OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Partit Republicà Conservador

El Partit Republicà Conservador (PRC) va ser un partit polític creat en Espanya al gener de 1932 per Miguel Maura després de la ruptura de la Dreta Liberal Republicana, desapareixent a l'inici de la Guerra Civil espanyola. Miguel Maura va tractar de liderar el que considerava l'essència del que havia estat la Dreta Liberal Republicana, a saber, la incorporació al republicanisme espanyol de les masses conservadores i incorporar un model de dreta no vinculada a l'Església catòlica i, per tant, aconfessional i de caràcter occidental.
La creació va suposar una autèntica convulsió entre sectors afins, com la majoria dels periòdics moderats, estenent-se per tot Espanya amb gran quantitat de comitès locals i sota la brillantor de Maura com a parlamentari a les Corts Espanyoles. Maura va liderar l'oposició al Govern de Manuel Azaña, però a les eleccions de 1933, els seus resultats van resultar inferiors als collits per la Dreta Liberal Republicana a les eleccions de 1931. El vot de la dreta sociològica va acudir a votar a la Confederació Espanyola de Dretes Autònomes (CEDA), de condició corporativista i catòlica. La seva condició personalista entorn de la figura de Maura i l'ascens de la CEDA, van dur al PRC a situar-se al límit de la seva incapacitat de representació política en 1935, i desaparegué per complet durant la guerra civil.

## Referències

* El republicanismo conservador en la españa de los años 30, Luis Iñigo Fernández. Centro de Estudios Políticos y Constitucionales. Revista de Estudios Políticos. Número 110. Octubre - Desembre. 2000.
# Zoutpansbergdorp

Zoutpansbergdorp fou l'antic nom d'una ciutat dels bòers al Transvaal al peu de la serralada de Zoutpansberg (Soutpansberg) d'uns 719 metres al puig Hanglip (possible corrupció d'Hanklip, que vol dir roca penjada). El nom li hauria estat donat per l'aventurer Coenraad de Buys, que hi va arribar força abans que els voortrekkers, després de fugir de Graaff-Reinet (1795) i passar pel Cap, fins a arribar a la zona (a Letshoyang, que vol dir Lloc de la sal) el 1820, on es va establir amb alguns seguidors. A la mort de la seva dona, va abandonar el grup i va fundar un establiment de nom Buysdorp
El voortrekkers dirigits per Louis Trichardt van arribar a la regió del Soutpansberg avançat el 1836 o el 1837 fundant l'establiment de Zoutpansbergdorp). Part dels colons eren del grup liderat per Andries Hendrik Potgieter, que va prometre unir-se a Trichardt més tard. Trichardt va negociar amb els caps venda, Rasetuu Ramabulana i Mashau. Rambulana va cedir als colons un tros de terra al peu del Zoutpansberg el 1837 en agraïment perquè l'havia ajudat a destronar al seu germà Ramavaaga, portant a Ramabulana a la direcció suprema dels nzelele. L'octubre del 1838, el general Piet Joubert va dirigir un contingent a través del riu Doorn contra el cap venda Mphefu; el contingent va establir un fortí a Rietvlei i al novembre va atacar als vendes, i va cremar la residència reial obligant a Mphefu a fugir creuant el Limpopo; una ciutat es va formar amb les granges de Rietvlei i Bergvliet i fou anomenada Trichardtsdorp en honor de Louis Trichardt.
El 1838 Trichardt va anar a la badia Delagoa on va morir de malària als 55 anys. Fins al 1848 Potgieter no va arribar a Zoutpansbergdorp, però després de la seva arribada la ciutat va prosperar.
Vers el 1852 eren 200 habitants. Al morir Potgieter (1852) el nom fou canviat (1855) a Schoemansdal (del nom del seu successor Stefanus Schoeman); la ciutat va esdevenir un centre del comerç de vorí i els vende rebien armes dels blancs per dedicar-se a la cacera. El 1860 Zoutpansbergdorp (precedent de Pieterburg/Polokwane) va ser un dels districtes que van passar a formar part del Transvaal (República Sud-africana) i es van establir taxes que van enemistar als vendes amb els blancs.
La ciutat va existir del 1848 al 1867, però va decaure pels atacs dels vendes dirigits pel cap Makhado (1840-1895, al poder des de 1864) fins que fou evacuada el 15 de juliol de 1867. Hi van restar només alguns grangers a l'establiment d'Albassini Dam, a la vora del riu Luvuhhu, que tenia aquest nom pel gran casador portuguès Joao Albassini. La seva família hi era enterrada i ell mateix havia emigrat a Ohrigstadt el 1847 i a Lydenburg el 1849. Després hi havia tornat i fou nomenat vicecònsol portuguès a la República Sud-africana el 1858). Els emigrants es van establir a una ciutat que després es va anomenar Pieterburg. Zoutpansbergdorp fou destruïda pels vendes.
# EuroNight

