OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Samuel Colt

Samuel Colt (Hartford, Connecticut, 19 de juliol de 1814 - ibídem, 10 de gener de 1862) va ser un inventor i empresari estatunidenc cèlebre per la seva participació en la indústria de les armes.
Des de molt jove, Colt va mostrar gran interès per les armes i explosius. Va ser expulsat als 16 anys del centre on estudiava ciències en destruir part de l'edifici durant un experiment. El seu pare, propietari d'una fàbrica de teixits de seda, el va enviar en un viatge per mar fins a l'Índia. A Calcuta, Colt hi va veure un primitiu model de revòlver, amb un mecanisme molt insegur i poc funcional. En tornar als Estats Units va observar al vaixell un trinquet utilitzat per elevar l'àncora, i basant-se en ell va tallar en fusta un mecanisme per accionar el tambor del revòlver.
Finançat pel seu pare, Colt va crear un model funcional de revòlver que va patentar a la Gran Bretanya i als Estats Units, els anys 1835 i 1836, respectivament. Fundà a Paterson, EUA, la Paterson Arms Manufacturing Company i produí un revòlver de cinc trets del calibre 36, d'acció simple. La manca d'inversors li impedí de comprar maquinària i els revòlvers eren fabricats a mà, de manera que el seu preu era molt alt i la companyia feu fallida el 1842.
Colt inventà prototips de cables per accionar mines marines a distància per al govern, però aquest perdé l'interès i Colt convencé en Samuel Morse per emprar els seus descobriments en l'estesa del primer enllaç telegràfic submarí entre Nova York i Coney Island el 1843.
Els Rangers de Texas es posaren en contacte amb Colt, impressionats pel seu primer revòlver, per encarregar-li 1000 revòlvers el 1847. Colt havia après de la seva anterior experiència i llogà una indústria totalment equipada per abaratir el cost de cada arma i dissenyà un nou model perfeccionat de sis trets. Posteriorment Colt va establir a Hartford (Connecticut), la Colt's Firearms Company i dissenyà una línia de muntatge en cadena amb peces estàndard totalment intercanviables entre si, una cosa totalment nova en la indústria d'armament.
Les companyies d'en Samuel Colt van col·laborar amb altres per elaborar munició com ara bales (.44 Colt i .45 Colt) usades per diverses armes de l'època.
La indústria de Colt va créixer de seguida, sent proveïdor d'exèrcits i particulars de tot el món, i segueix existint avui en dia. El seu model més famós va ser possiblement el revòlver Colt 45 d'acció simple, utilitzat per l'exèrcit i actor convidat en la majoria de les pel·lícules del gènere de l'oest.
La popularitat de les seves armes va fer que s'encunyés la cèlebre frase: Déu va crear els homes; Samuel Colt els va fer iguals.

## Vegeu també

* Hiram Stevens Maxim
* Mikhaïl Kalàixnikov

## Enllaços externs

* «Samuel Colt». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Valor actual dels revòlvers Colt
# Desert de Chalbi

El desert de Chalbi és un petit desert situat a la part nord de Kenya, a prop de la frontera amb Etiòpia.
El desert es troba a l'est del llac Turkana, el llac permanent més gran d'un lloc desèrtic i també és el llac alcalí més gran del món. Prop de les seves ribes, s'han trobat nombroses restes fòssils d'homínids que es remunten a un interval de temps força ampli i s'atribueixen a diverses espècies extingides.
Ecoregió: El desert està a l'interior de l'ecoregió d'Arbusts i pastures xeròfites de Masai.
Al desert hi ha el petit assentament d'Hhorr al nord. La ciutat més propera és Marsabit.

## Referències

* ↑ «Geographical Names- Chalbi Desert: Kenya» (en anglès). National Geospatial-Intelligence Agency. [Consulta: 14 octubre 2019].
# Salangana muntanyenca

La salangana muntanyenca (Aerodramus hirundinaceus) és una espècie d'ocell de la família dels apòdids (Apodidae).

## Descripció

* Aspecte de falciot de mitjana grandària, amb 11–13 cm de llarg.
* Marró fosc per sobre i més pàl·lid per sota. Cua lleugerament forcada.

## Hàbitat i distribució

Vola sobre zones boscoses i camp obert, criant a l'interior de coves de Nova Guinea i Yapen.

