OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cram-cram

Cram-cram (Cenchrus biflorus) és una herba gramínia anual comuna al Sahel africà on els tuaregs l'anomenen gharat i arriba a les zones àrides del subcontinent indi on s'aprofiten les llavors per fer una mena de pa soles o barrejades amb mill perlat. Segons el criteri del botànic Robert Capot-Rey, el límit nord de Cenchrus biflorus defineix la frontera sud del Sàhara.
És un aliment tradicional a l'Àfrica.

## Referències

* ↑ "Sahelian Acacia savanna". WWF Scientific Report Accessed December 29, 2007.
* ↑ Grove, A.T., nicole «The Ancient Erg of Hausaland, and Similar Formations on the South Side of the Sahara». The Geographical Journal. Blackwell Publishing, 124, 4, 1958,2007, pàg. 528–533. DOI: 10.2307/1790942. JSTOR: 10.2307/1790942 [Consulta: 23 maig 2007].
* ↑ Bisson, J.. Mythes et réalités d'un désert convoité: le Sahara (en francès). L'Harmattan, 2003.
* ↑ National Research Council. «Wild Grains». A: Lost Crops of Africa: Volume I: Grains. 1. National Academies Press, 1996-02-14, p. 262 (Lost Crops of Africa). ISBN 978-0-309-04990-0 [Consulta: 18 juliol 2008].
# La Gohannière

La Gohannière és un municipi francès situat al departament de la Manche i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 113 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de La Gohannière era de 113 persones. Hi havia 47 famílies de les quals 11 eren unipersonals (11 dones vivint soles i 11 dones vivint soles), 18 parelles sense fills i 18 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 50 habitatges, 45 eren l'habitatge principal de la família i 5 eren segones residències. 49 eren cases i 1 era un apartament. Dels 45 habitatges principals, 41 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 5 en tenien tres, 12 en tenien quatre i 26 en tenien cinc o més. 37 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 19 habitatges hi havia un automòbil i a 25 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de La Gohannière el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 4 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 8 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 12 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 12 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 8 |
| 4 | 5 a 9 | 8 |
| 0 | 0 a 4 | 8 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 66 persones, 56 eren actives i 10 eren inactives. De les 56 persones actives 55 estaven ocupades (28 homes i 27 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 10 persones inactives 5 estaven jubilades i 5 estaven estudiant.

### Activitats econòmiques

Els 2 establiments que hi havia el 2007 eren d'empreses de construcció.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un paleta.
L'any 2000 a La Gohannière hi havia 12 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 164 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de La Gohannière a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de La Gohannière a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# La Glorieta (la Ràpita)

La Glorieta és un edifici de la Ràpita (Montsià) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

L'edifici es troba fora del nucli urbà, en una situació elevada, a l'extrem de l'eix (format pels carrers Governador Labadie, plaça Carles III, plaça d'Espanya i carrer de Sant Francesc fins al mar) que segons el traçat urbanístic neoclàssic creua el nucli urbà. Amb tot, en ser edificades les escoles públiques en el recinte de les quals està ubicada, la Glorieta ha perdut tota la força de polarització
Concebuda com pavelló-mirador sobre la ciutat, és un petit edifici exempt i inacabat, amb planta de rotonda perllongada per un petit cos rectangular adossat. A la banda que mira a la ciutat té tres obertures en forma d'arc de mig punt, cada una de les quals és flanquejada per dos pilastres d'ordre dòric, rematades per un entaulament perimetral. L'interior presenta també restes de pilastres de secció circular. No es van arribar a bastir la coberta, el paviment i l'arrebossat exterior i interior dels murs, elements que li haurien donat una aparença estèticament més agradable.

## Història

La Glorieta forma part de la nova ciutat creada el 1780 per Carles III. La seva posició aïllada i elevada emfasitza l'eix urbanístic transversal (mar-muntanya) que en interseccionar-se amb la plaça de Carles III genera tot l'espai urbà.

## Referències

* 1 2 3 «La Glorieta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* «La Glorieta». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Covoada (Cap Verd)

Covoada (crioll capverdià Kobada) és una vila al nord de l'illa de São Nicolau a l'arxipèlag de Cap Verd. Està situada 7 kilòmetres al nord-oest de Ribeira Brava.

## Vegeu també

* Llista de nuclis de població de Cap Verd
# L'últim partit

L'últim partit (títol original en anglès: Drive, He Said) és una pel·lícula estatunidenc dirigida per Jack Nicholson, del 1971. Es tracta de la primera realització de Jack Nicholson, si es deixa de costat la pel·lícula El terror on no és surt als crèdits com a director al costat de Roger Corman. La pel·lícula adapta la novel·la de Jeremy Larner que participa com a coguionista. Ha estat doblada al català.

