OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ensenyament del català a Tarragona durant el franquisme

Durant el franquisme, malgrat estar prohibit, l'ensenyament del català es va mantenir a la ciutat de Tarragona.
El 1967 -o amb anterioritat- el Club de Joves de Tarragona organitzà un curs de català a càrrec de Gabriel Bas, que seguí el manual Signe de Jordi Jané.
El mateix 1967, un grup d'intel·lectuals del món cultural -Josep Anton Baixeras, Josep M. Recasens, Artur Bladé, etc.- va demanar oficialment a la Diputació Provincial l'autorització de l'ensenyament de la llengua catalana.
L'abril de 1968 la Diputació va crear unes unitats didàctiques per a l'ensenyament del català.
Però no és fins al novembre que es realitza el primer curs de llengua i literatura a càrrec de Miquel Menéndez Cuspinera, filòleg, traductor i escriptor, i Ricard Jordana, lector d'espanyol i català a la Universitat de Gal·les i catedràtic d'anglès a l'Institut Martí i Franquès, lloc on es van impartir les classes. Més tard s'hi van afegir Maria Dolors Cabré i Artur Bladé. El nombre d'inscrits en aquesta primera edició superà el centenar de persones. S'utilitzava com a llibre de text la coneguda gramàtica Signe. El dia 28 va tenir lloc la inauguració del curs a la seu de la Diputació, que va consistir en una conferència de Josep M. Llompart amb el títol "El català a les Illes". El curs acabà el 30 d'abril.
Tingué continuïtat el 1969/70.
El curs 1970/71 no va començar fins al 8 de gener del 1971 ja que, a causa de l'enderrocament del vell edifici de l'Institut, va costar de trobar una ubicació per fer les classes, que s'acabaren impartint a la Casa de Cultura -actual Biblioteca Pública. El curs s'acabà el 27 d'abril. L'assistència fou d'uns 25 alumnes.
El 20 de març de 1975, l'Ajuntament, a proposta de la Comissió de Cultura, aprovà promoure l'ensenyament de la llengua catalana a les escoles de la ciutat a càrrec del pressupost municipal.

## Referències

* ↑ Rovira i Gómez, Salvador-J. El Club de Joves 1965-1976: el ressorgiment de la cultura catalana i catalanista a Tarragona.. Tarragona: Centre d'Estudis Històrics i Socials Guillem Oliver del Camp de Tarragona, 2010, p. 31, 33, 72.
* ↑ Baixeras i Sastre, Josep A. Carnet tarragoní: 1963-1975. Tarragona: Institut d'Estudis Tarraconenses Ramon Berenguer IV, 1983, p. 86-87, 100-105.
* ↑ Bladé i Desumvila, Artur. Viure a Tarragona: full d'un dietari, 1966-1969. Tarragona: Institut d'Estudis Tarraconenses Ramon Berenguer IV, 1984, p. 136-143, 146-151, 156-157, 164-165, 178-179.
* ↑ Bladé i Desumvila, Artur. Viure a Tarragona: full d'un dietari, 1970-71. Tarragona: Institut d'Estudis Tarraconenses Ramon Berenguer IV, 1986, p. 132-133, 136-137, 140-141, 164-167.
* ↑ Toda Bonet, Agnès. Panoràmica: resistència cultural antifranquista a Tarragona. Tarragona: Arola, 2007, p. 238.
# Empire (Ohio)

Empire és una vila dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 300 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Empire tenia 300 habitants, 124 habitatges, i 86 famílies. La densitat de població era de 351 habitants/km².
Dels 124 habitatges en un 36,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,5% hi vivien parelles casades, en un 18,5% dones solteres, i en un 30,6% no eren unitats familiars. En el 29% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,42 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,3% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 32,7% entre 25 i 44, un 22,7% de 45 a 60 i un 10,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.442 $ i la renda mediana per família de 24.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.625 $ mentre que les dones 16.786 $. La renda per capita de la població era d'11.667 $. Aproximadament el 16,5% de les famílies i el 16,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Empire». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Empire». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Empire (videojoc de 1972)

