OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Edward Greswell

Edward Greswell (1797 - 1869) va ser un acadèmic i cronòleg anglès.

## Biografia

Fill del reverend William Parr Greswell, va néixer a Denton, prop de Manchester, el 3 d'agost de 1797. Va ser educat pel seu pare i a la Manchester Grammar School. Es va matricular al Brasenose College, Oxford, el 5 d'abril de 1815, i va ser elegit acadèmic el mateix any. A principis de 1816 va obtenir la beca Lancashire al Corpus Christi College i es va llicenciar en B.A. el 1819, M.A. el 1822 i B.D. el 1830.
Va ser ordenat diaca el 1825 i sacerdot el 1826 i va ocupar el càrrec de tutor universitari de 1822 a 1834. Va ser membre del Corpus Christi College des de 1823 fins a la seva mort el 1869; va ocupar els càrrecs universitaris de lector de llatí el 1824, degà jove el 1825, lector grec el 1827, bibliotecari el 1830 i vicepresident del seu col·legi del 1840 al 1869.
Va morir el 29 de juny de 1869.

## Obres

Greswell va participar en les disputes a Oxford del 1836 en relació amb el nomenament de Renn Hampden com a professor Regius de Divinitat i va publicar una carta a la seva gràcia el duc de Wellington, canceller de la Universitat, sobre el tema (Oxford, 1837). Les seves obres van incloure:
* Dissertations upon the Principles and Arrangement of a Harmony of the Gospels, Oxford, 1830, 3 vols. En ell Robert Mimpriss va basar el seu treball exegètic ("sistema Mimpriss") destinat a les escoles dominicals.
* Harmonia Evangelica, 1830, 1837, 1840; 5ena edició. 1855.
* Joannis Miltoni Fabulæ, Samson Agonistes et Comus Græcè, 1832.
* Supplementary dissertations on the Harmonies, 1834.
* An Exposition of the Parables, and of other parts of the Gospels, 1834–5, 6 vols.
* Prolegomena ad Harmoniam Evangelicam, 1840.
* Fasti Temporis Catholici and Origines Kalendariæ: History of the Primitive Calendar, Part 1, 1852, 4 vols.
* General Tables of the Fasti Catholici, or Fasti Temporis Perpetui, from B.C. 4004 to A.D. 2000, 1852.
* Supplementary Tables and Introduction to the Tables of the Fasti Catholici, 1852.
* Origines Kalendariæ Italicæ, 1854, 4 vols.
* Origines Kalendariæ Hellenicæ, 6 vols. 1861.
* The Three Witnesses and the Threefold Cord; being the testimoney of the Natural Measures of Time, of the Primitive Civil Calendar, and of Antediluvian and Postdiluvian Tradition, on the Principal Questions of Fact in Sacred and Profane Antiquity, 1862.
* The Objections to the Historical Character of the Pentateuch in Part I of Dr. Colenso's "Pentateuch and Book of Joshua," considered and shewn to be unfounded, London, 1863.
* The Zulus and the Men of Science, London, 1865.

## Referències

* ↑ Curthoys, M. C.. «Mimpriss, Robert». A: Oxford Dictionary of National Biography. online. Oxford University Press. DOI 10.1093/ref:odnb/18811. requereix subscripció o ser soci de la biblioteca pública del Regne Unit

## Bibliografia

* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba actualment al domini públic: «Greswell, Edward». A: Dictionary of National Biography. Londres: Smith, Elder & Co, 1885–1900.
# Primer romànic

El primer romànic fou l'art romànic desenvolupat a Catalunya durant el segle x. La denominació és deguda a Puig i Cadafalch. Aquesta denominació és avui comunament acceptada. Per tal d'eludir el terme “art preromànic”, que sol emprar-se amb una accepció molt més àmplia, que enquadra genèricament l'art altmedieval i paleocristià, i a Espanya els estils visigot, asturià, mossàrab i de repoblació. Puig i Cadafalch va preferir utilitzar l'expressió primer romànic o primer art romànic per a designar aquelles anticipacions catalanes del romànic pròpiament dit.
La proximitat geogràfica d'aquest territori amb els corrents artístics procedents de França i Itàlia van fer que apareguessin precoçment a Catalunya manifestacions de l'incipient art romànic. Mentre que aquest art no va aconseguir arrelar en la resta de la península Ibèrica fins al segon terç del segle xi, en els comtats catalans es troben nombrosos exemples anteriors que, si no plenament romànics, sí que contenen moltes de les característiques definitòries d'aquest estil artístic.
Un exemple destacat del primer romànic és el monestir de Sant Pere de Roda, amb l'església consagrada el 1022. Entre els elements que s'hi troben i que no apareixen al romànic posterior, hi ha l'altitud de la nau i l'organització dels pilars (amb secció en forma de T i capitells d'inspiració clàssica) i la planta, amb tres naus que es perllonguen formant una girola de traçat parabòlic que dona la volta per darrera l'altar.