## Argument

Segueix l'estat d'ànim d'un universitari, jugador de bàsquet, així com del seu entrenador i del seu cercle proper; sobre els seus amics i els seus amors, amb el rerefons de la Guerra del Vietnam i de contestació.

## Repartiment

* William Tepper: Hector
* Karen Black: Olive
* Michael Margotta: Gabriel
* Bruce Dern: Coach Bullion
* Robert Towne: Richard
* Henry Jaglom: Conrad
* Don Hanmer: Director d'Athletics
* Joseph Walsh: Anunciador
* Charles Robinson: Jollop
* David Ogden Stiers: Pro Owner

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1971: Palma d'Or

## Referències

* ↑ esadir.cat. L'últim partit. esadir.cat.
* ↑ «Drive, he said». The New York Times.
# La boda

La boda és una pel·lícula en blanc i negre coproducció de l'Argentina i Espanya dirigida per Lucas Demare sobre el seu propi guió escrit en col·laboració amb Augusto Roa Bastos segons la novel·la d'Ángel María de Lera que es va estrenar el 26 de març de 1964 i que va tenir com a protagonistes a Graciela Borges, José Suárez, Susana Campos i Néstor Deval.

## Sinopsi

Un home la dona del qual va ser assassinada la nit de noces torna al poble per a casar-se amb una altra i és resistit pels vilatans.

## Repartiment

* Manuel Alexandre
* Mercedes Barranco
* Conchita Bautista
* Graciela Borges
* Susana Campos
* José Canalejas
* Juan Cortés
* Néstor Deval
* José Guardiola
* Fernando Guillén
* Fernando Liger
* Reina Montes
* Mario Morales
* Paco Morán
* Alfredo Muñiz
* Marta Padovan
* Hugo Pimentel
* Antonio Prieto
* Pepe Rubio
* José Sepúlveda
* Francisco Serrano
* Josefina Serratosa
* José Suárez
* Luis Villar

## Comentaris

Antonio A. Salgado va opinar a Tiempo de Cine:
| « | ”Pretenent abastar menys que altres vegades, Demare aquí aconsegueix més.” | » |
La Nación va dir:
| « | ”Un drama elemental ambientat amb vigor… anècdota procliu al melodrama de vells temps… El film es caracteritza pel clima que transcendeix des de la pantalla i es comunica a l'espectador.” | » |
Per part seva, Manrupe i Portela escriuen:
| « | ”Dels innecessaris films de Demare dels 60’. Bon maneig del suspens malgrat el limitat del tema.” | » |

## Premis

José Suárez i José Antonio de la Guerra van rebre els premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle al millor actor i al millor decorador respectivament.

## Referències

* ↑ Premios del Sindicato Nacional del Espectáculo, ABC, 2 de febrer de 1965
* Manrupe, Raúl; Portela, María Alejandra. Un diccionario de films argentinos (1930-1995) pág. 60/1. Buenos Aires, Editorial Corregidor, 2001. ISBN 950-05-0896-6.

## Enllaços externs

* Informació sobre La boda al web cinenacional.com
# Labotes (desambiguació)

Labotes (grec antic: Λαβώτας, Lābṓtās) és un nom de l'antiga Grècia en la seva forma dòrica; en jònic, el nom és Leobotes (grec antic: Λεωβώτης, Leōbṓtēs). Els següents personatges portaren aquest nom:
* Labotes, rei d'Esparta (995—958 aC)
* Labotes, general espartà mort el 409 aC
Cal no confondre aquest nom amb el de Leòbates o Làbates.
# Dabik (Egipte)

Dàbiq (àrab: دابق, Dābiq) fou una antiga ciutat d'Egipte a la rodalia de Damiata, famosa pels seus teixits de tela de luxe, exportats arreu del món musulmà. Avui ha desaparegut i la seva situació exacta no es coneix, tal com passa amb altres ciutats com Shata o Tinis de la vora del llac Menzaleh.
Al-Maqrizí la descriu com una ciutat que dona nom a les robes de luxe i turbants tenyits i als teixits amb or; també els turbants teixits amb or eren característics i molt valuosos (500 dinars sense comptar el preu de la seda i el lli utilitzats). Es van fer populars en temps del califa fatimita al-Aziz, fill d'al-Muïzz, vers el 975. Els turbants es feien generalment de lli multicolor. Posteriorment la qualitat va baixar i segons al-Idrissí els de Tinis i de Damiata eren millors i més fins. Només se'n conserven tres fragments.
Ibn Dumak esmenta una ciutat anomenada Dàbiq a la governació d'Al-Gharbiya que sembla que correspon a la moderna Dabidj.