Empire és un videojoc de guerra de construcció d'imperis creat el 1972 per Peter Langston, prenent el seu nom d'un joc de taula del mateix nom a Reed College. Va ser inicialment creat per Langston en BASIC en un miniordinador HP2000 a l'Evergreen State College. Quan l'equip host va ser retirarat, el codi font del joc es va perdre. Posteriorment, altres dos autors van escriure de forma independent una nova versió del joc, ambdós nomenats Empire. En les dècades des de llavors, nombroses altres versions de Empire van ser desenvolupats per a una àmplia varietat de plataformes.
El joc es basa en torns, amb jugadors que donen comandes a la seva conveniència i en algunes versions que després executen simultàniament el servidor del joc a intervals fixats que van des d'unes poques hores fins a una vegada al dia. El mapa del joc consisteix en "sectors", que es pot designar com a agrícola, industrial, etc. Hi ha dotzenes de tipus d'unitats que requereixen una gran varietat de matèries primeres i fabricades per a la seva creació. Les partides "blitz" poden durar unes hores, les típiques uns mesos, i algunes fins a un any. Empire és considerat com un dels primers videojocs d'estratègia de la història dels videojocs.

## Vegeu també

* Classic Empire

## Referències

* ↑ Peter Langston. «The birthdate of Empire». wolfpackempire.com, 20-11-2007. [Consulta: 5 maig 2018].
* ↑ Dyer-Witheford, Nick; De Peuter, Greig. University of Minnesota Press. Games of Empire: Global Capitalism and Video Games, 2009. ISBN 9780816666102.
* ↑ P William Audureau. « L'histoire des jeux vidéo d'aventure a commencé plus tôt qu'on ne le pensait», 29-04-2015.

## Enllaços externs

* Empire Classic Arxivat 2018-05-06 a Wayback Machine.
* Wolfpack Empire
# Emmitsburg

Emmitsburg és una població dels Estats Units a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2000 tenia 2.290 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Emmitsburg tenia 2.290 habitants, 811 habitatges, i 553 famílies. La densitat de població era de 768,8 habitants/km².
Dels 811 habitatges en un 38,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,2% hi vivien parelles casades, en un 13,2% dones solteres, i en un 31,7% no eren unitats familiars. En el 26,8% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,4% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 31,4% entre 25 i 44, un 16,6% de 45 a 60 i un 20,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 70 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.710 $ i la renda mediana per família de 46.328 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.578 $ mentre que les dones 23.235 $. La renda per capita de la població era de 16.216 $. Entorn del 4,2% de les famílies i el 12,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Emmitsburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Emmitsburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Emmetten

Emmetten és un municipi del cantó de Nidwalden (Suïssa).

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Els zozòs

Els zozòs (títol original francès: Les Zozos ) és una pel·lícula de Pascal Thomas dirigida el 1973. Ha estat doblada al català.

## Argument

Frédéric i François són dos joves alumnes d'institut en internat. Amics de dues joves franceses no bastant atrevides pel seu gust, que anomenen "les pixades", i envoltats a l'internat d'una quadrilla de joves pretensiosos a punt per explicar qualsevol anècdota per tal de passar per seductors, es posen al cap anar a Suècia en autoestop per tal de descobrir dones més fàcils que les franceses, i de poder explicar als camarades d'internat les seves nombroses conquestes. Però verdaders tontents tot just acabats de sortir del seu niu, abordaran amb timidesa i indecisió el seu nou paper de lligar.

## Repartiment

* Frédéric Duru: Frédéric
* Edmond Raillard: François
* Virginie Thévenet: Martine
* Annie Colé: Elisabeth
* Jean-Marc Cholet: Paringaux
* Jean-Claude Antezack: Vénus
* Patrick Colé: Raymond
* Thierry Robinet: Thomas
* Patrick Tremblin: La Musique
* Caroline Cartier: Nelly
* Daniel Ceccaldi: L'oncle Jacques
* Jacques Debary: el supervisor general
* Serge Rousseau: el professor
* Birgitta Klerk: La filla del Pastor
* Marie-Louise Donner: Marie-Louise

## Referències

* ↑ esadir.cat. Els zozòs. esadir.cat.
* ↑ «Les zozos». The New York Times.
# Epicurus the Sage

Epicurus the Sage és una sèrie humorística i satírica de còmics de dos volums (Visting Hades, The Many Loves of Zeus) del 1989 escrita per William Messner-Loebs, il·lustrada per Sam Kieth, i publicat per DC Comics. Epicur (filòsof grec antic) apareix com el personatge protagonista del llibre, viatjant pel món antic amb el jove alumne de Plató i Aristòtil, Alexandre el Gran, i de vegades amb Aristòtil mateix. Junts, vaguen per diversos mites grecs importants (p. ex. el segrest de Persèfone per Hades), es troben amb Homer i parlen de les qüestions filosòfiques, amb un gran tracte humorístic de slapstick. És considerable l'ús d'anacronismes.
Ha rebut una bona crítica per part de Hiram Crespo a la revista Society of Friends of Epicurus considerant-la una introducció a la filosofia adequada i eloqüent per als xiquets.
Ha sigut publicat a Espanya per Norma el 2009 amb una edició amb un sol volum.