EuroNight (abreujat EN) és el nom amb el qual es coneixen els trens nocturns nacionals i internacionals dins de la xarxa principal ferroviària europea, principalment a l'Europa Occidental. A diferència del seu equivalent diürn (els EuroCity i InterCity), els trens EuroNight circulen durant la nit i estan equipats amb diversos cotxes amb llits i lliteres que faciliten el descans nocturn dels viatgers. Gairebé tots els serveis EuroNight són serveis internacionals (encara que uns pocs països grans, com França i Alemanya, operen serveis EN a nivell nacional) i són co-operats per diverses empreses ferroviàries nacionals, que poden compartir cotxes en el mateix tren.
# Simblefària

La simblefària o simblèfaron és una adherència parcial o completa de la conjuntiva palpebral (de la parpella) a la conjuntiva bulbar (de sobre l'escleròtica, del globus ocular). Prové de malalties (seqüeles conjuntivals del tracoma) o de traumatismes. El pemfigoide cicatricial i, en casos severs, la rosàcia pot causar simblefària. Rarament és congènit. i el seu tractament és la simblefarectomia.

## Referències

* ↑ Holsclaw, DS «Ocular cicatricial pemphigoid and its treatment is surgery by conjunctival rotate graft and or amniotic membran transplant (AMT)». International ophthalmology . clinics, 38, 4, 1998, pàg. 89–106. DOI: 10.1097/00004397-199803840-00009. PMID: 10200078.
# Mona aranya negra

La mona aranya negra (Ateles paniscus) és un primat de la família dels atèlids. A més de ser l'espècie més coneguda de mona aranya, també és el mamífer de bosc més ràpid i acrobàtic. Aquesta agilitat l'ajuda a escapar-se dels predadors. Quan ha de fugir d'una amenaça, els mascles es posen a l'avantguarda per protegir la resta del grup. En mig de la confusió, quan les cries no troben la seva mare, es poden agafar a qualsevol altre adult que els ajudarà. Després del perill, el grup torna a la seva rutina com si no hagués passat res.
# Mona aranya llanosa

Les mones aranya llanoses (Brachyteles) són un gènere de micos. Són parents propers de les mones aranya i les mones llanoses. N'hi ha dues espècies: la mona aranya llanosa meridional (B. arachnoides) i la mona aranya llanosa septentrional (B. hypoxanthus). Són les dues espècies més grosses de micos del Nou Món. B. hypoxanthus és l'espècie de mico més amenaçada del món. Només viuen als boscos de la costa atlàntica del sud-est del Brasil, a una altitud d'entre 0 i 1.500 msnm.

## Referències

* 1 2 3 Groves, Colin P. «Order Primates (pàg. 111-184)». A: Wilson, Don E. i Reeder, DeeAnn M. (editors). Mammal Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2 volums (2.142 pàg.), 16 de novembre del 2005, p. 151. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.
# Mona aranya de mans negres

La mona aranya de mans negres (Ateles geoffroyi) és una espècie de mona aranya, un tipus de mico del Nou Món, que viu a Meso-amèrica, parts de Mèxic i possiblement una petita regió de Colòmbia. N'hi ha almenys cinc subespècies. Alguns primatòlegs classifiquen la mona aranya de cap bru (A. fusciceps), que viu a Panamà, Colòmbia i l'Equador, dins aquesta espècie.
És un dels micos del Nou Món més grans, amb un pes que sovint arriba a 9 kg. Té els braços bastant més llargs que les cames i una cua prènsil que pot suportar tot el seu pes i que li serveix de membre addicional. Els polzes són vestigials, però la resta de dits són forts i ganxuts. Aquestes adaptacions li permeten moure's balancejant-se de les branques amb els braços.
# Hell Boats

Hell Boats és una pel·lícula estatunidenca i britànica dirigida per Paul Wendkos, estrenada el 1970.

