OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Pi-Sunyer i Cuberta

Josep Pi-Sunyer i Cuberta (Barcelona, 18 de desembre de 1913 - Roses, l'Alt Empordà, 26 d'agost de 1995) fou un polític català, fill de Carles Pi i Sunyer.

## Trajectòria

El 1931 va ser un dels fundadors d'Esquerra Republicana de Catalunya i va ser un dels dirigents de les Joventuts d'Esquerra Republicana-Estat Català. El 1935 es va llicenciar en dret a la Universitat de Barcelona. Després de la guerra civil espanyola es va exiliar primer a França i després a Londres, on el 1947 participà en la fundació de la Internacional Liberal. El 1948 retornà a Catalunya on exercí d'advocat.
Del 1973 al 1976 fou secretari de la junta de govern del Col·legi d'Advocats de Barcelona i el 1975 fou un dels encoratjadors del Congrés de Cultura Catalana i de la campanya el català al carrer. Del 1975 al 1978 milità a Esquerra Democràtica de Catalunya (EDC), però el 1980 tornà a ERC i va ser diputat al Congrés dels Diputats del 1980 al 1982 en substitució d'Heribert Barrera. A les eleccions generals espanyoles de 1982 fou escollit senador per la circumscripció de Barcelona dins la coalició Catalunya al Senat amb CiU, càrrec que ocupà fins al 1986. Treballà per la implantació del jurat a Espanya, per la qual cosa li fou atorgada la Creu de Sant Ramon de Penyafort.

## Referències

* 1 2 3 «Josep Pi-Sunyer i Cuberta». Enciclopèdia catalana. [Consulta: 11 març 2015].
* 1 2 «Els nostres candidats». La Humanitat. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 11 març 2015].
* ↑ «Josep Pi-Sunyer i Cuberta». Congrés dels Diputats. [Consulta: 11 març 2015].
* ↑ «Josep Pi-Sunyer i Cuberta». Senat d'Espanya. [Consulta: 11 març 2015].

## Enllaços externs

* Luis Monferrer Catalán, Odisea en Albión: los republicanos españoles exiliados en Gran Bretaña 1936-1977
# John Francis Dillon

John Francis Dillon (Nova York, 13 de juliol de 1884 - Los Angeles, 4 d'abril de 1934) va ser un director de cinema i actor estatunidenc de l'era del cinema mut. Va dirigir unes 130 pel·lícules entre 1914 i 1934. També va aparèixer en 74 pel·lícules entre 1914 i 1931.
Era germà del també director Robert A. Dillon i estava casat amb l'actriu Edith Hallor.

## Filmografia parcial

* Dough and Dynamite (1914)
* Indiscreet Corinne (1917)
* Suds (1920)
* The Plaything of Broadway (1921)
* The Cub Reporter (1922)
* The Yellow Stain (1922)
* Flaming Youth (1923)
* Double Dealing (1923) (actor)
* The Self-Made Wife (1923)
* The Broken Violin (1923)
* Lilies of the Field (1924)
* Flirting with Love (1924)
* The Perfect Flapper (1924)
* The Half-Way Girl (1925)
* We Moderns (1925)
* The Test of Donald Norton (1926) (actor)
* Don Juan's Three Nights (1926)
* Midnight Lovers (1926)
* Love's Blindness (1926)
* The Prince of Headwaiters (1927)
* Temptations of a Shop Girl (1927) (actor)
* The Noose (1928)
* The Heart of a Follies Girl (1928)
* Out of the Ruins (1928)
* Scarlet Seas (1929)
* Sally (1929)
* Children of the Ritz (1929)
* Bride of the Regiment (1930)
* The Girl of the Golden West (1930)
* Kismet (1930)
* Millie (1931)
* The Finger Points (1931)
* The Pagan Lady (1931)
* Behind the Mask (1932)
* Call Her Savage (1932)
* The Big Shakedown (1934)

## Referències

* ↑ «John Francis Dillon». mubi.com. [Consulta: 16 febrer 2024].
# John Frederic Daniell

