OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Illes Ascrib

Les Illes Ascrib (Na h-Eileanan Ascrib en gaèlic, Ascrib Islands en anglès) formen un petit arxipèlag a les Hèbrides Interiors en el loch Snizort, al nord-oest de l'illa de Skye d'Escòcia.
L'arxipèlag s'estén al llarg de la costa est de la península de Waternish de l'illa de Skye de manera al·liniada en cinc illes i alguns esculls banyat per les aigües del llac Snizort. L'illa més gran, que és també la més meridional, s'anomena South Ascrib i posseeix el punt més alt del conjunt amb 41 metres d'altura. Totes les illes són poc escarpades i cap d'elles no està coberta d'arbres.
Les illes i esculls de l'arxipèlag en són:
* South Ascrib
* Scalp Rock
* Eilean Garave
* Sgeir a’ Chapuill
* Sgeir a’ Chuain
* Eilean Creagach
* Eilean Losal.
Amb l'illa d'Isay situada en el loch veí de Dunvegan, les Illes Ascrib constitueixen des del 17 de març de 2005 una zona especial de conservació (SAC : Special area of conservation) per la presència de la marsopa comuna, (Phocoena phocoena) i de colònies reproductives de foques comunes (Phoca vitulina).
Les illes són propietat de Peter Garth Palumbo, baró Palumbo, promotor immobiliari, mecenes i membre del partit conservador britànic des de l'any 1990.
Existeix una sola casa a l'illa de South Ascrib.

## Enllaços externs

* Scottish Natural Heritage - Ascrib Isay and Dunvegan Special Area of Conservation Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine. (anglès)

## Referències

* 1 2 3 4 5 (anglès) Ordnance Survey - Dades geogràfiques
* ↑ (anglès) Scottish Natural Heritage - Ascrib Isay and Dunvegan Special Area of Conservation Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* ↑ (anglès) European Environment Agency - Ascrib, Isay and Dunvegan
# Inscripció d'Al-Karak

La inscripció d'Al-Karak (en àrab romanitzat al-Karak o al-Kerak) fou descoberta el 1958 a Jordània, prop del barranc d'Al-Karak. És un fragment d'una inscripció de basalt de 12,5 cm d'alçada per 14 cm d'amplària. La inscripció és del final del segle IX ae.

## Descobriment

El Museu Arqueològic de Jordània la va adquirir al 1958. En una versió la trobà Falah Qaddur (o Fallah el-Baddour), un beduí. Segons Reed, W. L. i F. V. Winnett, Qaddur afirmà haver trobat la pedra "em una rasa que havia estat tallada per construir un nou edifici a Al-Karak". Uma carta d'Awni Dajani, llavors cap d'antiguitats del Museu Arqueològic de Jordània, afirmava que la pedra fou trobada per Odeh Subh el-Khwalideh (un parent de Qaddur) a casa de Suleiman el-Mubayyedin, prop del Llac Romà a l'est d'Al-Karak.

## Inscripció

La inscripció conté 3 línies incompletes, que inclouen 8 paraules completes i fragments de 5 més, totes escrites en llengua moabita coneguda només per un altre objecte, l'Estela Mexa. El text de la inscripció s'acosta al de l'Estela de Moab, però té una característica especial: la lletra He té quatre traços horitzontals a l'esquerra a partir del traç vertical, mentre que un He típic del segle X ae al V ae , en les inscripcions semítiques del nord-oest contenen només tres traços a l'esquerra. Aquesta lletra està present en la inscripció almenys 3 voltes, i cada vegada apareix amb 4 traços horitzontals. Una altra diferència entre l'Estela de Moab i la inscripció moabita és la separació entre els mots. En l'Estela de Moab hi ha punts i, en la inscripció moabita, petites línies.

## Transliteració i traducció

Tot seguit hi ha la transliteració i la transcripció de la inscripció en lletres hebrees, així com la seua traducció a l'anglés. Les paraules entre claudàtors no s'han preservat en la inscripció, però s'han reconstruït, en part per comparança amb l'Estela Mexa.
| Transcripció | Transliteració | traducció |
| [אנכי כמשגד בן כ] משית מלך מאב הד [יבני] | [ 'anākū kamāšgād bēn ka ] māšūyat tot justēk mā'āb hadū [ bānū ] | [Jo sóc Chemosh-gad, fill de Ch] emosh-yat, rei de Moab, el Dib [onita] ... |
| [בבת] י כמש למבער כי אה [בתי] | [ babēt ] ū kamāš lamaba'ēr kū 'āha [ batū ] | [... en el te] mple de Chemosh com un sacrifici, perquè jo estima [va ...] |
| [...] נה והן עשתי את [...] | [...] nh wahēn 'āšūtū' t [...] | ... i que vaig fer ... |

## Nota

* Aquest article va ser inicialment traduït de l'article de la Wikipedia en anglés, amb el títol El-Kerak Inscription.