## Referències

* ↑ Trepat i Carbonell, Cristòfol. L'art romànic. Barcelona: Barcanova, 1993, p. 44-45. ISBN 84-7533-848-8.

## Bibliografia

* Josep Pijoan. Historia general del arte, Volumen IX, colección Summa Artis. El arte románico siglos XI y XII. Editorial Espasa Calpe S.A. Madrid 1949.
* Josep Gudiol Ricart. Cataluña, tomo I, sección de Arte. Colección Tierras de España. Editorial Noguer, 1974. Publicaciones de la Fundación Juan March. ISBN 84-7075-019-4.

## Vegeu també

* Romànic llombard, que en altres llengües també s'anomena primer romànic però que no s'ha de confondre amb aquest.
* Arquitectura romànica.
* Art preromànic a Catalunya.
# Reacció de Knoevenagel

La reacció de Knoevenagel és una modificació de la condensació aldòlica descoberta pel químic alemany Emil Knoevenagel. És una addició nucleòfila d'un anió de metilè actiu (carbanió) a un compost carbonílic (aldehid o cetona), seguida d'una reacció de deshidratació catalitzada per una base (mecanisme E1cB). El producte format després de la deshidratació és un compost carbonílic α,β-insaturat, terme habitual de la condensació aldòlica.
El metilè actiu és un grup metilè en el qual els dos substituents units són grups acceptors forts d'electrons (EWG). Tal cosa aconsegueix augmentar l'acidesa del metilè fins a valors de pK$_a$ entre 10 i 15, que si es compara amb l'acidesa en alfa de carbonil (aproximadament pK$_a$=25) permet aconseguir una selectivitat difícil d'aconseguir en química òrganica. Els grups acceptors més comuns són carbonils (aldehids, cetones, àcids carboxílics, èsters ...), nitrils i grups nitro.
Aquesta reacció és catalitzada per una base. No és necessari l'ús d'una base molt forta, ja que solament s'ha d'ionitzar el grup metilè i l'ús d'una base més forta podria ionitzar altres punts de la molècula, amb la consegüent formació de subproductes de reacció. Normalment, s'utilitza una amina basica com a catalitzador.
La reacció de condensació Knoevenagel del benzaldehíd amb nitroalcans esdevingué un mètode clàssic per a la preparació de nitroalquens, que són uns intermedis de síntesi molt valuosos en la síntesi d'anells heterocíclics.

## Mecanisme

Un hidrogen del metilè actiu pot ser sostret per una base, preferiblement no molt forta, formant un anió moderadament reactiu que ataca al carboni carbonílic, per formar un intermedi tetraèdric alcòxid que per es protona per generar un alcohol terciari. Aquest intermedi està present en unes concentracions molt baixes que en algun cas es pot arribar a detectar amb mètodes analítics a nivell de traces, però exceptuant algun cas especial, no es pot aïllar. La detecció d'aquest intermedi és útil per a provar la validesa d'aquest mecanisme. Seguidament aquest intermedi sofreix una deshidratació catalitzada per base, mitjançant el mecanisme E1cB, formant un doble enllaç.
La isomeria del doble enllaç ve donada per la diferència d'estabilitat i impediment estèric entre els isòmers Z i E, ja que en l'intermedi tetraèdric el futur doble enllaç és un enllaç senzill i permet la rotació de l'enllaç, establint-se una població en funció de l'estabilitat.
# L'Esperit Sant de Perpinyà

L'Esperit Sant de Perpinyà és l'església parroquial de l'església ortodoxa russa de Perpinyà, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
És a la zona de llevant de l'Alt Vernet, en el número 11 del carrer de Claude Monet.
Aquesta parròquia és l'única església ortodoxa russa de la Catalunya Nord, i pertany a la diòcesi del Quersonès, que depèn del Patriarcat de Moscou. Aquesta diòcesi, que té la seu a París, agrupa les parròquies ortodoxes russes dels estats de França, Espanya, Portugal i Suïssa.

## Enllaços externs

* Pàgina web de la diòcesi del Quersonès de l'Església Ortodoxa Russa

## Referències

* ↑ L'Esperit Sant de Perpinyà en els ortofotomapes de l'IGN
# Ramanagara

Ramanagara (abans Closepet, en honor de Sir Barry Close (1756–1813), i apareix també com a Ramanagar i Ramanagaram) és una ciutat de Karnataka, a l'Índia, capital del districte de Ramanagara. Està a uns 50 km al sud-oest de Bangalore. Segons el cens del 2001 té una població de 79.365 habitants. A la zona hi ha diversos pics famosos per la seva bellesa i aptes per escalades i esport d'aventura. Els granits de Closepet són la característica principal i són relleus de granit que van durant 50 km de nord a sud.

## Principals pics i llocs d'escalada

* Wanakkal wall ("Gabbar ki asli pasand")
* Muralla de l'Arc de Sant Martí ("UIAA", "Kalia")
* Anna-Thamma
* Revanasideshwara
* Handigundi

## Nota

* ↑ «City of Ramanagara - City Municipal Council». Arxivat de l'original el 2011-07-21. [Consulta: 25 abril 2009].

## Enllaços externs

* els monolits Arxivat 2012-10-26 a Wayback Machine.
* Bangalore rural district - taluka Ramanagaram
# Loing

El Loing és un riu de França, afluent esquerre de la Sena, que amb un recorregut de 143 km travessa els departaments del Yonne, Loiret i Sena i Marne.

## Municipis travessats

En els tres departaments següents, el Loing travessa quaranta municipis:
Al Yonne:
    Sainte-Colombe-sur-Loing ~ Saint-Sauveur-en-Puisaye ~ Moutiers-en-Puisaye ~ Saint-Fargeau ~ Saint-Martin-des-Champs ~ Saint-Privé ~ Bléneau ~ Rogny-les-Sept-Écluses
Al Loiret:
    Dammarie-sur-Loing ~ Sainte-Geneviève-des-Bois ~ Châtillon-Coligny ~ Montbouy ~ Montcresson ~ Conflans-sur-Loing ~ Amilly ~ Montargis ~ Châlette-sur-Loing ~ Cepoy ~ Girolles ~ Fontenay-sur-Loing ~ Nargis ~ Dordives
Al Sena i Marne:
    Château-Landon ~ Souppes-sur-Loing ~ La Madeleine-sur-Loing ~ Bagneaux-sur-Loing ~ Saint-Pierre-lès-Nemours ~ Nemours ~ Montcourt-Fromonville ~ Grez-sur-Loing ~ Bourron-Marlotte ~ Montigny-sur-Loing ~ La Genevraye ~ Épisy ~ Orvanne ~ Veneux-les-Sablons ~ Saint-Mammès ~ Darvault ~ Ecuelles.

## Afluents

El Loing s'uneix pels següents afluents, descendint el seu curs des de la seva font.
| Curs d'aigua | Font | Confluent | Marge |
| Bourdon | Treigny | Saint-Fargeau | Esquerre |
| Ru des Perches | Saint-Martin-des-Champs | Saint-Martin-des-Champs | Dret |
| Chasserelle | Septfonds, Saint-Fargeau | Bléneau | Dret |
| Milleron | Aillant-sur-Milleron | Châtillon-Coligny | Dret |
| Ru Simon | Aillant-sur-Milleron | Montbouy | Dret |
| Aveyron | Champcevrais | Montbouy | Dret |
| Ouanne | Ouanne | Conflans-sur-Loing | Dret |
| Galissone | Saint-Germain-des-Prés | Amilly | Dret |
| Puiseaux | Les Choux | Montargis | Esquerre |
| Solin | Le Moulinet-sur-Solin | Châlette-sur-Loing | Esquerre |
| Bezonde | Nesploy | Châlette-sur-Loing | Esquerre |
| Corrent de la Cressonniere | Fontenay-sur-Loing | Fontenay-sur-Loing | Dret |
| Cléry | Saint-Loup-d'Ordon | Fontenay-sur-Loing | Dret |
| Betz | Domats | Dordives | Dret |
| Fusain | Batilly-en-Gâtinais | Château-Landon | Esquerre |
| Ru de Morion | Souppes-sur-Loing | Souppes-sur-Loing | Dret |
| Lunain | Égriselles-le-Bocage | Épisy | Dret |
| Orvanne | Saint-Valérien | Moret-sur-Loing | Dret |
* La font del Loing a Sainte-Colombe-sur-Loing
* El Loing a Moret-sur-Loing
* El Loing a Saint-Mammès

## Referències

* ↑ «Le Loing» (en francès). Sandre. [Consulta: 2 maig 2020].

## Vegeu també

* Sena
* Yonne

## Enllaços externs

* Atles de les àrees amunt de les zones d'inundació del Loing
# Primer teorema de Shannon

El teorema de codificació de fonts, primer teorema de Shannon, o menys utilitzada, teorema de la codificació sense soroll) és un teorema enunciat per Claude Shannon el 1948, que estableix el límit teòric per a la compressió d'una font de dades (origen).
El raonament de Shannon es basa en vectors $n$ i una font fixa (després de variables independents i idènticament distribuïdes). El teorema demostra que quan $n\to +\infty$, la longitud mitjana del codi va a l'entropia.
Per als codis amb els símbols, el teorema simplifica a $H(X)\leq L<H(X)+1$.

## Vegeu també

* Paradoxa de Freedman
* Teorema de Shannon
* Teorema de Shannon-Hartley

## Referències

* CE Shannon, "Teoria Matemàtica de la Comunicació Arxivat 1998-07-15 a Wayback Machine.," Bell System Technical Journal, vol. 27, pp. 379-423, juliol de 1948.
# Pervomaiski (Guiaguínskaia)

Pervomaiski - Первомайский (rus) - és un khútor de la República d'Adiguèsia, a Rússia. És a 8 km al nord de Guiaguínskaia i a 39 km al nord de Maikop. Pertany a la stanitsa de Guiaguínskaia.
# Reacció de Michael

La reacció de Michael o addició de Michael és una addició nucleòfila d'un carbanió o un altre nucleòfil a un compost carbonílic α-β insaturat.

## Història

La recerca i posterior descobriment d'aquesta reacció per part d'Arthur Michael l'any 1887 va venir motivada per una publicació del 1884 per part de Conrad i Guthzeit sobre la reacció del 2,3-dibromopropionat d'etil (1) amb el sodiomalonat de dietil (2), formant un derivat del ciclopropà (4).
Michael va obtenir el mateix producte substituint el propionat pel 2-bromoacrilat d'etil (5) i es va adonar que aquesta reacció només podia funcionar suposant una reacció d'addició al doble enllaç de l'acrilat. Posteriorment va confirmar aquesta assumpció fent reaccionar malonat de dietil i cinnamat d'etil, formant el primer adducte de Michael:

## Referències

* ↑ Conrad, M.; Guthzeit, M. «Ueber die Einwirkung von α-β-Dibrompropionsäure auf Malonsäureester». Berichte der Deutschen Chemischen Gesellschaft, 17, 1, 1884, pàg. 1185–1188. DOI: 10.1002/cber.188401701314.
* ↑ Tokoroyama, T. «Discovery of the Michael Reaction». European Journal of Organic Chemistry, 2010, 10, 2010, pàg. 2009–2016. DOI: 10.1002/ejoc.200901130.
# Yelo

Yelo és un municipi de la província de Sòria, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Yelo :
| Any | 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 |
| Població | 436 | 486 | 463 | 437 | 412 | 374 | 291 | 163 | 112 | 102 | 63 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Soria (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Biblioteca Bodmeriana

La Biblioteca Bodmeriana o Biblioteca Bodmer és una important biblioteca suïssa que es troba a Cologny, als afores de Ginebra. Es tracta d'un arxiu suís dels béns culturals d'importància nacional i regional. La biblioteca va ser fundada per Martin Bodmer i és famosa per ser la seu dels Papirs Bodmer. Alguns d'aquests papirs es troben entre les còpies més antigues del Nou Testament. Alguns manuscrits estan escrits en grec, altres en copte (per exemple,Papir Bodmer III). El 1956 fou adquirit el primer dels manuscrits, el papir Bodmer II o Papir 66. També compta amb una còpia de la Bíblia de Gutenberg.

## Història

Martin Bodmer va fundar la biblioteca a la dècada de 1920. Bodmer va seleccionar les obres centrant-se en el que veia com els cinc pilars de la literatura universal: la Bíblia, Homer, Dante Alighieri, William Shakespeare i Johann Wolfgang von Goethe. Va prioritzar els autògrafs i les primeres edicions. L'any 1951 Bodmer havia construït dues cases d'estil neobarroc a Cologny per a donar cabuda a la col·lecció. El 1970, poc abans de la mort de Bodmer, es va crear la Fundació Martin Bodmer per a fer accessible la col·lecció i conservació. L'any 2003 l'edifici va ser remodelat per Mario Botta. Els soterranis de les dues cases estan connectats per una estructura subterrània de dos pisos.

## Elements

La col·lecció consta de prop de 160.000 elements, incloent-hi tauletes d'argila sumèries, els papirs grecs i originals escrits a mà com partitures. S'ha apuntat que representa el context històric mitjançant l'addició d'elements polítics, filosòfics i científics.
Algunes mostres importants són:
* Còpia de l'Evangeli de Jaume, el document més antic.
* La Bíblia de Gutenberg de 1452.
* La primera edició impresa de Les 95 Tesis de Martí Luter del 1517.
* Una còpia de Newton Philosophiae Naturalis Principia Mathematica que va ser propietat de Gottfried Leibniz.
* Gotthold Ephraim Lessing, esborrany del manuscrit de Natan el Savi de 1778.
* Papir 66, Papir 73 i Papir 74.
* El manuscrit original de Les 120 jornades de Sodoma del Marquès de Sade, tot i que l'abril del 2014 va ser venut a un bibliòfil francès.
* Minúscula 556, manuscrit del Nou Testament en un pergamí.

## Referències

* ↑ Koch, Hans-Albrecht. Spiegel der Welt: Die Biblioteca zu Gast Bodmeriana im-Schiller Nationalmuseum / Deutsches Literaturarchiv a Marbach
* ↑ [% http://www.botta.ch/Page/Re 202003_353_Bodmer_it 20% (Pu) php Mario Botta ..: Fundació Martin Bodmer - Biblioteca i Museu, Cologny]
* ↑ EL PAÍS, 4 d'abril del 2014, pàgina 40.

## Enllaços externs

* Bodmer Foundation Arxivat 2001-10-27 a Wayback Machine. — web oficial (a França).
* e-codices Arxivat 2012-12-05 at Archive.is — manuscrits digitilitzats de la Biblioteca.
* Cologny, Fondation Martin Bodmer Arxivat 2010-08-20 a Wayback Machine.
# Crombismita

La crombismita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el seu nom de la seva composició química, formada per crom i bismut.

## Característiques

La crombismita és un òxid de fórmula química Bi$_{16}$CrO$_{27}$. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 i 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la crombismita pertany a «04.CC: Òxids amb relació Metall:Oxigen = 2:3, 3:5, i similars, amb cations de mida mitjana i gran» juntament amb els següents minerals: freudenbergita, grossita, clormayenita, yafsoanita, latrappita, lueshita, natroniobita, perovskita, barioperovskita, lakargiïta, megawita, loparita-(Ce), macedonita, tausonita, isolueshita, crichtonita, davidita-(Ce), davidita-(La), davidita-(Y), landauïta, lindsleyita, loveringita, mathiasita, senaïta, dessauïta-(Y), cleusonita, gramaccioliïta-(Y), diaoyudaoïta, hawthorneïta, hibonita, lindqvistita, magnetoplumbita, plumboferrita, yimengita, haggertyita, nežilovita, batiferrita, barioferrita, jeppeïta, zenzenita i mengxianminita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Jialu, al comtat de Luonan de la prefecura de Shangluo, a la província de Shaanxi (Xina). També ha estat descrita a la mina Posse, a São José de Brejaúba, a l'estat de Minas Gerais, Brasil. Es tracta dels dos únic indrets on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Chrombismite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 abril 2017].
# Loin d'ici

"Loin d'ici" (en català: "Lluny d'aquí") és una cançó interpretada per la cantant, compositora i actriu austríaca Zoë Straub. La cançó es va publicar per descàrrega digital el 5 de febrer de 2016 mitjançant Global Rockstar Music, i va ser escrita per Zoë i Christof Straub. La cançó va representar Àustria al Festival de la Cançó d'Eurovisió 2016.
L'11 de gener de 2016 es va anunciar que Zoë seria una dels nou participants que competirien al programa austríac Wer singt für Österreich? 2016 (en català: "Qui cantarà per Àustria?"). En el transcurs de la final del programa, va quedar en quarta posició del jurat, però va aconseguir entrar a la superfinal com una de les dues millors interpretacions, on va acabar guanyant gràcies al vot dels teleespectadors. Així, va representar Àustria al Festival d'Eurovisió que es va celebrar a Estocolm, aconseguint la 13a posició a la Gran Final amb 151 punts.

## Referències

* ↑ «Eurovision Song Contest 2016: Der ORF hat sich über Conchitas Erbe beraten!» (en alemany). TV-Media, 11-01-2016. Arxivat de l'original el 15 de gener 2016. [Consulta: 12 gener 2016].
* ↑ Brey, Marco. «ZOË to represent Austria!». European Broadcasting Union, 12-02-2016. [Consulta: 12 febrer 2016].
# Primer principi

Un primer principi és un principi bàsic, una proposició fonamental que per això no admet demostració a partir de principis més bàsics, o no necessita demostració pel fet de ser autoevident. Els primers principis són abstractes i generals, aplicant-se a un gran nombre de casos.
En matemàtica i altres contexts, el primer principi rep el nom d'axioma o postulat.

## Principis filosòfics

Potser el primer principi més paradigmàtic de la filosofia sigui el principi de no contradicció. Aquest ja va ser exposat i defensat per Aristòtil a la seva Metafísica. Segons Aristòtil, el principi de no contradicció és aquell segons el qual és impossible que la mateixa característica pertanyi i no pertanyi al mateix objecte de la mateixa manera i al mateix temps. Per exemple, és impossible que una poma sigui vermella i no sigui vermella en el mateix sentit i ensems.
El principi de no contradicció es pot entendre en tres sentits:
* sentit lògic: Tota proposició contradictòria és falsa: $\lnot (A\land \lnot A)$
* sentit doxàstic: No és possible creure que $(A\land \lnot A)$ és vertader
* sentit ontològic: No és possible que una mateixa cosa sigui i no sigui en el mateix sentit i al mateix temps.
Altres principis filosòfics importants són el principi d'identitat i el principi ex nihilo nihil fit, segons el qual res pot sortir del no-res.

## Principis físics

En la física, es diu que un càlcul prové dels primers principis o ab initio, si comença directament en el nivell de les lleis establertes de la física i no fa suposicions tals com el model i els paràmetres d'ajustament de corbes. Per exemple, càlculs o simulació d'estereoelectrònica usant l'equació de Schrödinger directament és un enfocaments ab initio, ja que l'equació és més que una definició d'energia en el nivell del quàntum.
El sisè dels problemes de Hilbert consisteix, justament, a axiomatitzar tot la física. En altres paraules, es tracta de trobar els primers principis a partir dels quals es poden deduir totes les veritats de la física.

## Vegeu també

* Axioma

## Notes i referències

* 1 2 Rescher, Nicholas «Principia Philosophiae: On the Nature of Philosophical Principles». The Review of Metaphysics. Philosophy Education Society Inc, 56, 1, septiembre 2002, pàg. 3-17.

## Enllaços externs

* Elements Euclideans (anglès)
# Jesús Rodríguez Ferrer

Jesús Rodríguez Ferrer (Alzira, 1938 - 9 de març de 2019) va ser un pilotaire valencià, més conegut pel nom esportiu de Ferrer II. El seu pare era Ferrer de Miramar.Rest en la modalitat d'escala i corda, va estar en actiu en els anys 60 i 70. En retirar-se, va ser trinqueter d'Alzira a finals dels anys 1980 i 1990. El 2014 va ser homenatjat a la seua localitat, on va faltar als 81 anys.

## Referències

* ↑ «Alzira: conflicte entre espais emblemàtics». PilotaViu, 30-01-2018. [Consulta: 9 març 2019].
* ↑ «Homenaje al jugador de pilota 'Ferrer II' en Alzira». Las Provincias, 08-01-2014.
* ↑ Soldado, Alberto. «Alzira y su trinquet». Levante-EMV, 08-07-2010. [Consulta: 9 març 2019].
* ↑ «La pilota homenajea a Ferrer II». Superdeporte, 15-01-2014.