## Bibliografia

* Maspero i Wiet, Materiaux pour servir a la georgraphie d'Egipte, Londres 1890
* Wiet, Tissus et tapisseries dans Syria
# Lent de Barlow

La lent de Barlow, que rep el seu nom en honor del matemàtic Peter Barlow, és una lent divergent que, quan s'usa amb un altre conjunt de lents, permet multiplicar la focal d'un telescopi en funció de la relació indicada pel fabricant (2x, 3x, etc.). Una lent de Barlow no és l'únic element de cristall, ja que generaria aberració cromàtica i aberració esfèrica. Configuracions més comunes utilitzen tres o més elements per a la correcció acromàtica o per a la correcció apocromàtica necessàries per obtenir una major qualitat d'imatge.

## Ús en telescopis

En l'ús astronòmic s'ha de col·locar immediatament abans d'un ocular per a disminuir efectivament la longitud focal de l'ocular per la quantitat de divergència de la Lent de Barlow. L'augment proporcionat per un telescopi i l'ocular és igual a la distància focal del telescopi dividida per la longitud focal de l'ocular, això té l'efecte d'augmentar la magnitud de la imatge.
Les lents de Barlow d'ús astronòmic estan classificades segons el grau d'ampliació que indueixen. Les lents de Barlow més comunes són 2x o 3x però també hi ha lents de Barlow ajustables. La potència d'una lent de Barlow ajustable es modifica afegint un tub d'extensió entre la lent de Barlow i l'ocular per a augmentar l'ampliació.

## Ús en fotografia

La variació de la lent de Barlow utilitzada en la fotografia és el teleconvertidor el qual va ser adaptat per a poder ser utilitzat en càmeres. Els més usats són els augments 1.4x i 2x.

## Ús en microscopis

En la microscòpia la lent de Barlow s'utilitza per a augmentar la distància de treball i reduir la ampliació. Les lents són muntades davant de l'objectiu del microscopi. Les lents estàndard són 2× que disminueix la distància de treball per la meitat i augmenta la ampliació, 0,75× que augmenta la distància de treball proporcional a la 0.75 i disminueix l'augment de manera similar. A 0.5× es doblaria la distància de treball i es reduiria l'augment a la meitat.

## Referències

* ↑ Hartshorn, C. R.. «The Barlow Lens». A: Amateur Telescope Making, Book Three. Scientific American, 1953, p. 277–286.
* ↑ Sidney F. Ray, Scientific photography and applied imaging, page 492
# Cua D/M/1

En teoria de cues, una disciplina dins de la teoria matemàtica de la probabilitat, una cua D/M/1 representa la longitud de la cua en un sistema amb un servidor únic, on les arribades es produeixen a intervals regulars fixos i els requisits del servei dels treballs són aleatoris amb una distribució exponencial. El nom del model està escrit en la notació de Kendall. Agner Krarup Erlang va publicar per primera vegada una solució per a la distribució estacionària d'una cua D/M/1 i D/M/c (el model amb c servidors), el 1917 i el 1920.

## Definició del model

Una cua D/M/1 és un procés estocàstic, l'espai d'estats del qual és el conjunt {0,1,2,3, ...} on el valor correspon al nombre de clients del sistema, inclosos els que hi ha actualment en servei.
* Les arribades es produeixen de manera determinista a β temps fixats
* Els temps de servei es distribueixen exponencialment (amb el paràmetre de velocitat μ).
* Un servidor únic serveix els clients cada un des de la part frontal de la cua, segons una disciplina FIFO (primer a arribar - primer a ser servit). Quan el servei ha estat completat, el client deixa la cua i el nombre de clients del sistema es redueix 1.
* La memòria cau (buffer) té una mida infinita, de manera que no hi ha cap límit en el nombre de clients que pot contenir.

## Distribució estacionària

Quan μβ > 1, la cua té una distribució estacionària
       $\pi _{i}={\begin{cases}0&{\text{ quan }}i=0\\(1-\delta )\delta ^{i-1}&{\text{ quan }}i>0\end{cases}}$
on δ és l'arrel de l'equació δ = e$^{-μβ(1–δ)}$ amb el valor absolut més petit.

### Temps d'inactivitat

El temps estacionari mitjà d'inactivitat de la cua (període amb 0 clients) és β – 1/μ, amb una variància de (1 + δ − 2μβδ)/μ²(1 – δ).