## Subespècies

S'han descrit tres subespècies:
* A. h. baru (Stresemann et Paludan, 1932). Més fosc que la subespècie nominal. Habita a l'illa Yapen.
* A. h. excelsus (Ogilvie-Grant, 1914). Una mica més grossa que les altres subespècies. Habita a gran altitud, a la serralada de Sudirman, de l'oest de Nova Guinea.
* A. h. hirundinaceus (Stresemann, 1914). Viu a la major part de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Aerodramus hirundinaceus a Integrated Taxonomic Information System Rev. 03/02/2014 (anglès)
# Dibujos Animados S.A.

Dibujos Animados S.A. fou una empresa mexicana dedicada a la realització de cinema d'animació. Amb el temps també realitzaria doblatges i publicitat.
L'empresa va ser creada a instància de Richard K. Tompkins, amb l'objectiu de crear curtmetratges propagandístics dirigits a la població mexicana, utilitzant una empresa privada local per tal de no vincular el contingut de les pel·lícules amb el govern dels Estats Units.
Va realitzar, amb el finançament de la United States Information Agency i en el marc de l'Operació Pedro, una sèrie de 12 curtmetratges d'animació amb temàtica anticomunista.

## Història

L'estudi era propietat de Tompkins, però l'equip d'animació estava dirigit per Ernesto Terrazas, qui ja havia treballat per a Walt Disney a la pel·lícula Los Tres Caballeros. Les 12 produccions realitzades estaven protagonitzades per quatre personatges, els antagonistes i simpatitzants comunistes Armando Líos i Chente Colmillos d'una banda, i Manolín i Burrito per l'altra. Generalment, els primers causen problemes que els segons han de solucionar, mentre hi ha l'existència de personatges secundaris que adopten la neutralitat en el conflicte, empitjorant la situació a causa de la no intervenció.
Finalment sols un dels curtmetratges, Manolín torero, s'estrenaria a Mèxic, publicant-se la resta als Estats Units. La versió amb doblatge en llengua anglesa de les pel·lícules es conserva als Arxius Nacionals dels Estats Units d'Amèrica.

## Referències

* ↑ Visión: la revista latinoamericana. 5. Casa Visión, 1953, p. 24.
* ↑ Vargas Martínez, María Celeste; Sánchez, Daniel Lara «Un cuento de hadas fracturado: historia de la “maquila” animada en México». Cinémas d'Amérique latine, 19, 01-12-2011, pàg. 53–58. DOI: 10.4000/cinelatino.1004. ISSN: 1267-4397.
* 1 2 Joseph, Gilbert M.; Spenser, Daniela. In from the Cold: Latin America’s New Encounter with the Cold War. Duke University Press, 2008-01-11, p. 171–213. ISBN 978-0-8223-4121-5.
* ↑ Fein, Seth. "New Empire into Old: Making Mexican Newsreels the Cold War Way." Diplomatic History 28 (2004): 703-748.
* 1 2 3 4 5 Donnell, Ivy. «Covert Cartoons: Animated Anti-Communism in Mexico and Beyond». National Archives, 23-06-2020. [Consulta: 23 juny 2020].
* ↑ Bendazzi, Giannalberto. Animation: A World History: Volume II: The Birth of a Style - The Three Markets. CRC Press, 2015-10-23, p. 91. ISBN 978-1-317-51991-1.
# Desideri de Langres

Desideri de Langres (Bavari, avui barri de Gènova, s. III - 264? o segle IV) fou el tercer bisbe de Langres (Gàl·lia). Màrtir, és venerat com a sant per diverses confessions cristianes.

## Vida i llegenda

És una figura de la que no n'hi ha dades contemporànies. La data 264 assignada al seu martiri és una conjectura a partir d'actes tardanes (segle VII) i poc versemblants, obra del prevere Warnaharius (Garnier). És més possible que hagués estat bisbe a mitjan segle iv, ja que el seu nom figura en una llista del fals concili de Colònia de 346.
Segons la tradició, havia nascut a Bavari, poblet proper a Gènova, avui part de la ciutat. Fou elegit bisbe de Langres com a successor del bisbe Just, mort en 345. La llegenda diu que a Langres tingueren la revelació que el nou bisbe seria un home anomenat Desideri. En no trobar qui podia ésser, enviaren missatgers a Roma perquè en nomenés un el mateix papa. En passar prop de Gènova, trobaren un pagès anomenat Desideri, i veieren que la seva gaiata, clavada a terra, floria, prodigi que indicava que aquell era l'home triat per ser bisbe.
Durant el seu bisbat, evangelitzà la regió i fou reconegut per la seva virtut i caritat. Durant la invasió dels germans, Desideri anà a trobar el seu cabdill i li oferí la seva vida a canvi que no ataqués la ciutat: tant ell com els seus acompanyants, entre els quals el diaca Vicenç, foren degollats.
Segons la llegenda, quan fou mort, el llibre que duia Desideri quedà xop de sang, però encara es podia llegir: segons Vicenç de Beauvais, el llibre encara existia al segle xiii i les seves lletres eren visibles sobre el fons vermell de sang.