## Referències

* 1 2 «Epicuro el Sabio». Tebeosfera. [Consulta: 18 juliol 2017].
* ↑ González Delgado, Ramiro «Orfeo y Eurídice en el cómic». Cuadernos de Filología Clásica. Estudios Latinos, 30, 1, 2010, pàg. 195.
* 1 2 3 Rothschild, D. Aviva. Graphic Novels: A Bibliographic Guide to Book-length Comics. Libraries Unlimited, 1995, p. 126–127. ISBN 1-56308-086-9.
* 1 2 Evangelia, Moula «Greek Classics Through Comic Books: Negotiating Cultural Tradition Under the Fidelity Pseudo-Dilemma». Journal of Literature and Art Studies, 2, 6, 2012, pàg. 599. Arxivat de l'original el 2013-01-23 [Consulta: 2 abril 2016].
* ↑ Crespo, Hiram «Epicurus the Sage Review». Society of Friends of Epicurus, 6, 2014.
# Fórmula del residu de Bott

En matemàtiques, la fórmula del residu de Bott, introduïda per Bott (1967), descriu una suma sobre els punts fixos d'un camp vectorial holomòrfic d'una varietat complexa compacta.

## Definició

Si $v$ és un camp vectorial holomòrfic en una varietat complexa compacta $M$, llavors
    $\sum _{v(p)=0}{\frac {P(A_{p})}{\det A_{p}}}=\int _{M}P(i\Theta /2\pi )$
on
* la suma és superior als $p$ punts fixos del camp vectorial $v$
* la transformació lineal $A_{p}$ és l'acció induïda per $v$ en l'espai tangent holomòrfic a $p$
* $P$ és una funció polinòmica invariant de matrius de grau $dim(M)$
* $\Theta$ és una matriu de curvatura del paquet tangent holomòrfic

## Referències

* Raoul, Bott «Vector fields and characteristic numbers». The Michigan Mathematical Journal, 14, 1967, pàg. 231–244. DOI: 10.1307/mmj/1028999721. ISSN: 0026-2285.
* Griffiths, Phillip; Harris, Joseph. Principles of algebraic geometry. New York: John Wiley & Sons, 1994 (Wiley Classics Library). ISBN 978-0-471-05059-9.

## Vegeu també

* Fórmula del punt fix fix holomòrfic de Lefschetz
* Teorema del punt fix d'Atiyah–Bott
# Torçac

Torsiac és un municipi francès situat al departament de l'Alt Loira i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 73 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Torsiac era de 73 persones. Hi havia 40 famílies de les quals 20 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 12 dones vivint soles), 8 parelles sense fills, 8 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 64 habitatges, 37 eren l'habitatge principal de la família, 21 eren segones residències i 6 estaven desocupats. 58 eren cases i 6 eren apartaments. Dels 37 habitatges principals, 30 estaven ocupats pels seus propietaris, 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien una cambra, 6 en tenien dues, 4 en tenien tres, 13 en tenien quatre i 12 en tenien cinc o més. 24 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 13 habitatges hi havia un automòbil i a 19 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Torsiac el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 8 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 16 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 8 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 8 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 46 persones, 32 eren actives i 14 eren inactives. De les 32 persones actives 30 estaven ocupades (17 homes i 13 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 14 persones inactives 8 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa d'hostatgeria i restauració i 1 d'una empresa de serveis.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un restaurant.
L'any 2000 a Torsiac hi havia 8 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Torsiac a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Torsiac a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Stéfanos Streit

Stéfanos Streit (en grec Στέφανος Στρέιτ) va ser un jurista i polític grec.