### Temps d'espera

El temps estacionari mitjà d'espera per arribar als llocs de treball és (1/μ) δ/(1 – δ).

## Referències

* ↑ Kendall, D. G «Stochastic Processes Occurring in the Theory of Queues and their Analysis by the Method of the Imbedded Markov Chain» (en anglès). The Annals of Mathematical Statistics, 24(3), 1953, pàg. 338. DOI: 10.1214/aoms/1177728975. JSTOR: 2236285.
* ↑ Kingman, J.F.C «The first Erlang century—and the next» (en anglès). Queueing Systems, 63, 2009, pàg. 3-4. DOI: 10.1007/s11134-009-9147-4.
* ↑ Janssen, A. J. E. M; Van Leeuwaarden, J.S.H «Back to the roots of the M/D/s queue and the works of Erlang, Crommelin and Pollaczek» ( PDF) (en anglès). Statistica Neerlandica, 62(3), 2008, pàg. 299. DOI: 10.1111/j.1467-9574.2008.00395.x.
* 1 2 3 Jansson, B «Choosing a Good Appointment System--A Study of Queues of the Type (D, M, 1)» (en anglès). Operations Research, 14(2), 1966, pàg. 292–312. DOI: 10.1287/opre.14.2.292. JSTOR: 168256.
# La viuda alegre (pel·lícula de 1952)

La viuda alegre o The Merry Widow (títol original anglès) és una comèdia musical estatunidenca produïda per la societat Metro-Goldwyn-Mayer i dirigida per Curtis Bernhardt l'any 1952. Ha estat doblada al català. Com a les versions anteriors del 1925 d'Erich von Stroheim i del 1934, d'Ernst Lubitsch, aquesta versió cinematogràfica segueix explícitament l'opereta Die lustige Witwe de Franz Lehár. La pel·lícula va rebre dos nominacions a l'Oscar: Oscar a la millor direcció artística (Cedric Gibbons, Paul Groesse, Edwin B. Willis, Arthur Krams) i Oscar al millor vestuari

## Argument

El regne de Marshovia està asfixiat pels deutes. L'única solució seria que una vídua milionària destinés la seva fortuna a treure l'estat d'una situació tan justa. Amb aquest propòsit, el rei li demana a un comte que vagi a veure-la i li faci la cort.

## Repartiment

* Lana Turner: Crystal Radek
* Fernando Lamas: Comte Danilo
* Una Merkel: Kitty Riley
* Richard Haydn: Baron Popoff
* Thomas Gomez: Rei de Marshovie
* John Abbott: Ambaixador Marshovien
* Marcel Dalio: Sergent de Policia
* King Donovan: Nitki
* Robert Coote: Marquès de Crillon
* Sujata: La gitana
* Lisa Ferraday: Marcella
* Shepard Menken: Kunjany
* Ludwig Stossel: Majordom
* Dolores Haas: 2a filla
* Patricia Joiner: Suzanne

## Referències

* ↑ La viuda alegre
* ↑ NY Times: The Merry Widow. La viuda alegre (en anglès). NY Times: The Merry Widow.
# Delicatessen (programa de ràdio)

* Per a altres significats, vegeu «Delicatessen».
Delicatessen (també escrit com DeliCatessen) és un programa radiofònic que s'emet a iCat, i anteriorment al canal principal de Catalunya Ràdio. Va començar el 1994 i actualment s'emet cinc dies de setmana.
El programa —que dura d'una hora— s'emet actualment de dilluns a divendres, liderat per Albert Puig. Va començar la seva història el 1994, amb presentacions de música seleccionada per Puig. Al programa es presenta sovint nous talents als escenaris musicals català i internacional. També és disponible com un podcast.
Pel seu treball a Delicatessen Puig va ser guardonat amb un premi ARC el 2018.

## Referències

* 1 2 3 «El periodista cerdanyolenc Albert Puig guanya un Premi ARC 2018». totcerdanyola.cat, 12-12-2018. [Consulta: 21 febrer 2021].
* ↑ CCMA. «Els àudios del programa DeliCatessen». [Consulta: 21 febrer 2021].