## Referències

* ↑ Champlin, Russell Norman. «Quir de Moabe». A: Novo dicionário bíblico Champlin: Completo, prático, exegético, indispensável (en portugués). São Paulo: Hagnos, 2018.
* ↑ «Um fragmento de uma inscrição moabita primitiva de Caraque, William L. Reed e Fred V. Winnett, Boletim das Escolas Americanas de Pesquisa Oriental, nº 172 (dezembro de 1963), pp. 1-9».
* ↑ «Página da inscrição de El Kerak» (en portugués).
* ↑ Reed, W. L., and F. V. Winnett. "A Fragment of an Early Moabite Inscription from Kerak." Bulletin of the American Schools of Oriental Research 172 (1963) 1-9.
# Can Riera (Anglès)

Can Riera és una obra del municipi d'Anglès (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de tres plantes amb coberta de doble vessant cap a laterals.
La planta baixa té quatre obertures rectangulars, tres finestres i una porta. Les finestres són rectangulars i fetes d'obra, algunes d'elles amb reixes protectores de ferro. La porta principal té una arcada de mig punt composta de dovelles mitjanes i poc treballades.
El primer pis té sis finestres i un balcó que n'agrupa dues d'aquestes, totes rectangulars. La barana, de ferro forjat, no té cap mena de decoració.
El tercer pis, en forma de golfes engrandides amb una reforma que ha realçat el sostre, consta de tres finestres rectangulars en línia a la part central.

## Història

Una de les finestres del primer pis, la que està situada sobre la porta principal, conté una inscripció amb una creu, el nom abreviat de Jesús (IHS) i la data de 1686.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Riera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 febrer 2016].

### Bibliografia

* Catàleg de Masies i Cases Rurals en sòl no urbanitzable., Abril 2005
# Jo mateix (Rousseau)

Jo mateix (en francès: Moi-même) és un oli realitzat en 1890 pel pintor francès Henri Rousseau, conegut com «El duaner Rousseau». Les seves dimensions són de 146 × 113 cm. S'exposa en la Galeria Nacional de Praga.
Aquest quadre es troba entre els que Rousseau va afirmar haver inventat un nou gènere, el retrat-paisatge, que consistia a pintar un paisatge sobre el qual s'afegia el retrat de la persona. En aquest cas va triar un dels seus llocs favorits a París, afegint després l'autoretrat en primer pla.

## Descripció i interpretació

El quadre és un autoretrat de cos sencer amb un paisatge urbà de París com a fons d'estil naíf. Es pot veure a un Rousseau seriós molt bé vestit, amb la barba molt cuidada i envoltat de símbols de modernitat, un pont de metall (modern per a l'època), un globus, un vaixell sobre el riu Sena amb les banderes naúticas de senyals i la recentment inaugurada Torre Eiffel.
Porta una paleta i un pinzell. En la primera es poden llegir els noms «Clemence» (nom de la seva primera esposa, Clemence Boitard) i «Josefina» (nom de la seva segona esposa, Josefina Noury), els que semblen haver estat escrits sobre una altra inscripció que ha quedat esborrada.
En la solapa esquerra porta la insígnia dels Palmes académiques, premi atorgat per un ministeri francès.

## Referències

* ↑ «Myself: Portrait – Landscape1890». Google Art Project. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ Winograd, Abigail. «Comentario sobre Portrait du père de l'artiste (Retrato del padre del artista)». Museo Nacional de Bellas Artes de Argentina. [Consulta: 1r febrer 2015].