## Biografia

Va nàixer a Patres, fill del geòmetra Georgios Streit (Γεώργιος Στρέιτ). Va estudiar Dret a Atenes i Alemanya, especialitzant-se en el camp judicial. Després, va treballar com a jutge del tribunal d'apel·lació i magistrat. Va dimitir el 1865 i va ser jutge a Patras fins al 1872, quan va ser nomenat director de la sucursal del Banc Nacional de Grècia a Làmia. El 1889 es convertí en subdirector del Banc Nacional i finalment atenyí el càrrec de director, on va romandre fins al 1911. Paral·lelament continuà la seua carrera en la universitat. El 1875 va entrar en el càrrec de professor numerari de Dret Internacional i Constitucional, el 1876 es va fer professor extraordinari de la facultat de Dret i el 1879 professor ordinari. A més, va ser ministre d'Economia el 1897, durant el govern d'Alèxandros Zaïmis.
Morí a Atenes el 13 d'abril de 1920. Estava casat amb Viktoría Londu (Βικτωρία Λόντου), filla del que fou batlle de Patras, Andreas J. Lóndos (Ανδρέας Χ. Λόντος). Va tindre un fill, Georgios Streit (Γεώργιος Στρέιτ).

## Referències

* ↑ «Πληροφορίες για τον Στέφανο Στρέιτ [Informació sobre Stéfanos Streit]» (en grec modern). Ινστιτούτο Νεοελληνικών Ερευνών [Institut Neogrec d'Investigacions].
* 1 2 3 Βιογραφικό σημείωμα από τον Ε.Λ.Ι.Α., Αρχείο Στρέιτ [Currículum de Streit en l'arxiu de l'E.L.I.A.]. codi: A.E. 364, 2/ 01.
# Josep Camp-Sangles

Josep Camp-Sangles (Roda de Ter, Osona 1857-1879) fou un poeta català de la Renaixença. Era membre de l'Esbart de Vic. Els seus poemes (Poesies, 1881) es publicaren un cop mort —Camp-Sangles morí als 22 anys—, amb un pròleg de Jaume Collell.

## Referències

* ↑ «Gran enciclopèdia catalana».
# Qusongita

La qusongita és un mineral de la classe dels elements natius. Rep el seu nom de la zona on va ser descoberta, a Qusong (Xina).

## Característiques

La qusongita és un carbur de fórmula química WC, el carbur de wolframi en estat natutral. Cristal·litza en el sistema hexagonal. Generalment es troba en forma de cristalls anèdrics a subèdrics en matriu. Els grans són angulars, generalment d'entre 4 i 8 micres de diàmetre, opacs i de color gris-acer amb una lluentor metàl·lica. La seva duresa a l'escala de Mohs és 9,5, sent doncs un mineral molt dur.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la qusongita pertany a «01.BA - Carburs» juntament amb els següents minerals: cohenita, haxonita, isovita, tongbaïta, khamrabaevita, niobocarbida, tantalcarbida i yarlongita.

## Formació i jaciments

Es troba en kimberlites; en dipòsit de sulfurs de coure i níquel que contenenr elements del grup del platí (PGE) en roques màfiques-ultramàfiques. Va ser descoberta l'any 1986 als dipòsits de cromita de Luobusha, a Qusong Co. (Regió Autònoma del Tibet, República Popular de la Xina). Juntament amb la qusongita, també es van extreure altres minerals: diamants, coesita, moissanita, wüstita, compostos intermetàl·lics, aliatges d'osmi-iridi amb inclusions de diamants i silicurs de ferro. També se n'ha trobat a d'altres dos indrets de la Xina: a Mengyin (Shandong) i a Yangliuping (Sichuan).

## Referències

* ↑ «Qusongite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 gener 2016].
* ↑ «Qusongite Mineral Data» (en anglès). Webmineral. [Consulta: 3 gener 2016].
* ↑ Fang, Q.; Bai, W.; Yang, J.; Xu, X.; Li, G.; Shi, N.; Xiong, M.; Rong, H. «Qusongite (WC): A new mineral». American Mineralogist, 94, 2-3, 01-02-2009, pàg. 387–390. DOI: 10.2138/am.2009.3015.
# Proechimys roberti

Proechimys roberti és una espècie de mamífer rosegador de la família de les rates espinoses. És endèmic del Brasil, on viu a altituds de fins a 1.000 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos de galeria. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
Aquest tàxon fou anomenat en honor del col·leccionista francès Alphonse Robert.