## Enllaços externs

* DeliCatessen
# Côtebrune

Côtebrune és un municipi francès situat al departament del Doubs i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 68 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Côtebrune era de 68 persones. Hi havia 28 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 29 habitatges, 27 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 1 estava desocupat. Tots els 28 habitatges eren cases. Dels 27 habitatges principals, 23 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 4 tenien tres cambres, 2 en tenien quatre i 21 en tenien cinc o més. 23 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 11 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Côtebrune el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 12 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 8 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 34 persones, 28 eren actives i 6 eren inactives. De les 28 persones actives 27 estaven ocupades (14 homes i 13 dones) i 1 aturada (1 home). De les 6 persones inactives 4 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Els 2 establiments que hi havia el 2007 eren d'empreses de comerç i reparació d'automòbils.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un taller de reparació d'automòbils i de material agrícola.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Côtebrune a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Côtebrune a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Daniel Buren

Daniel Buren (Boulogne-Billancourt, 25 de març de 1938) és un artista conceptual francès. Ha guanyat nombrosos premis com el Lleó d'Or al millor pavelló a la Biennal de Venècia (1986), el Premi Internacional al millor artista a Stuttgart (1991) i el prestigiós Praemium Imperiale de pintura a Tòquio el 2007. Ha creat diverses instal·lacions de fama mundial, com ara Les Deux Plateaux (1985) a la Cour d'honneur del Palau Reial i l'Observatori de la Llum de la Fondation Louis-Vuitton. És un dels artistes més actius i reconeguts de l'escena internacional, i la seva obra ha estat acollida per les institucions i llocs més importants del món.
De vegades classificat com a minimalista, Buren és més conegut per utilitzar ratlles de colors regulars i contrastades en un esforç per integrar la superfície visual i l'espai arquitectònic, sobretot en l'arquitectura històrica i emblemàtica.
Entre les seves principals preocupacions hi ha «l'escena de la producció» com a forma de presentar l'art i de posar en relleu la factura (el procés de «fer» més que, per exemple, la mímesi o la representació de qualsevol cosa que no sigui l'obra mateixa). L'obra és una instal·lació artística, que té una relació amb el seu entorn en contrast amb les idees predominants d'una obra d'art autònoma.

## Obra publicada

* Buren, Daniel. Les écrits 1965-2012. Volume I, Volume I. París: Flammarion : Centre national des arts plastiques, 2012. ISBN 978-2-08-128288-9.
* Buren, Daniel. Les écrits, 1965-2012. Volume II, Volume II. París: Flammarion : Centre national des arts plastiques, 2013. ISBN 978-2-08-128798-3.

## Referències

* ↑ «Daniel Buren ← Artistes ← IAC — Institut d’art contemporain — Villeurbanne/Rhône-Alpes». [Consulta: 10 agost 2022].
* ↑ Ortiz, Alejandra. «La Jornada - Daniel Buren y la belleza efímera del arte / La Semanal» (en castellà). La Jornada, 20-12-2022. [Consulta: 10 agost 2022].
* ↑ «Daniel Buren, galeries de bombolles». Catalunya Râdio, 27-08-2007. [Consulta: 10 agost 2022].

## Bibliografia

* Catherine Francblin, Daniel Buren, Paris: Art Press, 1987; ISBN 2-906-705-00-4
* Beate Reifenscheid and Dorothea van der Koelen; Arte in Movimento – Kunst in Bewegung, Dokumente unserer Zeit XXXXIV; Chorus-Verlag; Mainz 2011; ISBN 978-3-926663-44-3
* Beate Reifenscheid; Daniel Buren – Two Exploded Cabins for a Dialog, Encore des Carrés, Dokumente unserer Zeit XXXXV; Chorus-Verlag; Mainz 2012; ISBN 978-3-926663-45-0
# Curtis T. McMullen

Curtis T McMullen (nascut el 21 de maig de 1958) és professor de matemàtiques a la Universitat Harvard.

## Biografia

Va rebre la Medalla Fields en 1998 pel treball realitzat durant la seva carrera i, particularment, pel seu treball en dinàmiques complexes. Es va graduar en 1980 en el Williams College i es va doctorar en 1985 a la Universitat Harvard, sent supervisat per Dennis Sullivan.

## Obres destacades

* McMullen, Curtis T. Complex Dynamics and Renormalization. 135. Princeton, NJ: Princeton University Press, 1994. ISBN 0-691-02982-2.
* McMullen, Curtis T. Renormalization and 3-Manifolds which Fiber over the Circle. 142. Princeton, NJ: Princeton University Press, 1996. ISBN 0-691-01153-2.

## Referències

* ↑ «Curtis McMullen» (en anglès). britannica.com. [Consulta: 2 setembre 2014].

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Curtis T. McMullen» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Curtis T. McMullen al Mathematics Genealogy Project.
* abel.math.harvard.edu/~ctm/ Pàgina web personal a la Universitat Harvard.