## Enllaços externs

* Veure el lloc de la institució on s'exhibeix el quadre (anglès)
# Ca n'Alrich

Ca n'Alrich és una casa noucentista de Caldes de Montbui (Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'edifici en el seu origen era un balneari que s'enderrocà quasi totalment als anys 1940, després de la guerra civil, quan va ser transformat en tres cases unifamiliars entre mitgeres, disposades en fileres. De l'antic balneari sols s'aprofitaren els fonaments i els murs portants de la planta baixa. Les dues cases laterals, tant la que dona al carrer de Santa Susanna com la que fa mitgera a les Termes Victòria són de planta baixa i un pis, en canvi la casa central del conjunt té planta baixa i dos pisos.
L'estructura és tradicional de gruixudes parets de càrrega unidireccionals de biguetes. La coberta de la casa central del conjunt és inclinada i de teula àrab, l'edifici queda rematat per un ràfec a manera de cornisa ceràmica. La coberta de les cases dels extrems és plana i transitable, quedant també l'edifici rematat a l'altura de la terrassa transitable, just on comença la barana, per un ràfec o voladís horitzontal d'uns 50 centímetres aproximadament, format amb colls de fusta.
Hi ha un gran ordre, tant en vertical com en horitzontal, en la disposició i el tipus de forats. La façana és completament simètrica, amb un eix central i alhora presenta també tres eixos de simetria en cada una de les tres cases. Els forats es disposen segons unes faixes verticals de composició o alineació. Aquests són força similars amb unes proporcions bastant verticals. L'edifici queda rematat per una espècie de pèrgola que uniformitza l'alçada dels tres cossos.

## Història

Durant molts anys va ser un balneari. Al segle xix era conegut com a Can Alrich, i al segle XX per Balneari Alrich o del Remei. També pren el nom popular de Can Targa. Després de la guerra, cap als anys 1940, desapareix com a balneari. Els propietaris venen la casa al senyor Cortés. La casa és quasi enderrocada i després de moltes obres, es transforma en les tres habitacions actuals. La número 17 era Can Balaguer (treballador del senyor Cortés), la número 18 era Can Cortés (fill) i la número 19 era la casa del constructor Miró, que va realitzar les obres. Més tard la casa central passà en propietat al balneari Victòria i el senyor Cortés comprà la casa del constructor Miró, on avui dia viu l'escultor Sebastià Badia amb la seva esposa.
L'edifici està situat a la plaça del Lleó, centre neuràlgic de l'antiga i actual vila, formant part de la zona més monumental de la població. Està envoltada d'una arquitectura fonamentalment del segle xx, molt heterogènia degut a les nombroses reconstruccions i restauracions que s'han fet al llarg de la història.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Ca n'Alrich». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2016].
# Cairo (Nebraska)

Cairo és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 790 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cairo tenia 790 habitants, 295 habitatges, i 218 famílies. La densitat de població era de 564,9 habitants per km².
Dels 295 habitatges en un 40% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,7% hi vivien parelles casades, en un 7,1% dones solteres, i en un 26,1% no eren unitats familiars. En el 22,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,68 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,14.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 20,4% de 45 a 60 i un 14,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.500 $ i la renda mediana per família de 43.854 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.400 $ mentre que les dones 19.792 $. La renda per capita de la població era de 15.938 $. Aproximadament el 8,5% de les famílies i el 10,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cairo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cairo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cabana del Moliner

«Cabana del Moliner» té aquests significats:
* Cabana del Moliner (Abella de la Conca), cabana del municipi d'Abella de la Conca, de la comarca del Pallars Jussà
* Cabana del Moliner (Guàrdia de Noguera), cabana de la vila de Guàrdia de Noguera, en el terme municipal de Castell de Mur, de la comarca del Pallars Jussà
# Cabana del Moro (Senterada)

La Cabana del Moro és un dolmen del terme municipal de Senterada, a la comarca del Pallars Jussà.
Està situat a 1.260 metres d'altitud en el sector oriental del terme, al límit amb el terme de la Pobla de Segur, al vessant nord-occidental del Serrat de Moró.

## Bibliografia

* SÀNCHEZ I VILANOVA, Llorenç. El Pallars. Visió històrica. Pallars Sobirà. Pallars Jussà. Volum Primer. Barcelona: Promociones y Publicaciones Universitarias, 1996. ISBN 84-477-0566-8.

## Enllaços externs

* La Cabana del Moro en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Joan Babot i Xaus

Joan Babot i Xaus (Sant Joan Despí, 19 de setembre de 1918 - Barcelona, 16 de març de 1997) fou un futbolista català de la dècada de 1940.

## Trajectòria

Després d'iniciar-se al club de la seva ciutat natal, Sant Joan Despí, jugà amb el FC Barcelona durant els anys de la Guerra Civil. Fou un dels jugadors que realitzà la gira per Amèrica, on jugà 14 partits per Mèxic i els Estats Units. Acabada la gira, Babot fou un dels pocs futbolistes que retornaren a casa. Durant aquests anys guanyà la lliga Mediterrània, la lliga Catalana i el Campionat de Catalunya. Entre 1940 i 1942 jugà a l'AD Ferroviaria de Madrid, a Segona Divisió. L'any 1942 tornà a Catalunya per jugar al Gimnàstic de Tarragona, on en sis temporades passà de la Quarta Categoria, fins a la primera divisió, arribant a ser capità de l'equip. La temporada 1947-48 jugà amb el Nàstic un total de 25 partits Primera en els quals va fer un gol. El gener de 1948 guanyà al Nuevo Chamartín (avui Bernabéu) per 1 a 3, en la primera derrota de l'equip blanc al seu nou estadi.
A continuació jugà al Reial Valladolid, un total de 3 temporades en les quals jugà 77 partits a Primera. El 4 de juny de 1950 reforçà l'Atlètic de Madrid en un partit del Trofeu Teresa Herrera. El febrer de 1951 fou convocat per la selecció espanyola però no debutà amb l'equip. El 1951, amb quasi 34 anys, fitxà pel RCD Espanyol, però no gaudí de molts minuts, amb només 3 partits de lliga jugats i un gol marcat. Abans de finalitzar la temporada fou cedit a la UE Sant Andreu, on coincidí amb altres espanyolistes com Antoni Cruellas i David Casamitjana. Es retirà definitivament l'any 1953. Jugà un partit amb la selecció catalana de futbol l'any 1948.
A Sant Joan Despí, avui dia se celebra un torneig de futbol que duu el seu nom.

## Palmarès

* Lliga Mediterrània de Futbol:
** 1936-37
* Campionat de Catalunya de futbol:
** 1937-38
* Lliga Catalana de Futbol:
** 1937-38

## Referències

* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* 1 2 3 4 5 6 «Babot». colchonero.com. Arxivat de l'original el 2014-11-29. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ «Los que bregan por el Gimnástico». Mundo Deportivo, 28-03-1946. [Consulta: 1r octubre 2014].
* 1 2 3 4 5 «Fitxa de Babot». Periquito.cat. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ «Babot, el excelente defensa central, ha finalizado su compromiso con el Español». Mundo Deportivo, 01-08-1953. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ «En Las Corts». Mundo Deportivo, 22-03-1948.
* ↑ «Torneig Joan Babot». Sant Joan Despí. Arxivat de l'original el 2014-11-29. [Consulta: 1r octubre 2014].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Iron Gate

Iron Gate és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 404 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Iron Gate tenia 404 habitants, 185 habitatges, i 121 famílies. La densitat de població era de 445,7 habitants per km².
Dels 185 habitatges en un 17,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,6% hi vivien parelles casades, en un 7,6% dones solteres, i en un 34,1% no eren unitats familiars. En el 31,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,73.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 16,6% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 24% entre 25 i 44, un 27,5% de 45 a 60 i un 23,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.094 $ i la renda mediana per família de 34.464 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.222 $ mentre que les dones 17.500 $. La renda per capita de la població era de 16.703 $. Entorn del 7,4% de les famílies i el 9,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Iron Gate». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Iron Gate». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Cantó de Cholet-2

El cantó de Cholet-2 és un cantó francès del departament de Maine i Loira, situat al districte de Cholet. Té 10 municipis i el cap es Cholet.

## Municipis

* Les Cerqueux
* Chanteloup-les-Bois
* Cholet (part)
* Maulévrier
* Mazières-en-Mauges
* Nuaillé
* Toutlemonde
* Trémentines
* Vezins
* Yzernay

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1961-1967 | René Verger | CD |
| 1967-1988 | Maurice Ligot | CNI, després UDF |
| 1988-1992 | Jacquelin Ligot | UDF |
| 1992-2004 | Jean-Louis Belouard | Divers droite, després UDF |
| 2004- | Jean-Pierre Chavassieux | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| - | - | - | - | - | 25.123 | 26.180 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Can Carlà (Pira)

Can Carlà és una casa del municipi de Pira (Conca de Barberà) protegida com a bé cultural d'interès local. Aquesta casa fa cantonada entre els carrers doctor Robert i Guimerà. La casa està bastida sobre dos arcs diafragmàtics situats perpendicularment generant un espai porticat davant de la porta. Consta de baix, entresol parcial, pis principal i golfes. La porta principal presenta un arc rebaixat fet amb pedra i rematat per un escut.

## Referències

* ↑ «Can Carlà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Can Carlà». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Cantó de Le Robert-1

El cantó de Le Robert-1 va ser fins al 2015 una divisió administrativa francesa situada al departament de Martinica a la regió de Martinica.

## Composició

El cantó comprenia la fracció Sud de la comuna de Le Robert.

## Administració

Llista dels consellers generals successius :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001-2014 | Alfred Monthieux | Divers gauche | |
| Les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Referències

* ↑ «LOI n° 2011-884 du 27 juillet 2011 relative aux collectivités territoriales de Guyane et de Martinique (1)».
# Cantó de Montier-en-Der

El cantó de Montier-en-Der és un cantó francès del departament de l'Alt Marne, situat al districte de Saint-Dizier. Té 12 municipis i el cap és Montier-en-Der.

## Municipis

* Ceffonds
* Droyes
* Frampas
* Longeville-sur-la-Laines
* Louze
* Montier-en-Der
* Planrupt
* Puellemontier
* Robert-Magny
* Laneuville-à-Rémy
* Sommevoire
* Thilleux

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-19.. | Georges Barbier | CNIP |
| 19..-1979 | M. Prevost | radical, després Divers droite |
| 1979-1985 | M. Trussart | Divers droite |
| 1985-1992 | Roger Mielle | Divers droite |
| 1992-2011 | Jean-Jacques Bayer | UDF, després UMP |
| 2011- | Eric Krezel | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 5.287 | 5.922 | 5.585 | 5.436 | 5.305 | 5.331 | 5.761 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Joel Antônio Martins

Joel Antônio Martins (23 de novembre de 1931 - 1 de gener de 2003) fou un futbolista brasiler.

## Selecció del Brasil

Va formar part de l'equip brasiler a la Copa del Món de 1958. Defensà els colors del València CF.

## Referències

* ↑ Profile Arxivat 2008-04-07 a Wayback Machine. a sambafoot (portuguès)
* ↑ «Todos os brasileiros - 1958» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ Joel Antônio Martins a BDFutbol
# Joel-Peter Witkin

Joel-Peter Witkin (Brooklyn, Nova York, 13 de setembre de 1939) és un fotògraf estatunidenc.

## Biografia

Nascut de pare jueu i mare catòlica, els seus pares es van divorciar quan era jove a causa de les seves diferències religioses. Va treballar com a fotògraf de guerra entre 1961 i 1964, a la Guerra del Vietnam. El 1967 va decidir treballar com a fotògraf independent i es va convertir en el fotògraf oficial de City Walls Inc.. Després es va matricular en escultura a la Cooper School Of Fine Arts de Brooklyn, on va aconseguir un títol en arts el 1974. Després que la Universitat de Colúmbia li concedís una beca, va acabar els seus estudis a la Universitat de Nou Mèxic, a Albuquerque, on va aconseguir el seu Màster en Belles Arts.

## Influències

Segons el mateix Witkin, la seva particular visió i sensibilitat provenen d'un episodi que va presenciar sent petit, un accident automobilístic en el qual una nena va resultar decapitada. També cita les dificultats en la seva família com una influència. El seu artista favorit i gran influència és Giotto di Bondone.

## Obra

Les seves fotos solen involucrar temes i conceptes com ara mort, sexe, cadàvers (o parts d'ells) i persones com nans, transsexuals, hermafrodites o gent amb deformacions físiques. Les seves obres sovint evoquen passatges bíblics o pintures famoses. Un exemple és la versió que va fer de Las Meninas de Velázquez, que es va poder veure a la mostra Oblidant Velázquez, al Museu Picasso de Barcelona el 2008. Aquesta naturalesa transgressora del seu art ha consternat a l'opinió pública en repetides ocasions i ha provocat que l'acusin d'explotador i que hagi estat marginat com a artista en diverses ocasions.

## Referències

* ↑ Jewish Virtual Library
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.Storck, Jeanne. «[{{{url}}} Band of Outsiders: Williamsburg's Renegade Artists]». Billburg.com, 2001. [Consulta: 19 agost 2007].
* 1 2 Jewish Virtual Library
# Joel

* Per a altres significats, vegeu «Joel (desambiguació)».
Joel (en llatí Joel, en grec Ἰωήλος) fou un historiador romà d'Orient que va viure al final del segle xii i començaments del segle xiii i va escriure Χρονογράφια ἐν συνόψει, que és una història de diversos fets notables històrics sobretot romans d'Orient. Comença amb Adam i arriba fins a la mort d'Aleix V Ducas el 1204.
En conjunt l'obra no és molt valuosa excepte la darrera part, on Joel devia ser testimoni directe dels fets, ja que lamenta molt vivament la conquesta de la ciutat de Constantinoble pels llatins de la Quarta Croada, que hi van fundar l'Imperi Llatí.

## Referències

* ↑ Joel a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 605