## Argument

Un oficial estatunidenc al servei de la Royal Navy prova el 1942 bloquejar Malta i destruir un arsenal alemany a Sicília.

## Repartiment

* James Franciscus: Tinent Comodor Jeffrods
* Elizabeth Shepherd: Alison
* Ronald Allen: Comodor Ashurts
* Reuven Bar-Yotam: Yacov
* Mark Hawkins: Tinent Barlow
* Philip Madoc: el capità
* Peter Burton: Ajuda de camp de l'Almirall

## Referències

* 1 2 «Hell Boats (1970)» (en anglès). The New York Times. [Consulta: 5 gener 2013].
# Vilatenim

Vilatenim és una entitat de població del municipi altempordanès de Figueres. El 2011 tenia 464 habitants. Està situat a 19 metres d'alçada, al marge esquerre del riu Manol (afluent de la Muga), a dos quilòmetres a l'est de la capital municipal. La carretera comarcal C-260 comunica la població amb Figueres i Roses.
El terme d'aquest poble va ser un municipi independent fins al 1975, quan comprenia també la població veïna de Palol de Vila-sacra, encara que Palol era de la parròquia de Vilasacra. Palol s'anomena de Vilasacra per distingir-lo d'altres llocs homònims.

## Llocs d'interès

* Sant Joan de Vilatenim és una petita església d'una sola nau declarada bé cultural d'interès nacional.
* Sant Antoni de Vilatenim és una església que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Destaca la porta d'entrada en arc de mig punt, i uns contraforts adossats al mur que sostenen l'edifici.
* La Casa a Palol de Vilatenim és una masia de planta baixa i golfes, de planta rectangular, i amb coberta a dues vessants, amb alçats diferents. Dos elements destaquen per sobre dels altres: el rellotge de sol que es troba a la part més alta de la façana, i la porta d'accés, en arc de mig punt, amb important dovellatge i un escut a la dovella clau. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
* La Casa Avinyó és una antiga casa unifamiliar convertida en restaurant. A sobre el portal d'accés tres arcs de mig punt de maó vist disposat a sardinell, donen lloc a una terrassa. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Referències

* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1860). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.
* ↑ Botet i Sisó, Joaquim. Geografia General de Catalunya. Província de Gerona., 1915-1918, p. 547.
* ↑ «Sant Joan de Vilatenim». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
* ↑ «Sant Antoni de Vilatenim». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
* ↑ «Casa a Palol de Vilatenim». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
* ↑ «Casa Avinyó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Zozaia

Zozaia és un barri de Navarra pertanyent al municipi de Baztan i la localitat de Oronoz-Mugairi. Està situat en la Merindad de Pamplona, a la comarca de Baztan, i a 43,3 km de la capital, Pamplona. La seva població el 2014 va ser de 34 habitants (INE).

## Història

Zozaia va ser un lloc de senyoriu, que l'any 1677 pertanyia a fra Antonio Eslava. En desaparèixer les jurisdiccions especials en la primera meitat del segle xix, va ser inclòs en Oronoz-Mugairi.

## Geografia física
### Situació

La localitat de Zozaia està situada a la part Sud-oest del municipi de Baztan a una altitud de 303,5 msnm.