## Referències

* ↑ Weksler, M.; Bonvicino, C. Proechimys roberti. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 16 juliol 2015.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 343. ISBN 978-0801893049.
# Josep de Calassanç Laplana i Puy

Josep de Calassanç Laplana i Puy (26 de juliol de 1943 a Binèfar) és un historiador de l'art i historiador de l'Església i actual director del Museu de Montserrat.
Format a la Facultat de Lletres de la Universitat de Barcelona, fou frare felipó fins que ingressà al monestir benedictí de Montserrat. Ha publicat diversos llibres, com L'oratori de Sant Felip Neri de Barcelona i el seu patrimoni artístic i monumental (1978) o el molt erudit volum L'Església dels primers segles (2006).
Tanmateix la seva especialitat com a historiador de l'art ha esdevingut la figura de Santiago Rusiñol, de qui és el millor especialista sobretot en la seva faceta de pintor. Sobre ell publicà Santiago Rusiñol. El pintor. l'home (1995) i La pintura de Santiago Rusiñol. Obra completa (2004), aquesta en tres volums, i en col·laboració amb Mercedes Palau-Ribes, llibres que inclouen el catàleg raonat més complet de l'obra pictòrica de l'artista. És el director del Museu de Montserrat, institució que ha convertit en un dels principals museus d'art de Catalunya i al que ha dedicat altres llibres, guies i articles. Dirigeix la revista "Propileu", vinculada al museu. És membre corresponent de la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi de Barcelona des del 1994.

## Llibres destacats

* L'oratori de Sant Felip Neri de Barcelona i el seu patrimoni artístic i monumental (1978)
* Santiago Rusiñol. El pintor. l'home (1995) (Premi Crítica Serra d'Or de biografies i memòries, 1996)
* La imatge de la Mare de Déu de Montserrat al llarg dels segles, Publicacions de l'Abadia de Montserrat (1995)
* Les col·leccions de pintura de l'Abadia de Montserrat, (1999)
* La pintura de Santiago Rusiñol. Obra completa (2004)
* L'Església dels primers segles (2006)

## Referències

* ↑ «Laplana Puy, Josep de Calassanç». dhac.iec.cat, 06-06-2016. [Consulta: 23 març 2019].

## Enllaços externs

* Blog personal de JC Laplana
# Josep de Calassanç Serra i Puig

Josep de Calassanç Serra i Puig (Barcelona, 1951 - Montpeller, 18 de desembre de 2011), més conegut com a «Cala», fou un impressor català establert a Baó. Fill de l'arqueòleg Josep de Calassanç Serra i Ràfols i germà d'Eva i Blanca Serra.

## Biografia

Ja de jove fou militant de l'independentisme radical, participant en la fundació del Partit Socialista d'Alliberament Nacional el 1969. Arran de la seva militància, el 1975 es va exiliar a la Catalunya del Nord. Fou un dels membres fundadors de Terra Lliure, amb Jaume Fernàndez i Calvet i Pere Bascompte.
Després de la mort de Fèlix Goñi el 1979 tornà a exiliar-se al Rosselló, aquest cop definitivament. El novembre de 1983 fou expulsat de Terra Lliure i des del 1984 es dedicà a treballar com a impressor de llibres en català, a col·laborar a Ràdio Arrels i com a ànima del Centre Cultural Català de Perpinyà i del Casal Jaume I de Perpinyà. Fou coordinador del llibre Qui sem els catalans del nord (1992). El 2002 va rebre el Premi d'Actuació Cívica de la Fundació Lluís Carulla.
El 18 de desembre de 2011 va morir a l'hospital de Montpeller en el transcurs d'una operació del cor.

## Vegeu també

* Cronologia de Terra Lliure

## Referències

* ↑ «Josep de Calassanç Serra i Puig». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Fragment del documental amb una intervenció de Serra (al minut 4,35 i al 23,20)». Terra Lliure, punt final. Arxivat de l'original el 2011-06-30. [Consulta: 19 desembre 2011].
* ↑ Busquets, Jordi «Los principales dirigentes históricos de Terra Lliure han abandonado la organización terrorista» (en castellà). El País, 19-11-1986.
* ↑ AA.VV.. Qui sem els catalans del nord.. Perpinyà, Catalunya Nord: Associació Arrels, 1992, p. 221. ISBN 2-9507229-0-3.
* ↑ «Es mor l'activista independentista Josep de Calassanç Serra 'Cala'». Vilaweb, 18-12-2011. [Consulta: 18 desembre 2011].
* ↑ «Ha mort Josep de Calassanç Serra "Cala", fundador de Terra Lliure i històric independentista». Llibertat.cat, 18-12-2011. [Consulta: 18 desembre 2011].

## Enllaços externs

* «"Cala", fins sempre». CAL.
* «En un país digne, algú com en Cala mereixeria honors i reconeixements nacionals». a Llibertat.cat.
* Llavors de llibertat. Cala i la generació oblidada (David Andreu i Josep Sabaté, 2013)