## Veneració

Aviat fou venerat com a sant, com proven les moltes advocacions d'esglésies i llocs que porten el seu nom. La ciutat de Langres el trià com a sant patró, i des de 1469 la seva festivitat hi era festa de precepte. Ja en 1314, les seves restes foren posades en un reliquiari d'argent a una capella dedicada al sant, després església i avui museu. La majoria de les relíquies desaparegueren durant la Revolució francesa; una part havia estat donada a la ciutat d'Avinyó (Valclusa); a Gènova, existia una església dedicada al sant en 1158. La seva festivitat era, antigament, el dia 11 de febrer, però aviat, per confusió amb Desideri de Viena, passà a celebrar-se el 23 de maig. Era invocat per castigar qui feia juraments en fals o per protegir en els parts difícils.

## Notes

* ↑ Algunes fonts diuen que podria haver nascut a Ginebra i que es va confondre el topònim, però la tradició va arrelar a Gènova i és el lloc habitualment citat com a bressol del bisbe.

## Bibliografia

* Saint Didier, évêque de Langres.
* San Desiderio di Genova e Langres.
# Sant Vicenç de Jonqueres

Sant Vicenç de Jonqueres és una església catalogada com a monument del municipi de Sabadell (Vallès Occidental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
El conjunt està format per l'edifici de l'església, la rectoria adossada pel costat de ponent, la sagristia, el campanar i el clos del cementiri pel costat de llevant i migdia. Des de l'any 1993, l'antiga església es va convertir en la seu del Servei General d'Informació de Muntanya. El pis de la rectoria, que l’havien portat uns masovers, i la planta baixa, que havia estat dedicada a un taller de restauració de mobles, a partir de l’any 2015 passaren a formar part, també, d’aquest Servei.

## Descripció

De l'antiga església parroquial de Sant Vicenç de Jonqueres, situada als afores de la vila, a la banda nord, només en restaven alguns fragments (anys 90), ja que ha experimentat nombroses modificacions al llarg del temps.
És un edifici de planta rectangular, d'una nau i dues capelles laterals, amb coberta de teula a dues vessants i campanar d'espadanya. De l'edifici original resten les façanes nord i oest (amb el campanar de paret). Es conserva també la porta d'accés al temple, del segle xvi, allindanada, amb la inscripció "2 abril 1574".

## Història

L'Església de Sant Vicenç, producte de diverses etapes constructives, és documentada des del segle x. Durant part del segle xiii, dels anys 1214 al 1269, hi va haver un monestir de monges, que es traslladà posteriorment al monestir de Jonqueres de Barcelona. A finals del segle xiii, o ja en el segle xiv, l'església es va ampliar i se'n modificà la façana de migdia. Durant el segle xvi s'hi van realitzar obres d'engrandiment per la banda de llevant. La rectoria es va adossar al temple entre els segles XVI-XVII.
A finals del segle xviii es comença a formar un nucli de poblament separat de la parròquia (la Creu Alta), l'augment progressiu d'aquest nucli fou motiu suficient perquè els seus habitants demanessin el trasllat de la parròquia. Aquest canvi de parròquia s'aconseguí provisionalment l'any 1882 i definitivament l'any 1889, amb la construcció d'una nova església (Església de Sant Vicenç de la Creu Alta).
En els anys 1990, l'ermita i la rectoria es trobaven en procés de rehabilitació sota el patronatge de l'Ajuntament de Sabadell (actual propietari), del Fons Social Europeu i de l'INEM. (Datació per font)

## Referències

* ↑ «Descobreix sabadell. El patrimoni del rodal». Ajuntament de Sabadell. Arxivat de l'original el 12 d’abril 2013. [Consulta: 24 abril 2013].
* ↑ «Servei General d'Informació de Muntanya (SGIM)». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 24 abril 2013].
* 1 2 3 4 «Sant Vicenç de Jonqueres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].
* ↑ «Església de Sant Vicenç de Jonqueres». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 25 abril 2013].

