OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Montebello Ionico

Montebello Ionico és un comune (municipi) de la Ciutat metropolitana de Reggio de Calàbria, a la regió italiana de Calàbria, situat a uns 130 km al sud-oest de Catanzaro i a uns 15 km al sud-est de Reggio de Calàbria. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 6.161 habitants.
Montebello Ionico limita amb els municipis següents: Bagaladi, Melito di Porto Salvo, Motta San Giovanni, Reggio Calabria i San Lorenzo.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 3 febrer 2020].
# Molí de Fontscalents

El Molí de Fontscalents és un molí del municipi de Castellar del Vallès (Vallès Occidental). És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una edificació de tipus industrial formada per diversos edificis disposats de manera esglaonada, seguint el pendent que marca el terreny, en els marges del riu Ripoll. L'edifici actualment està en procés de restauració pel que fa a la façana. El conjunt està format bàsicament per tres grans naus, dues de planta rectangular i coberta a dos vessants i la tercera, de planta quadrada i coberta a quatre vessants. L'estructura de l'edifici és l'habitual en els molins situats en el riu Ripoll a Castellar del Vallès, la seva factura és senzilla essent edificis de planta baixa i dos o tres pisos d'alçada, disposant d'un gran nombre de petites finestres. Tocant a la carretera es troba la casa de Fontscalents, una edificació de tipus rural.

## Història

El març de 1815 el paraire terrassenc Joan Baptista Galí va obtenir el permís per construir un molí paperer al costat del molí bataner del seu soci Ignasi Vidal. Amplià el molí de Fontscalents i construí també la capella dedicada a la Mare de Déu de la Mercè, que mantingué el culte de 1919 al 1936, en què fou espoliada arran de la Guerra Civil desapareixent quadres d'altar procedents d'Itàlia, així com altres objectes artístics. A finals del segle xix, Agustí Galí, tenia instal·lacions per a la fabricació de paper, filatura i tissatge de cotó. A les acaballes del segle xix un successor de Joan Baptista, August Galí, hi tenia 600 pues de retòrcer llana –mogudes per set rodes d'aigua– i instal·lacions per fabricar-hi paper, filatura i tissatge de cotó.
A principi del segle xx, el molí de Fontscalents estava dividit en tres indústries repartides entre els tres cossos del molí: una fàbrica de cartró (propietat d'A. Raduè), una d'assortiment de llana (Propietat de F. Llobet) i una indústria de paperera (propietat de F. Panadés), de 1881 a 1907. El 1907 aquesta darrera indústria passà al seu gendre, Blai Blanquer, fins a l'any 1929. L'any 1929 F. Blanquer creà a Fontscalents la primera impremta de Castellar del Vallès, "Gràfiques F. Blanquer".
Actualment el molí continua dedicat principalment a la pelleria i com activitat secundària al pentinat de llanes.

## Referències

* 1 2 Agustí Masvidal i Salavert; Joan Alsina i Giralt. Els molins del riu Ripoll. Sabadell: Amics de les Arts i de les Lletres de Sabadell, 1988, p. 18-19. ISBN 84-404-1116-2.
* 1 2 3 4 5 «Molí de Fontscalents». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 desembre 2015].
# Monumento a los Hacendistas asturianos

L'escultura urbana coneguda pel nom Monumento a los Hacendistas asturianos, també anomenada Monumento a los Economistas y Hacendistas Asturianos, ubicada al carrer Alférez Provisional, jardins de Llamaquique, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta de pedra, és obra de José Antonio Nava Iglesias, i està datada 1980. El monument està constituït per un grup de blocs de pedra constituint un homenatge als grans economiseas asturians, entre els quals destaquen: Alonso de Quintanilla, José Campillo, Pedro Rodríguez de Campomanes, Gaspar Melchor de Jovellanos, Álvaro Flórez Estrada, José Canga Argüelles i Alejandro Mon y Menéndez.

