OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Núria Viñas Panadès

Núria Viñas Panadès (segle XX - Barcelona, 10 d'abril de 1998) fou una pilot d'automobilisme catalana. Formà part de l'Escuderia Barcelona al volant d'un Fiat Abarth i debutà en competició al ral·li Fémina el 1962, cursa que guanyà diverses vegades. Destacà en pujades de muntanya, guanyant entre d'altres les del Montseny, Puig Major, Montserrat, Rabassada, Sant Feliu de Codines, el Farell i Pont de Vilomara en la seva categoria. Guanyà també proves com ara la Volta al Vallès, la cursa del circuit del Llobregat, les 6 Hores de Barcelona i el Trofeu Saló de l'Automòbil.
Núria Viñas competí en nombroses curses com a única representant femenina, en alguna de les quals es proclamà campiona absoluta com en el cas del Trofeu de Montjuïc. Guanyà el Campionat de Catalunya femení de ral·lis (1969, 1971, 1973 i 1975) i fou campiona de Catalunya d'automobilisme femení en diverses ocasions. També guanyà el Campionat d'Espanya femení de ral·lis de 1972 i 1973 al volant d'un BMW 2002Ti, en què aconseguí la victòria en ral·lis com el de Madrid, Bilbao i Xerès. Durant la seva carrera tingué de copilots Immaculada Viñas, Maria Àngels Pujol i Anna Maria Garreta. A finals de la dècada de 1970 acabà la seva carrera pilotant un Ford Escort.
El seu germà, conegut com a Jordi "Chi" (ca.1938-2018), fou un conegut copilot de ral·lis que arribà a presidir la Federació Catalana d'Automobilisme.

## Referències

* 1 2 «Núria Viñas Panadès». enciclopedia.cat. GEC - Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 9 juny 2016].
* ↑ Del Arco, Javier; Arderiu, Miquel; Montero, Xavier; Camp, Jordi. «Apèndix. El llibre d'or de l'automobilisme a Catalunya». A: Història de l'automobilisme a Catalunya. Barcelona: Planeta, 1990, p. 291. ISBN 84-320-6249-9.
* ↑ Jordi Viñas va morir als 88 anys el 15 de juny de 2018. Autet, Josep. «Obituario: Jorge Viñas Panadés, "Jordi Chi"» (en castellà). JAS. [Consulta: 10 abril 2019].
# Núrsia

* Aquest article tracta sobre la ciutat dels sabins. Si cerqueu la població italiana actual, vegeu «Norcia».
Núrsia (en llatí Nursia, en grec antic Νουρσία) va ser una ciutat dels sabins a la part alta de la vall del Nar, al peu dels Apenins, a les muntanyes conegudes actualment com els Monti della Sibilla. El seu clima fresc és alabat per Virgili i Sili Itàlic.
Per primer cop es menciona a la Segona Guerra Púnica, l'any 205 aC, quan va aportar voluntaris i armament a Publi Corneli Escipió Africà Major, i probablement era una de les tres principals ciutats sabines, ja que junt amb ella es parla de Reate i Amiternum.
Va ser un municipi romà i se sap que els seus habitants van ser castigats per August per la seva adhesió al partit republicà i pel suport que van donar a Luci Antoni en la Guerra de Perusa, segons Suetoni i Dió Cassi. Columela i Plini el Vell diuen que era coneguda per la qualitat dels seus naps.
Hi va néixer Vespàsia Pol·la, mare de l'emperador Vespasià, i a la ciutat es va erigir un monument a la família. A uns 10 km, hi havia un llogaret anomenat Vespasiae en el camí cap a Spoleto.
Al segle iv, era una seu episcopal i va ser el lloc de naixement de Benet de Núrsia, el fundador de l'orde dels benedictins, el primer gran orde monàstic europeu. Correspon a la moderna Norcia, on queden algunes restes de l'antiga muralla.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Nursia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 26 agost 2022].
# Nomoteta

Nomoteta (en grec antic νομοθέτης) era, a l'antiga Grècia un membre d'una comissió atenenca que votava les lleis.