## Enllaços externs

* Sant Vicenç de Jonqueres Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
* Servei General d'Informació de Muntanya Arxivat 2011-09-18 a Wayback Machine.
# Resolució 944 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 944 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada el 29 de setembre de 1994. Després de recordar resolucions 841 (1993), 861 (1993), 862 (1993), 867 (1993), 873, 875 (1993), 905 (1994), 917 (1994), 933 (1994) i 940 (1994) el Consell va afirmar la seva voluntat de suspendre les sancions contra Haití una vegada que el legítim president d'Haití Jean-Bertrand Aristide ha tornat després de la retirada de la Junta Militar.
El Consell va afirmar els seus objectius de la sortida de les autoritats "de facto", el retorn de Jean-Bertrand Aristide i la restauració del legítim Govern d'Haití. Va donar la benvinguda al fet que les unitats inicials de la força multinacional es van desplegar pacíficament el 19 de setembre de 1994 i esperaven la finalització de la seva missió i el desplegament de la Missió de les Nacions Unides a Haití (UNMIH).
Es va demanar al Secretari General Boutros Boutros-Ghali que prengués mesures per assegurar la immediata conclusió del desplegament de l'equip avançat de la UNMIH de 60 persones, instant als Estats membres a que contribuïssin a la UNMIH. També se li va demanar que cerqués el retorn, juntament amb l'Organització d'Estats Americans (OEA), de la Missió Civil Internacional a Haití que anteriorment havia estat expulsada.
Actuant sota el Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, el Consell va decidir rescindir les mesures en les resolucions 841, 873 i 917 relatives a Haití a les 00:01 EDT l'endemà del retorn de president Jean-Bertrand Aristide. El Comitè establert en la Resolució 841 també es dissoldrà al mateix temps. Finalment, es va demanar al Secretari General que consultés amb el Secretari General de l'Organització d'Estats Americans sobre les mesures adoptades per l'OEA d'acord amb la present resolució.
La resolució 944 va ser aprovada per 13 vots contra cap, amb dues abstencions de Brasil i Rússia.

## Referències

* ↑ Inter-American Commission on Human Rights/La Comisin Interamericana de Derechos Humanos. Inter-American yearbook on human rights. Martinus Nijhoff Publishers, 1998, p. 398. ISBN 978-90-411-0534-9.
* ↑ «Multinational force dispatched to pave way for Aristide's return». UN Chronicle, 01-12-1994.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 901 a la 1000 (1994 - 1995)
* Història d'Haití

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Nictímene

Nictímene va ser, segons la mitologia grega, una filla del rei de Lesbos Epopeu o, segons una altra tradició, filla d'un rei d'Etiòpia anomenat Nicteu. D'una bellesa extraordinària, va ser perseguida i violada pel seu pare i ella, avergonyida, va fugir al bosc, on Atena se'n va compadir i la va transformar en òliba. Per això, aquest ocell s'amaga de la llum i només surt de nit. Aquesta història l'explica Ovidi a Les Metamorfosis (II, 589-595) i Higini en les Faules (204).

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 388. ISBN 9788496061972.
# Stàievo

Stàievo (en rus: Стаево) és un poble de l'óblast de Tambov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 1.205 habitants.

## Referències

* ↑ Koriakov, I. B.. «Тамбовская область». База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России». Arxivat de l'original el 2022-02-11. [Consulta: 16 febrer 2022].
* ↑ «Gavrilovka». GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-20. [Consulta: 20 març 2022].
# Sis dies de Marsella

Els Sis dies de Marsella era una cursa de ciclisme en pista, de la modalitat de sis dies, que es disputava al Velòdrom Jean Bouin de Marsella. La seva primera edició data del 1928 i es va disputar fins al 1933, exceptuant els anys 1929 i 1931.

## Palmarès

| Any | Primers | Segons | Tercers |
| 1928 | Georges Faudet Gabriel Marcillac | Lucien Choury Louis Fabre | Charles Juseret Pierre Rielens |
| 1929 | No disputats |
| 1930 | André Raynaud Octave Dayen | Lucien Choury Louis Fabre | Georges Coupry Maurice Cordier |
| 1931 | No disputats |
| 1932 | Piet van Kempen Armand Blanchonnet | Paul Broccardo Georges Wambst | Lucien Choury Louis Fabre |
| 1933 | Albert Buysse Albert Billiet | Adolphe Charlier Roger De Neef | Octave Dayen Antoine Pugliesi |