## Referències

* 1 2 «Escultura «Monumento a los Economistas y Hacendistas Asturianos»» (en espanyol europeu), 05-07-2018. [Consulta: 2 gener 2019].
* 1 2 «Escultura p�blica en Oviedo». Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 2 gener 2019].
* ↑ CLAVEROL, MANUEL GUTIÉRREZ; ARIAS, ALBERTO CARLOS POLLEDO. Guía total turística y monumental de Oviedo. 6 itinerarios para disfrutar de una ciudad de cuento (en castellà). Ediciones Nobel, 2016. ISBN 9788484597384.
* ↑ «Monumento a los Economistas y Hacendistas Asturianos - Enciclopedia de Oviedo». [Consulta: 2 gener 2019].
# Monumento a las víctimas del terrorismo (1968-2007)

L'escultura urbana coneguda pel nom Monumento a las víctimas del terrorismo (1968-2007), ubicada a la plaça Ángel González (poeta), a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta de granit i marbre travertí, és obra de José Luis Sánchez Planes, acadèmic de la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando i està datada 2007.
El monument consisteix en xapat d'estructura d'acer inoxidable autoportant en granit negre intens, amb la gravació per raig de sorra dels noms de les víctimes del terrorisme des del seu inici en 1968 fins a l'any 2007, un total de 1500 noms en aquest moment; el conjunt escultòric es completa amb una enorme "Mà de Fàtima" de color blanc, feta amb fresadora de control numèric en marbre travertí.

## Referències

* ↑ CLAVEROL, MANUEL GUTIÉRREZ; ARIAS, ALBERTO CARLOS POLLEDO. Guía total turística y monumental de Oviedo. 6 itinerarios para disfrutar de una ciudad de cuento (en castellà). Ediciones Nobel, 2016. ISBN 9788484597384.
* 1 2 3 «Escultura «Monumento a las víctimas del terrorismo»» (en espanyol europeu), 05-07-2018. [Consulta: 1r gener 2019].
* 1 2 «Escultura p�blica en Oviedo». Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 1r gener 2019].
* ↑ «Teleasturias – La información digital libre» (en anglès). Arxivat de l'original el 2006-01-10. [Consulta: 1r gener 2019].
# Montmarlon

Montmarlon és un municipi francès situat al departament del Jura i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 29 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Montmarlon era de 29 persones. Hi havia 8 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols) i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 12 habitatges, 11 eren l'habitatge principal de la família i 1 estava desocupat. 7 eren cases i 4 eren apartaments. Dels 11 habitatges principals, 9 estaven ocupats pels seus propietaris, 1 estava llogat i ocupat pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 4 en tenien quatre i 5 en tenien cinc o més. 10 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 3 habitatges hi havia un automòbil i a 6 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Montmarlon el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 8 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 8 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 22 persones, 19 eren actives i 3 eren inactives. Les 19 persones actives estaven ocupades(10 homes i 9 dones).. De les 3 persones inactives 1 estava jubilada i 2 estaven estudiant.

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Montmarlon hi havia 4 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 316 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Montmarlon a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Montmarlon a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Montmaraud

Montmaraud (en francès Montmarault) és un municipi francès, situat al departament de l'Alier i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2018 tenia 1.524 habitants.

## Demografia

La població ha evolucionat segons el següent gràfic: El 2007 hi havia 898 habitatges, 710 eren l'habitatge principal, 50 eren segones residències i 137 estaven desocupats. 719 eren cases i 178 eren apartaments.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 861 persones, 615 eren actives i 246 eren inactives. Hi havia una cent-vintena d'establiments L'any 2000 hi havia 10 explotacions agrícoles que conreaven un total de 720 hectàrees.

## Persones

* Louis Diat, cuiner de l'hotel Ritz de Nova York, inventor de la sopa freda Vichyssoise.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Exploitations agricoles
* ↑ «La vichyssoise, itinéraire d’une soupe passée partout… sauf à Vichy» (en francès). La Montagne (ed. Centre France, 25-11-2014. [Consulta: 26 desembre 2021].
# Mondavio

Mondavio és un municipi d'Itàlia, dinsa la regió de les Marques, amb 5.346 habitants. Limita amb els municipis de Barchi, Corinaldo (AN), Fratte Rosa, Monte Porzio, Montemaggiore al Metauro, Orciano di Pesaro, Piagge, San Giorgio di Pesaro i San Lorenzo in Campo.