## Història

Segons Tucídides els nomotetes es van instaurar pel règim oligàrquic de l'any 411 aC. Segons Demòstenes el càrrec es sortejava a raó de 500, 1000, o 1500 entre els 6000 que l'Ekklesia o assemblea triava per a formar part dels tribunals de justícia. Havien de pronunciar-se en un dia "sí o no" sobre les propostes de l'assemblea ciutadana o de vegades sobre les iniciatives d'un sol ciutadà. Els nomotetes també proposaven l'abrogació o la reformulació de les lleis antigues o obsoletes que no s'avenien amb les lleis més recents, escoltant els advocats públics, també anomenats "defensors de les lleis", elegits per l'assemblea, que tenien per missió defensar les lleis antigues. El pronunciament dels nomotetes es feia sempre després d'un debat, una discussió crítica sobre la llei que es pretenia prorrogar o derogar. Sòcrates va ser nomoteta.
El nom s'aplicava també a totes les persones que imposaven lleis com Pèricles o Temístocles o altres personatges mitològics o semi-mitològics com Minos de Creta, Dracó d'Atenes, Zaleuc de Locres Epizefiris, o Carondes de Catana i Rhègion.

## Referències

* ↑ Tucídides. Història de la guerra del Peloponès, VIII, 86-97
* ↑ Demòstenes. Tercera Olintíaca
* ↑ Aristòtil. Política, lib V, VIII, 1308-1314
* ↑ Xenofont. Records de Sòcrates, I, 2,30
* ↑ Smith, William (ed.). «Nomotetes». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 2-XI-2020].
# Nitra nad Ipľom

Nitra nad Ipľom és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1350.

## Referències

* ↑ «Banskobystrický kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 6 gener 2022].
* ↑ «História obce». [Consulta: 6 gener 2022].
# Nitració de Menke

La nitració de Menke és la nitració de compostos aromàtics rics en electrons amb nitrat cúpric i anhídrid acètic. La reacció introdueix al nitroderivat predominantment en la posició d'orto al grup d'activació. La reacció porta el nom del químic neerlandès Jean Baptiste Menke (1887-1955).

## Referències

* ↑ Wang, Zerong. «Menke Nitration». A: Comprehensive organic name reactions and reagents (en anglès). Hoboken, N.J.: John Wiley, 2009. DOI 10.1002/9780470638859.conrr42. ISBN 978-0-470-63885-9.
* ↑ Menke, JB «Nitration with nitrates» (en anglès). Recueil des Travaux Chimiques des Pays-Bas, 44, 1925, pàg. 141. DOI: 10.1002/recl.19250440209.

## Vegeu també

* Nitració de Zincke
# Níjniaia Lebejaika

Níjniaia Lebejaika (en rus: Нижняя Лебежайка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2011 tenia 2 habitants. Pertany al districte municipal de Khvalinsk.

## Referències

* ↑ «Почвенная карта России». Arxivat de l'original el 2018-01-25.
* ↑ «Топографические карты СССР N-39 (В) 1:100000. Самарская область.». Arxivat de l'original el 2018-01-15.
# Níjniaia Gussinka

Níjniaia Gussinka - Нижняя Гусынка (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 105 habitants. Pertany al districte (raion) de Prókhorovka.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Avdeyevka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-02-04. [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ Бобов А. Начало заселения района / А. Бобов //Истоки. – 2001. – 10 янв.
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 4 febrer 2022].
# Nombre de Cameron