John Frederic Daniell (Londres, 12 de març de 1790 - Londres, 13 de març de 1845), FRS, va ser un químic i físic anglès.
Daniell va néixer a Londres. El 1831 es va convertir en el primer professor de química del recentment fundat King's College de Londres; i el 1835 va ser nomenat per al càrrec equivalent al Seminari Militar de la Companyia Britànica de les Índies Orientals, a Addiscombe, Surrey. El seu nom és més conegut per la seva invenció de la pila Daniell, un element d'una bateria elèctrica molt millor que les cel·les voltaiques. També va inventar l'higròmetre per al punt de rosada conegut pel seu nom, i un piròmetre registrador; i el 1830 va erigir a la sala de la Royal Society un baròmetre d'aigua, amb el qual va realitzar una gran quantitat d'observacions. Durant un temps, es va emprar a la ciutat de Nova York un procés ideat per ell per a la fabricació de gas d'il·luminació a partir de trementina i resina.
Les publicacions de Daniell van incloure Meteorological Essays (1823), un Essay on Artificial Climate considered in its Applications to Horticulture (1824), que mostrava la necessitat d'una atmosfera humida en els horts dedicats a plantes tropicals i una Introduction to the Study of Chemical Philosophy (1839). El 1840 va ser convidat a donar la Conferència de Nadal de la Royal Institution sobre The First Principles of Franklinic Electricity. El 1842 va ser guardonat amb un doctorat honorífic de Dret Civil per la Universitat d'Oxford.
Daniell va morir sobtadament d'apoplexia a Londres el març de 1845, mentre assistia a una reunió del consell de la Royal Society, del qual s'havia convertit en becari el 1813 i secretari d'Afers Exteriors en 1839.
El cràter lunar Daniell porta el seu nom en el seu honor.

## Referències

* ↑ Asimov, Isaac. «Daniell, John Frederic». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología : la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 259. ISBN 8429270043.
* 1 2 Vibart, H.M.. Addiscombe: its heroes and men of note. Archibald Constable, 1894, p. 133.
* ↑ Philosophical Transactions, 1836.
* ↑ Quarterly Journal of Science, 1820.
* ↑ Philosophical Transactions, 1830.
* ↑ Phil. Trans., 1832.
* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba actualment al domini públic: «Daniell, John Frederic». A: Leslie Stephen. Dictionary of National Biography. 14. Londres: Smith, Elder & Co, 1888.
* Aquest article incorpora text d'una publicació actualment en domini públic: Chisholm, Hugh, ed. (1911). Encyclopædia Britannica (11a ed.). Cambridge University Press.
# Josep Gil i Ribas

Josep Gil i Ribas (Reus, 12 de setembre de 1928) és un teòleg i mossèn català. Ordenat sacerdot a Roma el 1951, ha estat professor de la Facultat de Teologia de Catalunya i autor de diverses obres teològiques, sobretot relacionades amb l'escatologia. En les seves obres destaca una desmitologització i creativitat del llenguatge de la fe i la reflexió sobre ella mateixa.

## Biografia

Va passar els anys de la guerra a Alforja, on es va traslladar l'estiu del 1937. El 1940 entrà al seminari de Tarragona, des del 1947 fins al 1951 estudià teologia a la Pontifícia Universitat Gregoriana de Roma. Durant aquests anys també estudià al Pontifici Institut de Música Sacra i es traslladà a Alemanya alguns mesos per completar els seus estudis. S'ordenà a Roma l'11 de març de 1951.
Destinat a Valls el 1952, fou vicari, professor de l'Institut de Valls i de les Monges Vedrunes, consiliari d'Acció Catòlica, organitzà activitats juvenils, dirigí una coral i va compondre la música dels Pastorets de Valls. La formació del jovent seguí estant en un lloc destacat en la seva etapa a Tarragona, del 1958 i fins al 1981, on es traslladà després de guanyar les oposicions a organista de la Catedral de Tarragona. A Tarragona fou vicari de la parròquia de Sant Francesc de Tarragona, capellà de les monges carmelites de la Vetlla, professor de l'Institut Martí i Franquès i també del Seminari de Tarragona des del 1962. Als anys setanta fou rector de la parròquia de Sant Pau de Tarragona.
El 1972 començà a donar classes a la Facultat de Teologia de Catalunya i del 1974 al 1997 també a la Universitat de Deusto. És membre de la Reial Acadèmia de Doctors des del 1996.
Des del 1982 fou rector de El Catllar (Tarragona) i des del 1988 de Sant Joan de Reus. El 1991 fou escollit vicedegà de la Facultat de Teologia de Catalunya. El 2015 acaba de publicar el desè i últim volum d'una Història del pensament cristià. Li han dedicat alguns homenatges.

