty mnie kochasz, o dziewczyno? (M'estimes oh noia?") és encara ocasionalment interpretada en recitals.

## Argument

La trama concerneix la tasca posada per al pescador pobre Doman (tenor) per part de Mestwin, el pare de Bogna, per obtenir l'anell de la Reina Jurata, el regne de la qual es troba en les profunditats del mar Bàltic.

## Referències

* ↑ «Dades de l'òpera» (en alemany). Operone. [Consulta: 30 desembre 2017].
* ↑ Theatre in Poland: 1965 - Volume 7 - Page 34 "To celebrate its tenth anniversarv the Lodz Opera Company staged Legenda Baltyku (The Legend of the Baltic) by Feliks Nowowiejski (directed by Antoni Majak, with stage settings by Stanislaw Jarocki, music conducted by Zygmunt music conducted by Zygmunt Latoszewski and choreography by Feliks Parnell) with three different casts. "
* ↑ Józef Borzyszkowski The Kashubs, Pomerania and Gdańsk 2005 - Page 111 "The most famous was Feliks Nowowiejski, author of the melody of the Rota [anti-German anthem written by Maria Konopnicka and in 1910] and the Kashubian Anthem; he composed also the opera Legend of the Baltic,"
* ↑ «Dades de la producció» (en anglès). Teatr Wielki. Arxivat de l'original el 31 de desembre 2017. [Consulta: 30 desembre 2017].
* ↑ «Informació de l'òpera» (en anglès). PWM Edition. [Consulta: 30 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Llibret en polonès i anglès