## Enllaços externs

* Palmarès a memoire-du-cyclisme.net
* Palmarès a cyclebase.nl
# Autréville-Saint-Lambert

Autréville-Saint-Lambert és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 47 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Autréville-Saint-Lambert era de 47 persones. Hi havia 20 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 27 habitatges, 20 eren l'habitatge principal de la família, 4 eren segones residències i 3 estaven desocupats. 24 eren cases i 1 era un apartament. Dels 20 habitatges principals, 12 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 4 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien una cambra, 1 en tenia dues, 1 en tenia tres, 6 en tenien quatre i 10 en tenien cinc o més. 12 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 7 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Autréville-Saint-Lambert el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 8 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 8 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 8 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 30 persones, 22 eren actives i 8 eren inactives. De les 22 persones actives 21 estaven ocupades (11 homes i 10 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 8 persones inactives 2 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de construcció.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una fusteria.
L'any 2000 a Autréville-Saint-Lambert hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Autréville-Saint-Lambert a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Autréville-Saint-Lambert a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Bandera de Garrigàs

La bandera oficial de Garrigàs (Alt Empordà) té la següent descripció:
Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, de color verd fosc, amb una branca de garric groga amb una fulla a cada costat que apunten cap a la vora superior, i tres glans, la central que apunta cap a la meitat de la vora superior i les altres que apunten cap als angles inferiors; tot el conjunt, d'alçària 2/3 de la del drap i amplària 11/27 de la llargària del mateix drap, al centre.
Va ser aprovada en el Ple de l'Ajuntament del 7 de febrer de 2002, i publicada en el DOGC el 8 de maig del mateix any amb el número 3631.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Empordà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/1124/2002, d'11 d'abril, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Garrigàs.». DOGC num. 3631, 08-05-2002. Arxivat de l'original el 2003-12-05. [Consulta: 4 gener 2010].
# Taxa de natalitat

La taxa de natalitat és una taxa utilitzada en demografia per a indicar el nombre de nascuts vius durant un any per cada mil habitants d'una població concreta.
La fórmula utilitzada per al seu càlcul és la següent:
* Taxa de natalitat = (Nascuts vius / Població total) x 1000
Així, per exemple, segons dades de l'Institut d'Estadística de Catalunya (IDESCAT), el Principat de Catalunya tenia el 2002 una població de 6.506.440 habitants i registrà, el mateix any, un total de 68.315 naixements d'infants vius. La taxa de natalitat catalana - que per cert, és una de les més baixes del món - es calcularia de la següent manera:
* Taxa de natalitat = (68.315 / 6.506.440) x 1000
* Taxa de natalitat = 10,5 ‰
La taxa de natalitat és sovint considerada un bon indicador del grau de desenvolupament d'un país. Així, una taxa de natalitat inferior o pròxima al 10‰ és tradicionalment característica d'un país ric, mentre que en els països en vies de desenvolupament la taxa de natalitat acostuma a ser molt més alta podent-se acostar, fins i tot, al 50‰. Darrerament però, hom troba excepcions a tots dos extrems, amb països desenvolupats que han incrementat la seva taxa de natalitat bé per la immigració, bé per polítiques natalistes que la incentiven, i països pobres que presenten taxes de natalitat molt baixes.
Aquesta tendència, doncs, pot tendir a imitar la que ja es donà amb les taxes de mortalitat, que històricament havien estat també força més elevades en països pobres, però que s'estan igualant en les darreres dècades. Aquesta circumstància explica el fenonem de la transició demogràfica pel qual hom preveu que els països pobres acabaran tenint un comportament demogràfic similar al dels rics.

## Vegeu també

* Llista de països per taxa de natalitat
* Taxa de mortalitat.
* Taxa de mortalitat infantil.
* Taxa de supervivència.
* Transició demogràfica.
* Taxa de fecunditat.
# Bandera del Paraguai

La bandera del Paraguai fou adoptada oficialment el 1842.
És l'única bandera nacional amb diferents emblemes en el seu anvers i revers. Les tres franges de colors roig, blanc i blau mostren en un costat l'Escut del Paraguai i la inscripció «República del Paraguay» i en l'altre el segell del tresor, un lleó groc i un barret frigi vermell amb la inscripció «Paz y justicia».

## Referències

* ↑ «flag of Paraguay» (en anglès). Encyclopædia Britannica, 28 juliol 2013. [Consulta: 30 octubre 2022].

## Vegeu també

* Escut del Paraguai