## Referències

* 1 2 GIEC «Homenatge al teòleg Josep Gil i Ribas». Tarraconense.cat, 2014 [Consulta: 6 març 2015].
* ↑ Coll i Calaf, Montserrat «Josep Gil i Ribas, un teòleg desmitologitzador i creatiu». Serra d'Or, 2015 [Consulta: 6 març 2015]. Arxivat 2 April 2015$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 «Josep Gil i Ribas». Catalunyareligió. Catalunya Religió. Arxivat de l'original el 2 d’abril 2015. [Consulta: 6 març 2015].
* ↑ «Excmo. Sr. Dr. Josep Gil Ribas». Reialacademiadedoctors.cat. Reial Acadèmia de Doctors. Arxivat de l'original el 2 d’abril 2015. [Consulta: 6 març 2015].
* ↑ «Dr. José Gil: «En mi trabajo como teólogo me he dejado guiar por una doble fidelidad, a la Iglesia y al país»». , 30-10-2014 [Consulta: 6 març 2015].
# Josep Vellvehí i Deulofeu

Josep Vellvehí i Deulofeu (Campins, 1926 – febrer del 2002) va ser pagès i alcalde de Campins del 1983 al 1991.
De família d'agricultors, visqué a la masia de can Plana, a Campins, que havia heretat dels seus pares. Va ser alcalde com ho havien estat el seu avi (entre 1901 i 1905), el seu oncle (1920-1924, 1936-1937) i el seu pare (els anys 1932-1933 i 1937-1939). Josep Vellvehí es presentà per CiU i presidí el consistori del març del 1983 fins al 1991. Els seus mandats deixaren l'ampliació de la plaça de la Vila, la construcció del casal de Cultura i de la xarxa de clavegueram i la distribució d'aigua potable a totes les llars de la vila.

## Enllaços externs

* Fitxa biogràfica
# Josep Vendrell

Josep Vendrell és el nom dels següents personatges:
* Josep Vendrell i Ferrer (Tarragona, 1882 - 1950), militar i president del FC Barcelona
* Josep Vendrell i Lladó (Lleida, 1919 - Lleida, 1988), futbolista català
* Josep Vendrell Gardeñes (Camarasa, 1968), polític català
# Josep Valls i Taberner

Josep Valls i Taberner (Barcelona, 15 de juny de 1891 - Barcelona, 30 de novembre de 1967) fou un empresari català, fill d'Isidre Valls i Pallerola i germà de Ferran Valls i Taberner. Ocupà importants càrrecs en les organitzacions empresarials catalanes.

## Biografia

Josep Vall i Taberner va néixer al carrer Pelai de Barcelona, fill d'Isidre Valls i Pallerola, natural de Sallent, i d'Antònia Taberner i Prims, nascuda a Barcelona. Estudià batxillerat als Jesuïtes de Casp, on va coincidir amb Lluís Nicolau d'Olwer, Jordi Rubió i Balaguer i Ramon d'Abadal i de Vinyals.
Com el seu germà, després de la Guerra Civil donà suport al règim franquista, tot i no dedicar-se directament a la política. El seu camp d'actuació va ser el món de l'empresa, dirigint empreses químiques i del tèxtil com S.A Cros, Electroquímica de Flix i Manufacturas Valls SA. Participà en organismes patronals com, entre d'altres, el dels industrials cotoners el SECEA on altre germà seu Domingo Valls i Taberner fou president.
El 1932 començà a ocupar càrrecs a la Cambra de Comerç i Navegació, que dirigí de 1964 a 1967. Quan les Cambres de Barcelona s'unificaren el 1967 en fou el primer president de la Cambra Oficial de Comerç, Indústria i Navegació de Barcelona, fins que va morir d'un infart de miocardi. També fou conseller del Banco Español de Crédito i president de la Junta d'Obres del Port de Barcelona i del comitè executiu de la Fira de Mostres de Barcelona. El 1946 fou nomenat president del Cercle del Liceu, càrrec que ocupà fins a la seva mort, ocorreguda el 30 de novembre de 1967.

## Guardons

* Gran Cruz de la Orden del Mérito Civil
* Medalla de oro de la Província de Barcelona
* Medalla de oro al Mérito de las Cámaras de Comercio, Industria y Navegación de España.