## Història

El nom de Mondavio es troba per primera vegada en un document amb data de 1178 i més tard en el registre del Vaticà 1289. El Sant en aquesta ocasió es va donar la benvinguda a l'amenitat de la zona i la varietat d'aus. I aquestes expressions deriva del nom de Mons avium com "Muntanya dels Ocells" (ara hi ha un colom en l'escut municipal). Atès que aquesta és una de les moltes explicacions sobre l'origen del nom, podem considerar incert el significat real "Mondavio".
Al final de la regla dels Malatesta, la Rectoria de Mondavio va tornar al domini directe de l'Església com Fano i Senigallia. A finals de 1463 la rectoria amb Montemarciano Senigallia i la disputa era el net del Papa Pius II Piccolomini Antoni, però la regla va ser de curta durada com Pius II va morir a l'agost de 1464 i Mondavio, Senigallia, San Costanzo Mondolfo i amb altres castells es van revoltar contra el Piccolomini i presentat al governador de Fano, el bisbe de Perugia, Vannucci Giacomo da Cortona. L'ascens al papat de Sixt IV della Rovere el 1471 va inaugurar una política de nepotisme que tenen grans conseqüències en la regió. En 1473 el Papa Frederic III Montefeltro condecorat amb el títol de duc i van estar d'acord a casar-se amb els Della Rovere donant a la seva filla Joana en matrimoni amb el net del Papa Joan Della Rovere (1502). El matrimoni va tenir lloc a l'octubre de 1474 i després d'uns dies John es van invertir a la ciutat de Senigallia, en el Vicariat de Mondavio i altres terres. John es va quedar per algun temps Mondavio i va donar el treball a la genial arquitecte Francesco di Giorgio Martini per construir el castell (construït entre 1482 i 1492), que en tots aquests segles, no ha estat sotmès a cap lloc i mai ha disparat un tret per les seves armes. El fill de John, Mary Francis, va néixer potser en Mondavio el 1503 va succeir al seu oncle en el ducat d'Urbino Guidobaldo també s'incorpora el Vicariat de Mondavio. Durant el govern dels Della Rovere, el Vicariat experimenta un període de pau, la prosperitat i el progrés d'uns cent trenta anys, aquest era el moment de grans celebracions. En 1631, amb l'extinció de la dinastia dels Della Rovere, el duc i el retorn Vicariat de Mondavio a la jurisdicció de la Santa Seu.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1993-1999 | Stefano De Angelis | |
| 1999-2007 | Sebastiano Dominici | |
| 2007-2008 | Paolo De Biagi | |
| 2008- | Federico Talè | PD |

## Agermanaments

* Vilassar de Dalt
* Fontenay-Trésigny

## Monuments

* La Rocca di Mondavio
# Muralla de Vílnius

La muralla de Vílnius va ser un mur defensiu al voltant de la ciutat de Vílnius, la capital del Gran Ducat de Lituània. Va ser construïda entre 1503 i 1522 per a la protecció contra els atacs dels Kanat de Crimea a començaments de les Guerres Moscovita-Lituana. La pedra i paret de maó va ser un element clau del sistema defensiu de Vílnius, i va ser pagat pels propietaris de terres de la ciutat. Contenia nou portes i un bastió d'artilleria. Algunes de les construccions originals han sobreviscut.
* La Porta Subačius va ser construïda al final de l'actual carrer de l'Esperit.
* La Porta Spas va ser construïda a la vora del riu Vilnia al costat oriental de la ciutat.
* La Porta Wet era a prop de Plaça de la Catedral de Vílnius.
* La Porta Tatar era a la cantonada del carrer Liejykla Totoriai.
* La Porta Vilija se situa a la cantonada de Vílnius i el carrer Bernardinai.
* La Porta Trakai va ser construïda a la cantonada dels carrers de Trakai i Pylimas. Era la porta principal de la ciutat i contenia (igual que la porta de l'Aurora) una capella.
* La Porta Rūdininkai al final del carrer de Rūdininkai.
* La Porta Medininkai estava al final del carrer Medininkai. Aquesta porta protegia l'entrada en la part sud de la ciutat. Ara com ara es coneix com la Porta de l'Aurora.
Un bastió d'artilleria va ser construït per protegir la part oriental de la ciutat. Avui és un museu militar de Vílnius i està en procés de renovació.
Després de les particions de la Mancomunitat de Polònia-Lituània, el govern rus va ordenar abatre la major part dels murs i totes les portes, excepte la Porta de l'Aurora. Algunes parts de la paret són encara visibles en tot el barri vell de Vílnius, o seran restaurades per la seva exhibició.