## Demografia
### Evolució de la població

El caseriu tenia 44 habitants el 1887, 57 el 1900, 1910 i 1920, 63 el 1930, 51 el 1940, 87 el 1950, 84 el 1960, 54 el 1970 i 39 el 1981. Seguidament es detalla l'evolució de la seva població en els últims 10 anys.
* Gràfica d'evolució demográfica de Zozaia entre 2000 i 2010

## Referències

* ↑ «Archivo shp con la capa de los concejos de Navarra» (Shapefile). Infraestructuras y Datos Especiales de Navarra. Gobierno de Navarra. Arxivat de l'original el 5 de setembre de 2011. [Consulta: 24 agost 2011].
* 1 2 «Artículo de Zozaia». Gran Enciclopedia Navarra. [Consulta: 18 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Dades de Baztan - Govern de Navarresa - Informació i dades d'entitats locals de Navarra.
# Xavier Aldekoa

Xavier Aldekoa (Barcelona, 24 d'abril de 1981), nascut com a Javier Morales Medina, és un periodista català, especialitzat en temes africans. És un dels cofundadors de la Revista 5w, i de la productora social independent Muzungu, i treballa com a corresponsal africà per La Vanguardia i per a altres mitjans.

## Biografia

Llicenciat en periodisme per la Universitat Autònoma de Barcelona, amb poc més de vint anys, Aldekoa va viatjar per primera vegada al continent africà i poc després es va establir a Johannesburg. En els últims anys ha cobert múltiples conflictes i temes socials a Somàlia, Sierra Leone, RD Congo, Angola, Sudan del Sud, Mali i més de 35 països africans. Des de l'any 2009 és corresponsal de La Vanguardia a l'Àfrica i realitza reportatges de televisió per a diferents mitjans. Al novembre de 2014 va publicar el seu primer llibre, Océano África (Editorial Península). El desembre del 2016 va guanyar el I premi Revbela de Comunicació, atorgat per la fundació Araganuey de Santiago de Compostel·la.

## Llibres

* Oceà Àfrica (Ara Llibres, 2017)
* Fills del Nil (Ara llibres, 2017)
* Indestructibles (Grup62, 2019)
* Quixot al Congo (Grup62, 2023)

## Documentals

* Tras los pasos de Mandela (52’)
* El derbi de Sudáfrica (52’).
* RD Congo, un país en tinieblas (24’)
* Tensión en el subsuelo (24’)

## Premis i reconeixements

* 2014. Premi La Buena Prensa a la millor sèrie de reportatges per “Siete cicatrices africanas”
* 2015. X Premi de periodismo solidari Memorial Joan Gomis.
* 2016. Finalista del Premi Cirilo Rodríguez al millor corresponsal o enviat d'un mitjà espanyol.
* 2016. VI Premi Letras enredadas. iRedes.
* 2016. Finalista Premis Desalambre de Videoperiodisme pel documental “Ébola, mi enemigo”, publicat a la Revista 5W.
* 2016. Finalista III Premis Enfoque de Periodismo.
* 2016 I premi Revbela de Comunicació.
* 2023 Premi Ortega y Gasset de Periodisme a la Millor cobertura multimèdia de la sèrie de reportatges Río Congo. Un viaje desde las fuentes a la desembocadura por el gran río de África

## Referències

* ↑ «La revista 5W presenta su segundo número anual de crónicas internacionales». La Vanguardia.
* ↑ «Xavier Aldekoa, ‘Océano África’ sin tópicos ni dramatizaciones» (en castellà). [Consulta: 6 abril 2017].
* ↑ Grimaldi, Alberto «Xavier Aldekoa, periodistaː "El populismo ve a un agresor en el inmigrante y es la víctima"». Diario de Sevilla, 07-05-2019 [Consulta: 10 abril 2020].
* ↑ «Xavier Aldekoa». web. Kosmopolis 2015 (CCCB). [Consulta: 5 novembre 2015].
* 1 2 «Xavier Aldekoa gana el I premio Revbela de Comunicación». La Vanguardia.
* ↑ «Una sèrie de reportatges de Xavier Aldekoa per a La Vanguardia guanyen l’Ortega y Gasset». Comunicació21, 22-02-2023. [Consulta: 22 març 2023].
# Àngel Planell i Oller

Àngel Planell i Oller (Castellgalí, Manresa, 31 de març de 1903 - Manresa, ? de juny de 1980) fou un pintor manresà de renom que va dedicar la seva obra als paisatges urbans. Destaca la seva participació en les exposicions col·lectives, com la de l'any 1921 a l'Exposició de Bellas Arts de Barcelona. Fou membre fundador del grup Llum i color de Manresa i soci del Círculo Artísto de Manresa.