## Referències

* ↑ Registre de Naixement de l'Ajuntament de Barcelona, any 1891, número de registre 3344.
* ↑ «Josep Valls i Taberner». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Homenaje en memoria de D. José Valls Taberner a La Vanguardia, 1 de desembre de 1967
* ↑ «Fallecimiento de Don José Valls Taberner». La Vanguardia, 01-12-1967, pàg. 5.
* ↑ Obituari al diari ABC
# Nekràssovka

«Nekràssovka» té aquests significats:

## Crimea

* Nekràssivka (Bakhtxissarai), localitat de la República Autònoma de Crimea
* Nekràssivka (Sovetski), localitat de la República Autònoma de Crimea

## Rússia

* Nekràssovka (Sakhalín), localitat de l'óblast de Sakhalín, a Rússia
* Nekràssovka (Vladímir), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia
* Nekràssovka (Daguestan), localitat de la república del Daguestan, a Rússia
# Springville (Nova York)

Springville és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 4.252 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Springville tenia 4.252 habitants, 1.705 habitatges, i 1.091 famílies. La densitat de població era de 449,8 habitants per km².
Dels 1.705 habitatges en un 31,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,3% hi vivien parelles casades, en un 10,3% dones solteres, i en un 36% no eren unitats familiars. En el 31,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,4 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,1% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 26,9% entre 25 i 44, un 21,8% de 45 a 60 i un 19,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.221 $ i la renda mediana per família de 49.422 $. Els homes tenien una renda mediana de 39.452 $ mentre que les dones 24.621 $. La renda per capita de la població era de 19.302 $. Entorn del 5,4% de les famílies i el 7,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Springville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Springville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Nochistlán (municipi)

Nochistlán és un municipi de l'estat de Zacatecas. Nochistlán és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part sud de l'estat de Zacatecas. Limita al nord amb els municipis de Valparaíso, al sud amb Trancoso, a l'oest amb Riva Palacio i a l'est amb Cuencamé.

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Zacatecas Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.INAFED, 2015. (castellà)
# Ales

«Ales» té aquests significats:
* Alès municipi francès al departament del Gard, regió de Llenguadoc-Rosselló
* Ales (Sardenya), municipi italià a la província d'Oristany
* Aleš Čeh (Maribor, 1968), futbolista eslovè
* Estadi de les Ales de Kobe, estadi de futbol de la ciutat portuària de Kobe (Japó)
* Alés e Casanava municipi francès al departament d'Òlt i Garona, regió de l'Aquitània
Viccionari
# Amfilohije Radović

Amfilohije Radović (serbi: Амфилохије Радовић) (Bare, 7 de gener de 1938 - Podgorica, 30 d'octubre de 2020) fou Arquebisbe de Cetinje i Metropolità de Montenegro i el Litoral de l'Església Ortodoxa Sèrbia. Va ser escollit Bisbe de Banat el 1985, ocupant aquest lloc fins que el 1991 va ser elegit Arquebisbe de Cetinje. A més, el 13 de novembre de 2007, el Sant Sínode dels bisbes serbis el va elegir per assumir les funcions que el Patriarca Pavle, primat de l'Església sèrbia, no pogués realitzar a causa del seu ingrés hospitalari.

## Referències

* ↑ Patriarch Pavle receives assistance Arxivat 2007-11-16 a Wayback Machine., B92 News, B92, 14 de novembre 2007 (data d'accés: 11-02-09).
# Amédée Fournier

Amédée Fournier (Armentières, 7 de febrer de 1912 - Lecci, 30 de març de 1992 va ser un ciclista francès que fou professional entre 1934 i 1950. Com a ciclista amateur va guanyar una medalla de plata en la cursa de persecució per equips dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1932, mentre que com a professional destaquen dues victòries d'etapa al Tour de França de 1939, edició en la què va liderar la classificació general durant una etapa.