## Referències

* Ragauskienė, R.; Antanavičius, D; Burba, D.; ir kt. Vilniaus žemutinė pilis XIV a. – XIX a. pradžioje: 2002–2004 m. istorinių šaltinių paieškos. Vilnius. 2006 (lituà)
# Montmorillon

Montmorillon és un municipi francès, situat al departament de la Viena i a la regió de la Nova Aquitània.

## Població

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 3.121 | 2.843 | 3.313 | 3.174 | 3.608 | 4.157 | 4.672 | 4.768 | 5.228 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 4.968 | 5.130 | 5.203 | 5.010 | 5.105 | 5.128 | 5.158 | 5.268 | 5.284 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 5.176 | 5.051 | 4.944 | 4.583 | 4.766 | 4.507 | 4.754 | 5.410 | 5.524 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 5.743 | 6.034 | 6.685 | 6.954 | 6.667 | 6.898 | 6.584 | 6.319 | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |
Des de l'any 2000 és una vila del llibre que forma part de la "Fédération des villages du livre en France", on les vuit "villages du livre" s'han reagrupat des de l'any 2012.

## Referències

* ↑ «Fédération des villages du livre en France» (en francès). Arxivat de l'original el 2020-01-02. [Consulta: 1r gener 2020].
# Casal del Jove

El Casal del Jove és una casa gòtica de la Roca del Vallès (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres, de dos pisos. Originalment la composició de la façana era simètrica, però es va veure alterada en convertir una de les finestres de la planta baixa en portal. Les obertures estan emmarcades en pedra. Cal destacar les finestres d'estil conopial, dues petites i una gran, que presenta un arc de pedra del que pengen uns arquets de labor gòtica, amb influències plateresques en els caps dels àngels que en pengen, molt corrents al segle xvi. Al damunt de l'arc hi ha dos lleons sostenint un escut amb la data inscrita. A cada extrem del naixement de l'arc hi ha dos caps humans, un de femení, ricament ornat, i un de masculí, amb barba (potser l'amo i la mestressa?).

## Història

A la llinda del balcó hi ha la inscripció "Francesch Lansa, 1557", data que ens pot indicar un inici de l'edifici, el qual, però, seria amb coberta a dues aigües i el carener perpendicular a la façana i que, més tard, entre els segles xviii i xix, hauria sofert una forta transformació, en la qual li haurien canviat el sentit dels pendents de la coberta i s'hauria anivellat el coronament de la façana. Les obertures de la planta baixa van ser modificades i la finestra central del pis va ser transformada en balcó.
Al fogatge de 1553 figura el cognom <lança.
Segons Carreras Candi seria l'antic hostal d'en Torrens, tot i que, en Mn. Sales, no hi està d'acord i el situa entre can Roc i can Ridameya, del carrer de l'Església (Sales, 1971b) o més tard, a cal Costalaire, casa que iniciava el carrer Major i era situada al costat de la de l'Ajuntament Vell, (Sales, 1978)

## Referències

* 1 2 3 4 «Casal del Jove». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2017].
# Casal del Molí Vell (Gelida)

El Casal del Molí Vell és una obra noucentista de Gelida (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici aïllat, situat dintre del complex industrial de la fàbrica de paper Guarro. Té planta rectangular i consta de planta baixa, un pis i golfes, sota coberta de quatre vessants, de teula àrab. L'accés al primer pis es fa per escala exterior de dos trams rectes amb replà d'un quart de volta. En un dels laterals hi ha un porxo (actualment tancat), coronat a l'altura del primer pis per una terrassa amb balustres. L'obra, que recull elements constructius traicionals, s'inscriu dintre del llenguatge noucentista.

## Història

El Casal del Molí Vell va ser construït entre 1920-1921 per l'arquitecte Antoni Puig i Gairalt, a fi d'instal·lar-hi el menjador del personal de la fàbrica Guarro a la planta baixa i l'escola i biblioteca al primer pis. Actualment és utilitzat com a habitatge i seu de les oficines de l'empresa.

## Referències

* 1 2 «Casal del Molí Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 octubre 2017].
# Jojk – Juoigan

Juoigan (Yoik), (títol en suec: Jojk) és un documental suec sobre el yoik produït i realitzat per la periodista sami Maj Lis Skaltje. Es va estrenar el 2013 en el canal SVT2 de la televisió pública sueca en una versió curta de 58 minuts i el 2014 es va projectar íntegrament (85 minuts) en diferents festivals i després als cinemes suecs. Va rebre crítiques positives a Suècia.
Maj-Lis Skaltje no va poder aprendre a cantar yoiks de petita, perquè estaven prohibits a casa, i va començar a interessar-s'hi quan era adulta. El 2005 hi va publicar un llibre, titulat Luondu juoiggaha. Va estar preparant el documental cirka 10 anys.
La major part de la pel·lícula l'ocupen entrevistes a intèrprets de yoik tradicional de diferents parts de Sápmi, que expliquen la seva relació amb aquest cant tradicional sami. També es fa un repàs de la història del yoik i del poble sami: s'explica que l'església sueca va condemnar el yoik perquè l'associava amb el paganisme i l'embriaguesa, i que moltes famílies van decidir no transmetre-lo a la generació més joves. Molts samis s'atrevien a cantar yoiks només quan estaven sols amb els rens.
Al documental, hi apareixen diferents tipus de yoik, com yoiks personals, de llocs, o d'animals, i diferents tradicions com el leuʹdd dels samis Skolt ortodoxos, o els yoiks més melodiosos dels samis de la mar.
Alguns dels músics que hi participen són Inga Juuso, Anders P. Bongo, Berit Alette Mienna, Elias Moshnikoff, Marit Gaup Eira, Johan Andreas Andersen, Jörgen Stenberg i Simon Issát Marainen.

## Referències

* ↑ «Jojk». Kritiker.se. [Consulta: 19 gener 2021].
* 1 2 «Jojk - Juoigan (2014)». [Consulta: 19 gener 2021].
* ↑ «Maj Lis Skaltje» (en suec). Biblioteken i Norbotten. Arxivat de l'original el 22 de gener 2021. [Consulta: 19 gener 2021].
* ↑ «Maj-Lis Skaltje juoigan filbma vuosehuvvui» (en sami septentrional). Sveriges radio, 11-04-2014 [Consulta: 19 gener 2021].
* ↑ Eriksson, Karoline «Förtryckt kultur spårar sig själv» (en suec). Svenska Dagbladet, 04-12-2014 [Consulta: 19 gener 2021].
* ↑ «”Jojk”» (en suec). Sveriges radio, 05-12-2014 [Consulta: 19 gener 2021].

## Enllaços externs

* Jojk – Juoigan en Svensk Filmdatabas
# Jokebox

Jokebox és una sèrie d'animació catalana creada per Òscar Andreu i Òscar Dalmau, dirigida per Freddy Córdoba Schwaneberg i Roger Córdoba Schwaneberg, guió d'Òscar Andreu, Òscar Dalmau, Guillem Dols i Tomàs Fuentes, coproduïda per Televisió de Catalunya, Kotoc i Greatest Hits SL, amb la col·laboració de l'Institut Català de les Empreses Culturals (ICIC). És una sèrie d'humor per a adults que tracta els problemes quotidians de la vida: la corrupció, la mort, l'oci, etc., amb un punt de vista irònic.
Fou estrenada per TV3 el 16 d'octubre de 2011 fins al 5 de febrer de 2012. La sèrie està formada per 13 episodis de 30 minuts de duració. Cada episodi està estructurat en 12 esquetxos de curta durada, on apareixen més de 300 personatges diferents.

## Història

La idea de la sèrie es va començar a gestar el 2007. Segons declaracions de Mònica Terribas, inicialment la sèrie es deia Els extres, i la sèrie s'ha concebut amb projecció internacional. S'ha enregistrat una versió anglesa de la sèrie, amb dos intèrprets nord-americans. Per dur-la a terme, els productors compten amb el suport de l'Institut Català de les Indústries Culturals.

## Referències

* ↑ «Jokebox». TV3.cat. Sant Joan Despí: Televisió de Catalunya, 2012. [Consulta: 21 maig 2013].
* ↑ «Jokebox arriba a TV3 i al Canal 3XL». TV3.cat. Sant Joan Despí: Televisió de Catalunya, 2012. [Consulta: 21 maig 2013].
* ↑ Araguás, Natàlia «Humor en 3D per a adults a TV3». Diari Ara [Barcelona], 13-10-2011, p.44 [Consulta: 13 octubre 2011].

## Enllaços externs

* Web de Jokebox Arxivat 2011-11-13 a Wayback Machine.
* Jokebox Arxivat 2014-03-20 a Wayback Machine. a Kotoc
* Fitxa de la sèrie al portal Catalanfilms