## Biografia

Va néixer a Castellgalí, prop de Manresa, el 31 de març de 1903, molt possiblement al mas de Can Font de Cirerencs, propietat del llinatge de Planell, amb origen al mas Planell de Tona, des de principis del segle xix. Fou el primer i únic fill mascle del matrimoni format per Josep de Planell Esteva (Castellgalí, 29 de maig de 1875 -?) i Teresa Oller Calsina (Santa Cecília de Montserrat, 6 de gener de 1877 - ?). Les seves germanes van ser Teresa Planell Oller (Castellgalí, 1901 - ?) i Mercè Planell Oller (Manresa, 1909 - 19 de juny de 1993). El seu pare treballava a l'ajuntament.
Casat amb Benvinguda Grifell Centellas (Manresa, 23 d'octubre de 1905 - ?), va tenir almenys quatre fills: Josep, Montserrat, Carme i Antoni.
Aficionat a l'atletisme, va presidir durant els anys 50 els Club d'atletisme de Manresa. Durant tota la seva vida, va ser aficionat a la pintura paisatgista, guanyant diferents premis en el cercle artístic manresà, com la Medalla del Reial Cercle Artístic de Barcelona. Les seves obres destaquen i poden ser vistes al Museu Comarcal de Manresa.
Militant d'UGT i del PSUC, durant l'agost de 1936, a l'esclat de la guerra civil, va amagar a casa seva al mossèn de la Seu de Manresa Antonio Orriols Bayona, que portava com a reverend des del 3 de febrer de 1935. Finalment els rojos se'l van endur i va ser afusellat al cementiri l'endemà. Àngel Planell va tenir molts problemes des d'aleshores. Va rebre presó atenuada per Auxilio a la rebelión i fou condemnat al Camp de Concentració de Vitoria posteriorment. L'any 1942 és condemnat a prosseguir la sanció a presó en el domicili. Al març de 1943, rep la seva llibertat. Morí el juny de 1980 a Manresa, a causa d'un edema pulmonar.

## Referències

* ↑ «Fitxa artista Museu Comarcal». Arxivat de l'original el 2016-03-06. [Consulta: 3 març 2016].
* ↑ Concòrdia sobre el mas Font de Cirerencs de Castellgalí entre Anton de Planell i Pahïssa i la seva muller Anna Font de Cirerencs de Planell i de Vilar, d'una part, i Teresa de Font i Gavaldà, de l'altra feta el dia 15 d'abril de 1810 davant del notari de Manresa Tomàs Coma Rierera (AHPM 5454, f. 25v-26r)
* ↑ Padró municipal de veïns de Manresa de 1925, 1930 i 1936 conservats a l'Arxiu Comarcal del Bages.
* ↑ «Documents Àngel Planell i Oller» (en català). [Consulta: 3 març 2016].
* ↑ «Video Josep Planell i Grifell» (en català). [Consulta: 3 març 2016].
# Álex Fito

Álex Fito (Ciutat de Mèxic, 1972) nom artístic d'Alejandro Fito Muntaner, és un dibuixant de còmics. L'any 2000 fou proclamat autor revelació del Saló Internacional del Còmic de Barcelona.

## Biografia

Alejandro Fito va néixer a Mèxic, D. F., on el seu pare estava destinat com a corresponsal de l'Agència Efe, tornant anys després a Palma.
Estudia Belles arts a la Universitat de Barcelona, on coneix a José Miguel Álvarez, Ismael Ferrer i Albert Monteys, amb els quals formarà el grup La Penya i editarà la revista "Mondo Lirondo", premiada en el Saló Internacional del Còmic de Barcelona de 1994. El seu any de servei social substitutori el va passar a Can Gazà, una casa d'acolliment per a marginats dirigida per l'escriptor i sacerdot Jaume Santandreu.
Ja en solitari, col·labora des de 1996 a la revista infantil Tretzevents amb sèries com a Frac i Fred, L'Òscar, Galàxia 13, i Els germans Klonski, en l'obra col·lectiva Desembarc a Santa Ponça (Ajuntament de Calvià, 1997) amb guió de Rafel Vaquer i sobretot en la revista NSLM (Nosotros somos los muertos) d'Inrevés edicions, dirigida per Max i Pere Joan. Sota aquest últim segell edita l'any 1999 Raspa Kids Club, una sèrie molt influïda per l'estètica de l'il·lustrador Edward Gorey, amb la qual obté el premi al millor autor revelació en el Saló Internacional del Còmic de Barcelona de l'any 2000 i que arribarà a comptar amb tres lliuraments, titulant-se l'última Dia de morts a Mèxic. També col·laborà amb la revista Esquitx, revista adreçada al públic infantil i juvenil.
L'any 2001, realitza amb Francisco Torres Linhart Festes passades, coques menjades per l'Ajuntament de Llucmajor. En la revista El Víbora, d'Edicions La Cúpula publica entre 2002 i 2003 les sèries Cristóbal Nazareto, inspirada precisament en la figura de Jaume Santandreu, i Pequeña Bestia Parda.
Participa també en l'obres col·lectives Història de les Illes Balears en còmic (2006) i Cada dibuixant és una illa (2008).