## Palmarès

* 1931
** 1r a la París-Évreux
* 1932
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Los Angeles en persecució per equips
* 1934
** 1r al Circuit de l'Indre
* 1939
** Vencedor de 2 etapes del Tour de França
* 1941
** 1r del Gran Premi d'Europa

### Resultats al Tour de França

* 1936. Abandona (7a etapa)
* 1939. 47è de la classificació general i vencedor de 2 etapes. Porta el mallot groc durant una etapa

## Referències

* ↑ «FOURNIER Amédée». [Consulta: 27 juliol 2024].
* ↑ «Olympedia – Amédée Fournier». [Consulta: 27 juliol 2024].
* ↑ «33ème Tour de France 1939». [Consulta: 27 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès d'Amédée Fournier
# Amédée Gibaud

Amédée (Aimé) Gibaud (Rochefort-sur-Mer, 5 de març del 1885 – Rochefort, 18 d'agost del 1957) fou un jugador d'escacs francès. Va guanyar quatre cops el Campionat d'escacs de França (1928, 1930, 1935, 1940) i va guanyar també tres cops el Campionat de França d'escacs per correspondència (1929, 1931, 1932). Va empatar al 4t-5è llocs al torneig de Ramsgate 1929 (Premier A, el campió fou William Gibson). Gibaud va defensar França a la I Olimpíada d'escacs no oficial a París, 1924, i també a la III Olimpíada d'escacs no oficial a Múnic 1936.

## Referències

* ↑ «GIBAUD Aimé (Amédée)». HERITAGE des ECHECS FRANCAIS. [Consulta: 2 gener 2017].
* ↑ McGowan, Alan. «William Gibson». chessscotland.com. Arxivat de l'original el 16 de maig 2008. [Consulta: 2 gener 2017].
* ↑ Olimpbase:: Olimpíada de París 1924
* ↑ Olimpbase:: Olimpíada de Múnic 1936
# Alonso de Salazar

Toribio Alonso de Salazar (Encartaciones, Biscaia, segle xv - algun indret del Pacífic, 5 de setembre de 1526) va ser un navegant i explorador espanyol que va participar en l'expedició de García Jofre de Loaisa, la qual comandà durant poc menys d'un mes en morir prematurament per culpa de l'escorbut. Fou el primer europeu a descobrir les illes Marshall.

## Biografia

Nascut a Biscaia, Salazar es va sentir atret des de ben jove pel mar i els viatges d'exploració. El 1525 es va enrolar en l'expedició de García Jofre de Loaisa que havia d'arribar a les illes de les espècies a través de l'estret de Magallanes, sent nomenat tresorer a la nau San Lesmes, comandada per Francisco de Hoces. L'expedició va salpar de la Corunya el 24 de juliol de 1525, amb una flota de sis vaixells.
L'expedició va ser una successió de desastres, calamitats i desercions. Durant el viatge van morir, entre d'altres, el capità Loaisa i Elcano. Tres de les naus no van arribar a creuar l'estret de Magallanes i només una, la nau capitana, la Santa María de la Victoria va arribar a les Moluques, on la tripulació es va haver d'enfrontar als portuguesos durant gairebé un any. Finalment sols 24 homes d'aquesta nau van tornar a Espanya; més de 450 homes s'havien quedat pel camí.
En abordar l'estret de Magallanes la San Lesmes es va veure immersa en un dur temporal que la va dur a viatjar fins als 55º de latitud sud, sent els primers a descobrir el pas del cap d'Hornos, l'extrem meridional del continent. D'aquesta manera s'anticipaven 55 anys al pirata Francis Drake, i és per això que a Espanya i part d'Hispanoamèrica s'anomena mar de Hoces el que posteriorment ha estat conegut com a passatge de Drake. Van retornar a l'estret de Magallanes, i van aconseguir superar-lo el 26 de maig de 1526, després de 48 dies de travessia pel mateix.
Durant la travessia per l'oceà Pacífic les naus es van separar per un nou temporal i de la San Lesmes mai més se'n va saber res, tot i que Salazar ja no hi viatjava a bord, sinó que ho feia a la nau capitana. En morir Loaisa, el 30 de juliol, es va fer càrrec del comandament Juan Sebastián Elcano, que va morir 5 dies després. Salazar, també afectat per l'escorbut, va morir un mes després, però en el seu curt lideratge fou el primer europeu a descobrir, pels occidentals, les illes Marshall el 21 d'agost de 1526, tot i que no es té constància que hi atraquessin. També es creu que va albirar l'atol Bokak.
Després de deixar l'illa de Guam la seva salut es va deteriorar ràpidament, morint el 5 setembre de 1526.

## Referències

* ↑ Destiny's Landfall History of Guam, Revised Edition (en anglès). University of Hawaii Press, 2011, p. 12. ISBN 9780824833343.
* ↑ Max Quanchi, John Robson. Historical Dictionary of the Discovery and Exploration of the Pacific Islands (en anglès). Scarecrow Press, 2005, p. 149. ISBN 9780810865280.