El nombre de Cameron (Ca) és un nombre adimensional que permet de definir l'eficiència d'un sistema de regulació pel que fa al flux d'un fluid. Aquest règim tèrmic està condicionat pel nombre de Cameron, o per la seva inversa, el nombre de Graetz (Gr).
Es defineix de la següent manera :
    $C_{a}={\frac {1}{Gr}}={\frac {a\;L}{V\;h^{2}}}$
on :
   * Gr = nombre de Graetz,
   * a = difusivitat tèrmica, [m²/s] : $a={\frac {\lambda }{\rho }}_{c}$
   * λ = conductivitat tèrmica,
   * ρ$_c$ = capacitat tèrmica volumètrica, [J⋅K$^{-1}$⋅m$^{-3}$]
   * V = velocitat del fluid, [m/s]
   * L = longitud característica del fluid, [m]
   * Δp = pèrdua de càrrega [Pa]
Si Ca < 10$^{-2}$ : El règim tèrmic és adiabàtic i la regulació no influeix en el flux. En aquest cas podem calcular l'ordre de magnitud de l'escalfament mitjançant: $\Delta T={\frac {\Delta p}{\rho _{c}}}$
Si Ca > 10$^{-2}$ : El règim és transitori i la conducció de calor de les parets pot començar a ser eficaç.

## Bibliografia

* Bilteryst, François. Aspects généraux de la mécanique des fluides et des transferts thermiques (en francès), 2005.
# Norðurland eystra

Norðurland eystra (en català: Terra del Nord-est) és una de les 8 regions d'Islàndia. Ocupa una superfície de 21.968 i té 28.618 habitants (2007). La ciutat més gran és Akureyri, que té 17.300 habitants.
També hi ha les cascades de Goðafoss
# Nostra Paraula

Nostra Paraula és una publicació d'ideologia comunista editada a Palma des de 1931.
La periodicitat de Nostra Paraula ha anat variant al llarg de la història. El títol ha aparegut, segons les èpoques, en castellà o en català. Entre gener i maig de 1931 aparegué com a periòdic obrer i en fou director Ateu Martí. L'1 de maig de 1931, Antoni Bauzà Cervera, va rellevar Ateu Martí en la direcció del periòdic. Entre maig de 1931 i febrer de 1932, fou l'òrgan de l'Agrupació Comunista Palmesana i del Comitè Provincial de Balears del Partit Comunista d'Espanya. Reaparegué el febrer de 1934, com a òrgan del comitè de la Federació Balear del PCE i portaveu dels sindicats partidaris de la unitat sindical. La revista for suspesa arran dels fets d'octubre de 1934, s'edità de nou entre maig de 1935 i juliol de 1936, en què desaparegué a causa de l'aixecament militar contra la Segona República. De novembre de 1936 a gener de 1939, s'edità a Maó com a òrgan del comitè provincial del PCE i en fou director Heriberto Quiñones González (1936-1937).
Durant la dictadura franquista aparegué com a full clandestí de manera intermitent, almenys des de 1946. Des de 1973, es publicà en castellà i en català. Desapareguda el 1978, reaparegué el gener de 1984 com a òrgan quinzenal de la direcció carrillista del Partit Comunista de les Illes Balears-Partit Comunista d'Espanya. Des de juny de 1984, en produir-se l'escissió dins el PCIB, fou l'òrgan del Partit Comunista de Balears-Partit Comunista dels Pobles d'Espanya, encara que simultàniament n'aparegué un número editat pels renovadors del PCIB. Dirigit per Francesca Bosch adoptà una línia prosoviètica.

## Referències

* ↑ «Nostra Paraula». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 11. Palma: Promomallorca, p. 379. ISBN 84-8661702-2.
# Nostang

Nostang (en bretó Lostenk) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 1.216 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 720 | 763 | 733 | 829 | 1.050 | 1.088 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Robert Juhel | |
| 2008- | Jean-Pierre Gourden | |
# Nostoc commune

Nostoc commune (català: nòstoc, merda de bruixa) és una espècie de cianobacteri de distribució cosmopolita que és present als Països Catalans. És l'espècie tipus del gènere Nostoc.

## Descripció

Nostoc commune és una espècie que fa colònies. Inicialment forma un petit glòbul gelatinós que va creixent i es torna aplanat formant una massa gelatinosa amb altres colònies properes. Dins la fina làmina hi ha nombroses estructures nomenades tricomes. Al llarg dels tricomes hi ha heterocists que fan la fixació del nitrogen.Quan és moll, Nostoc commune és verdós blavenc, verd oliva o marró però quan és sec és incospicu i marronós.

## Distribució i hàbitat

Nostoc commune és capaç de sobreviure a condicions extremes en les regions polars i en zones àrides. És terrestre i d'aigües dolces o salobres. Es troba sobre el sòl en llocs on no hi ha herba (sovint entre petites molses, com es pot veure a la foto de l'esquerra) i també sobre roques, grava i superfícies pavimentades. A Singapur, Nostoc commune creix en els sòls alcalins, en aigua salobre i en camps d'arròs, penya-segats i roques humides.

## Biologia

Nostoc commune en condicions adverses entra en dormició per un llarg període i reviu quan milloren les condicions i l'aigua està disponible. La colònia dessecada resisteix la calor i la repetició de glaçades i desglaçades, i no produeix oxigen en la dormició. S'ha comprovat que els polisacàrids extracel·lulars li són indispensables per tolerar l'estrès i per recuperar-se.
Nostoc commune es pot presentar en el thallus de plantes com les del gènere Phaeoceros.

## Usos

Nostoc commune es menja en amanida a les Filipines, Indonèsia i Japó. A la Xina es diu "facai" i forma part dels aliments tradicionals de l'Any Nou Lunar.

## Referències

* 1 2 3 4 Guiry, M.D.; Guiry, G.M. «Nostoc commune - Vaucher ex Bornet & Flahault». AlgaeBase, 2012. [Consulta: 8 setembre 2012].
* 1 2 3 Wee Yeow Chin. «Nostoc commune». Raffles Museum of Biodiversity Research. Arxivat de l'original el 2012-12-25. [Consulta: 7 setembre 2012].
* ↑ «Nostoc». MicrobeWiki. [Consulta: 8 setembre 2012].
* 1 2 Tamaru, Yoshiyuki; Yayoi, Takani; Yoshida, Takayuki; Toshio, Sakamoto «Crucial Role of Extracellular Polysaccharides in Desiccation and Freezing Tolerance in the Terrestrial Cyanobacterium Nostoc commune». Applied and Environmental Microbiology, 71, 11, 2005, pàg. 7327–7333. DOI: 10.1128/AEM.71.11.7327-7333.2005.
# Oconto Falls

Oconto Falls és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 2.843 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Oconto Falls tenia 2.843 habitants, 1.166 habitatges, i 719 famílies. La densitat de població era de 408,1 habitants per km².
Dels 1.166 habitatges en un 32,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,6% hi vivien parelles casades, en un 10,5% dones solteres, i en un 38,3% no eren unitats familiars. En el 32,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,4% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 28,7% entre 25 i 44, un 19% de 45 a 60 i un 19,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.884 $ i la renda mediana per família de 41.107 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.386 $ mentre que les dones 22.616 $. La renda per capita de la població era de 17.170 $. Aproximadament el 5,9% de les famílies i el 9,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Oconto Falls» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Oconto Falls». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Oisy (Nord)

Oisy és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 502 habitants. Limita al l'est amb Hérin, al sud amb Wavrechain-sous-Denain, al sud-oest amb Denain, a l'oest amb Haveluy i al nord-oest amb Bellaing.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 310 | 402 | 413 | 451 | 462 | 471 | 502 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Léon Lobry | |
| 2008- | Monique Carbonnelle | |
# Can Coromines (Premià de Dalt)

Can Coromina és un edifici amb elements barrocs i eclèctics de Premià de Dalt (Maresme) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Casa de planta baixa, pis i golfes, coberta per una teulada a dos vessants amb el carener perpendicular a la façana.
Des de la seva construcció el 1790, la casa ha patit diverses modificacions. De la primera etapa barroca sobresurt el portal rodó dovellat, i molt especialment el coronament de la façana que juga amb la combinació de línies còncaves i convexes i que és típic d'aquest període.
Els altres elements que formen la façana són posteriors, de la reforma de finals de segle xix, com les pilastres adossades, ús de rajoles, etc. Les antigues golfes han quedat convertides en una finestra tripartida amb arcs de mig punt i sostinguda per columnes. Sobre la façana destaquen els esgrafiats que representen garlandes amb motius florals.

## Referències

* 1 2 3 «Can Coromines». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Samuel Coster

Samuel Coster (Amsterdam, el 16 de setembre 1579 - 1665) va ser un dramaturg neerlandès.

## Obra dramàtica

* Iphigenia (1617), tragèdia
* Polyxena (1619), tragèdia
* Isabella (1619), tragèdia
* Ithys (1643), tragèdia

## Referències

* ↑ «Coster, Samuel (s. XVI-XVII). » MCNBiografias.com». [Consulta: 3 gener 2023].
* ↑ «"Samuel Coster" - Samuel Coster (1579-1665) Dutch playwright Leiden Amsterdam Franeker Groningen Portrait de Houbraken, Jacobus (1698-1780):: Arte / Grabado / Póster | Antiquariat Steffen Völkel GmbH» (en castellà). [Consulta: 3 gener 2023].
* ↑ COSTER, Samuel. Samuel Costers Iphigenia. Treur-spel (en neerlandès). Abraham de Wees, 1630.
* ↑ Coster, Samuel. Isabella: treurspel (en neerlandès). voor Dirck Cornelisz. Houthaeck, 1634.
# Sal bàsica

Les sals bàsiques o sals alcalines són sals que són el producte de la neutralització d'una base forta per un àcid feble.
En lloc de ser neutres (com d'altres sals) les sals alcalines són bases com el seu nom suggereix. El que fa aquests compostos químics bàsics és que la base conjugada de l'àcid feble s'hidrolitza per formar una solució bàsica. Per exemple, en el carbonat de sodi el carbonat provinent de l'àcid carbònic s'hidrolitza per formar una solució bàsica. El clorur de l'acid hidroclòric en el clorur de sodi no s'hidrolitza, perquè el clorur de sodi no és bàsic.
La diferència entre una sal bàsica i un àlcali és que un àlcali és el compost hidròxid solulbe d'un metall alcalí o un metall alcalinoterri. Una sal bàsica és qualsevol sal que s'hidrolitza per formar una solució bàsica. Els compostos hidròxids no són sals.
Una altra definició de sal bàsica podria ser aquella sal que contingués quantitats tant d'hidròxids com d'altres anions. El plom blanc n'és un exemple. És carbonat de plom bàsic o hidròxid de carbonat de plom.
Aquests tipus de sals són insolubles i s'obtenen mitjançant reacció de precipitació.

## Exemples

* Carbonat de calci
* Carbonat de sodi
* Acetat de sodi
* Cianur de potassi
* Sulfur de sodi

## Sals alcalines

Les sals alcalines, en anglès:Alkaline salts, sovint es citen com els components principals dels detergents de pols alcalines.
Aquestes sals poden incloure:
* alkali metasilicates
* alkali metal hydroxides
* Carbonat de sodi
Exemples d'altres sals fortament alcalines inclouen:
* Percarbonat de sodi
* Persilicat de sodi (?)
* Disulfit de potassi

## Vegeu també

* Sal àcida

## Referències

* ↑ http://www.freepatentsonline.com/4259199.html
# Desert costaner de la Mar Roja

El Desert costaner de la Mar Roja és una ecoregió terrestre pertanyent al bioma Deserts i matollars xeròfils de la zona afrotròpica. de desert rocós de 56.300 quilòmetres quadrats d'extensió. Ocupa la gairebé tota la costa egípcia del mar Roja i la meitat nord de la costa sudanesa.
La part egípcia limita a l'oest amb l'ecoregió denominada desert del Sàhara, mentre que la sudanesa ho fa amb l'estepa i sabana arbrada del Sàhara meridional i conté uns petits enclavaments de selva montana d'Etiòpia. Al sud, limita amb la sabana d'acàcies del Sahel.

## Flora

En aquesta ecoregió només sobreviuen espècies vegetals resistents a la salinitat i la sequera i, al llarg dels uadis de l'interior, algunes espècies resistents d'acàcia.

## Estat de conservació

L'estat és vulnerable.

## Referències

* 1 2 «Deserts and xeric shrublands-Red Sea coastal desert» (en anglès). WWF. [Consulta: 22 octubre 2019].
* ↑ GEF Country Portfolio Evaluation: Egypt (1991–2008) (en anglès). GEF Evaluation Office, novembre 2009, p. 93. ISBN 9781933992235.
# Cărturești Carusel

Cărturești Carusel [kərtureʃti karusel] és una llibreria al carrer Lipscani 55 del nucli antic de Bucarest (Romania). Pertany a la cadena de llibreries romaneses Cărturești.
L'edifici que actualment alberga la llibreria va ser construït a principis del segle XX per la família de banquers Chrissoveloni. Durant les primeres dècades de la seva existència, l'edifici va allotjar la seu del Banc Chrissoveloni i, posteriorment, es va convertir en un magatzem general. Al final de la dècada de 1990 i principis de la dècada de 2000, l'edifici va caure en decadència fins al 2015, quan es va completar un projecte de rehabilitació, enfortiment i conversió de cinc anys.
Algunes fonts afirmen que el nom de la llibreria Cărturești Carusel significa "Carrusel de llum", però no és el cas. Cărturești no significa "llum". És el nom de la cadena de llibreries i probablement relacionat amb les paraules carta (que significa "llibre") i cărturar (que significa "home erudit" o "erudit").

## Galeria

* La façana el desembre del 2018
* Prestatgeries a la 2a planta
* Prestatgeries a la 2a planta
* Part del 2n pis
* Compost de capital d'una columna
* La part superior de la façana
* L'interior
* Estucs amb cartutx i fulles
* Columnes i l'escala al soterrani a la part inferior de la foto
* Globus terrestre exposat al setembre de 2019
* La prestatgeria amb llibres d'art i història de l'art a l'agost del 2018
* La mateixa prestatgeria a l'abril del 2019

## Referències

* ↑ «Unde ne găseşti» (en romanès). carturesti.ro. [Consulta: 30 setembre 2019].
* ↑ «Cărturești Carusel în avanpremieră: o librărie spectacol, amenajată cu 400.000 euro (FOTO)». Wall-Street.ro, 11-02-2015. [Consulta: 27 juliol 2016].
* ↑ «Carturesti Carusel, Bucharest» (en anglès americà). Taking on the World, 21-03-2015. Arxivat de l'original el 2019-09-30. [Consulta: 30 setembre 2019].
* ↑ «Carturesti Carusel: Is this the prettiest Bookshop in Romania?» (en anglès britànic). solosophie, 24-10-2017. [Consulta: 30 setembre 2019].
* ↑ Cîmpan, Elena M. «La Cărtureşti» (en romanès). Bistrita Online, 16-06-2015. Arxivat de l'original el 2019-09-30. [Consulta: 30 setembre 2019].
# Sant Miquel del Faig

Sant Miquel del Faig és la capella particular del Faig, o Can Faig, del veïnat del Grau, en el terme nord-català de Serrallonga, a la comarca del Vallespir (Catalunya del Nord).
Està situada a la masia del Faig, la més enlairada i oriental del veïnat.
És una església petita, d'una sola nau, inserida en les mateixes construccions del mas.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «162 - Serrallonga». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Vall 81. Sant Miquel del Faig». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Serrallonga». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Sant Miquel del Faig en els ortofotomapes de l'IGN
# Salanhac

«Salanhac» té aquests significats:
* Salanhac (Cruesa), localitat i comuna de França, al departament de Cruesa (regió de Nova Aquitània, França)
* Salanhac (Dordonya), municipi al departament de la Dordonya (Nova Aquitània)
* Salanhac e Aivigas, municipi al departament de Dordonya (Nova Aquitània)
* Cantó de Salanhac e Aivigas, cantó francès al districte de Sarlat del departament de Dordonya (França)