## Obres

* 1993-1997 Mondo Lirondo (Camaleón Ediciones). Reeditada en un tom per Glénat l'any 2002.
* La gran aventura dels bessons Klonsky (Dibbuks, 2005), 46 p.
* Espina Kids (Glénat, 04/2010).

## Referències

* ↑ Vidal, Jaume «Max obtiene el gran premio. Los dibujantes Carlos Giménez, Álex Fito y Frank Miller, y el fanzine 'Amaníaco' también fueron galardonados» (en castellà). El País [Barcelona], 06-05-2000.
* ↑ Diversos autors. Historietes. El còmic a les Illes Balears. Projecte Llevant, 13-10-2006, p. 184-193.
* ↑ Palma, mateu cuart. «Álex Fito combina ternura e ironía en su retrato de Jaume Santandreu» (en castellà), 24-05-2009. [Consulta: 16 abril 2023].
* ↑ «Àlex Fito, biografía, galería y obras | TalentIB». [Consulta: 16 abril 2023].
* ↑ EFE en "Álex Fito presentarà el seu últim llibre, Cristóbal Nazareto, en la segona edició de la fira Còmic Nostrum" pel Diari de Mallorca, 21/05/2010.
* ↑ «Fito Muntaner, Alejandro (a Tebeosfera)» (en castellà). [Consulta: 16 abril 2023].

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'autor Arxivat 2014-08-25 a Wayback Machine.
* Comic creator: Alex Fito a la Comiclopedia de Lambiek
# (1768) Appenzella

Appenzella és l'asteroide número 1768. Es troba a les regions internes del cinturó d'asteroides. Va ser descobert per l'astrònom Paul Wild des de l'Observatori de Berna-Zimmerwald (Suïssa), el 23 de setembre de 1965.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 31 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 25 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1768.
# Giacomo Rizzolatti

Giacomo Rizzolatti (Kíev, Unió Soviètica 1937) és un neuròleg italià, ja retirat, un dels més destacats d'aquesta branca científica.

## Biografia

Va néixer el 28 d'abril de 1937 a la ciutat de Kíev, que en aquells moments formava part de la República Socialista Soviètica d'Ucraïna (Unió Soviètica) i que avui dia forma part d'Ucraïna.

## Carrera científica

Va iniciar els seus estudis a la Universitat de Pàdua, on va llicenciar-se en medicina i cirurgia, i posteriorment va especialitzar-se en neurologia. El seu focus d'atenció s'ha centrat en el camp de la fisiologia de la son i la visió. Estudiant posteriorment la relació entre el sistema motor i les funcions cognitives a la dècada del 1990 va descobrir com en el cervell dels micos un tipus de neurones s'activaven no només en dur a terme una acció concreta sinó també quan un mico veia un congènere en realitzar la mateixa acció, neurones que va denominar neurones mirall.
El maig de 2011 fou guardonat amb el Premi Príncep d'Astúries d'Investigació Científica i Tècnica juntament amb Joseph Altman i Arturo Álvarez-Buylla.

## Vegeu també

* Neurona mirall

## Enllaços externs

* (castellà) www.fpa.es - Premi d'Investigació Científica i Tècnica Arxivat 2011-05-30 a Wayback Machine.