## Vegeu també

* Expedició de García Jofre de Loaisa
# Amadeo Desfilis Pascual

Amadeo Desfilis Pascual (València, 1897-1947) va ser pintor i artista faller valencià. Llicenciat en Belles arts, es va fer funcionari municipal per por de viure com artista bohemi. Les seues primeres obres pictòriques combinaven la vessant simbològica amb el contingut mitològic.
Entra en contacte amb Vicente Benedito, Tadeo Villalba i Eduardo Sánchez, amb qui col·laboraria en un taller d'art i entraria en contacte amb el món faller.
Va destacar com a artista faller, fent tàndem amb Francisco Coret a partir de 1929. Té un carrer dedicat a la Ciutat de València.

## Referències

* 1 2 3 «Pintor y prestigioso artista fallero». Las Provincias, 02-11-2009.
* 1 2 3 Historia de las fallas. Valencia: Levante - El Mercantil Valenciano, 1990, p. 144. ISBN 84-87502-04-0.
# Ana María Zurita Expósito

Ana María Zurita Expósito (Santa Cruz de Tenerife, 3 de novembre de 1963) és una arquitecta i política espanyola, diputada del Partit Popular al Congrés durant la XII legislatura.

## Biografia

És arquitecta especialitzada en Edificació i Urbanisme, així com en Gestió del Territori, i treballa com a funcionària a l'Ajuntament de Santa Cruz de Tenerife. Des de 2011 fins a 2015 va ser regidora a l'Ajuntament de Santa Cruz de Tenerife i des de 2015 és Consellera del Cabildo de Tenerife. De 2012 a 2016 va ser membre del Comitè Executiu Popular Regional. També ocupa el càrrec de Coordinadora Regional d'Infraestructures, Territori i Medi ambient dins de la direcció del Partit Popular Canari. El juny de 2016 va ser candidata per Santa Cruz de Tenerife al Congrés dels Diputats, moment des del qual exerceix el seu càrrec com a diputada.

## Reconeixements

* Premi Regional d'Arquitectura Manuel Oraá (1995), pel disseny del Centre de Visitants de Sant Sebastià de la Gomera.
* Segon Premi del Congrés Internacional de Construcció Sostenible (Oslo, 2002), per la seva obra de la seu de l'Institut Tecnològic i d'Energies Renovables (ITER).

## Referències

* ↑ Congreso de los Diputados. «Zurita Expósito, Ana María». [Consulta: 19 agost 2017].
* ↑ «Zurita Expósito, Ana María». [Consulta: 19 agost 2017].
* ↑ «Ana Zurita sustituye a Pablo Matos en la lista al Congreso por Santa Cruz de Tenerife». , 18-05-2016 [Consulta: 19 agost 2017].
* ↑ Cabildo de Tenerife. «Sra. Dª. Ana Zurita Expósito (PP)». [Consulta: 19 agost 2017].
# Frank Gardner

Frank Gardner (1 d'octubre del 1930, Sydney, Austràlia - 29 d'agost de 2009) fou un pilot de curses automobilístiques australià que va arribar a disputar curses de Fórmula 1. Va destacar per les seves victòries al British Touring Car Championship o Campionat britànic de turismesque va conquerir en tres temporades (1967, 1968 i 1973).

## Carrera automobilísitca

Frank Gardner va debutar a la cinquena cursa de la Temporada 1964 de Fórmula 1 (la quinzena temporada de la història), disputant l'11 de juliol el Gran Premi de Gran Bretanya del 1964 al Circuit de Brands Hatch. Va participar en un total de nou curses puntuables pel campionat de la F1, disputades en tres temporades diferents no consecutives (1964-1965 i 1968) aconseguint una vuitena posició com a millor classificació en una cursa i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | Posició | Punts |
| 1964 | John Willment Automobiles | Brabham | Ford | MON | HOL | BEL | FRA | GBR Ret | ALE | AUT | ITA | USA | MEX | | | - | 0 |
| 1965 | John Willment Automobiles | Brabham | BRM | SUD 12 | MON Ret | BEL Ret | FRA | GBR 8 | HOL 11 | ALE Ret | ITA Ret | USA | MEX | | | - | 0 |
| 1968 | Bernard White Racing | BRM | BRM | SUD | ESP | MON | BEL | HOL | FRA | GBR | ALE | ITA NVQ | CAN | USA | MEX | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 9 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |