OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Etrocorema belumensis

Etrocorema belumensis és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Etimologia

El seu nom científic fa referència al Belum State Park localitzat a l'estat malaisi de Perak.

## Descripció

* Els adults són, en general, de color marró fosc, de grandària mitjana/gran, amb un patró quadrangular de color marró fosc al cap, els dos primers segments de les antenes clars mentre que els restants són marró fosc, les potes davanteres de color marró fosc, els palps marrons i el pronot marró (gairebé tan ample com el cap) amb rugositats lleugerament més clares.
* Les ales anteriors del mascle fan 12,5 mm de llargària i les de la femella 18.
* La femella presenta una placa subgenital i una vagina molt similar a les d'Etrocorema nigrogeniculatum.
* L'ou té forma de gota i no pas l'oval característica d'Etrocorema nigrogeniculatum, fa 0,41 mm de llargada i és una mica més gros que el de l'espècie abans esmentada.
* La larva és bastant similar a la d'Etrocorema nigrogeniculatum, de la qual es diferencia per la presència d'una zona clara darrere dels ulls compostos a la part occipital del cap. Tot i així, aquesta diferència només és possible d'observar en les larves madures, ja que les que tenen una mida inferior no és possible de reconèixer aquest patró de colors.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Malèsia (la península de Malaca).

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):222.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Wan Nur Asiah, W.M.A., M.R. Che Salmah, & I. Sivec, 2009. Description of Etrocorema belumensis sp.n. from Royal Belum State Park, Perak, Malaysia. Illiesia, 5(17):182-187. «PDF».
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Temporal distribution of Ephemeroptera, Plecoptera and Trichoptera (EPT) adults at a tropical forest stream: response to seasonal variations (anglès)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Marta Guardiola Garcia

Marta Guardiola Garcia (Besalú, la Garrotxa, 1984) és una enginyera i doctora en Telecomunicacions.
Llicenciada en enginyeria de telecomunicacions per la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC) el 2008, es doctorà en Teoria de senyals i Comunicacions el 2013. Del 2006 al 2013, va ser assistent de recerca del Grup de Recerca AntennaLab de la UPC. Des del 2014 és professora visitant i investigadora del BCN MedTech Group a la Universitat Pompeu Fabra (UPF). Ha estat autora o coautora de més de 24 articles de revistes i conferències i té una patent. Els seus interessos de recerca actuals inclouen imatges de microones, espectroscòpia dielèctrica, modelatge computacional i antenes per a imatges de microones. És coinventora d'una tecnologia basada en microones per a la detecció del càncer colorectal i fundadora de la spin-off MiWEndo Solutions, on dirigeix un equip d'enginyers que ha miniaturitzat un sistema d'antenes per ser acoblat als colonoscopis. Amb aquest nou dispositiu, els metges endoscopistes tenen millors instruments per a la correcta detecció precoç del càncer colorectal. Aquest invent l'ha portat a ser premiada amb el Premi Dona TIC 2020 d'Emprenedoria. Guardiola s'ha implicat en el foment de les vocacions STEM entre els joves i, en particular, les nenes, amb l'organització de tallers i xerrades.

## Reconeixements

* Primer Premi IEEE International Symposium on Antennas and Propagation Antenna Design Contest (2010)
* Premi IEEE International Conference on Electromagnetic Field-Field Characterization and Imaging Paper (2011)
* Premi de transferència de coneixement del Consell Social de la UPF (2016)
* Premi DonaTIC d'Emprenedoria (2020)

## Referències

* ↑ «La besaluenca Marta Guardiola guanya els VI Premis Dona TIC en la categoria d'Emprenedora». Garrotxa Digital, 14-10-2020 [Consulta: 17 octubre 2020].
* ↑ «Guardonades edició 2020 - Categoria emprenedora: Marta Guardiola Garcia». Departament de Polítiques Digitals i Administració Pública de la Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 6 de febrer 2021 [Consulta: 17 octubre 2020].
* ↑ «Marta Guardiola, Sandra Sans i Meritxell Bautista, premis DonaTIC 2020». Fulls d'enginyeria. Associació d'Enginyers Industrials de Catalunya (AEIC) i Col·legi d'Enginyers Industrials de Catalunya (COIEC), 13-10-2020 [Consulta: 17 octubre 2020].
# Fletxa del port d'Anvers

La Fletxa del port d'Anvers (Antwerpse Havenpijl) és una cursa ciclista belga que es disputa als voltants d'Anvers (Bèlgica). La primera edició es disputà el 1990. De 2002 es va conèixer amb el nom de Fletxa dels ports flamencs (Vlaamse Havenpijl). El 2009 va tornar a adoptar el nom original. El 2005 va entrar a formar part de l'UCI Europa Tour. Michel Vanhaecke, Jan Van Immerseel i Tibo Nevens, amb dues victòries, són els ciclistes que més vegades han guanyat la cursa.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| Fletxa del port d'Anvers ||||
| 1990 | Glenn Huybrechts | Danny Van Looy | Patrick Van Roosbroeck |
| 1991 | Michel Vanhaecke | Stéphane Hennebert | Mika Hietanen |
| 1992 | Stefan Sels | Edwin Rutten | Ludo Dierckxsens |
| 1993 | Rik Claeys | Thierry Moeskops | Stefan Grimon |
| 1994 | Gilbert Kaes | Johnny Macharis | Guy Van Hese |
| 1995 | Jan Van Immerseel | Willem-Jan Lambregts | Wim Sels |
| 1996 | Johnny Dauwe | Sven Nys | Luc De Moor |
| 1997 | Jan Van Immerseel | Dave Bruylandts | Carl Roes |
| 1998 | Darius Strole | Raimondas Vilčinskas | Danny Van der Massen |
| 1999 | Raimondas Vilčinskas | Andrejus Zubrovas | Aivaras Baranauskas |
| 2000 | No disputada | No disputada | No disputada |
| 2001 | Michel Vanhaecke | Bert Roesems | Martin Derganc |
| Fletxa dels ports flamencs ||||
| 2002 | Mark Roland | Gino De Weirdt | Peter Schoonjans |
| 2003 | Hans De Meester | Darius Strole | Cedric Van Lommel |
| 2004 | Peter Ronsse | Vadim Vdovinov | Robby Meul |
| 2005 | No disputada | No disputada | No disputada |
| 2006 | Vytautas Kaupas | Fredrik Johansson | Ivailo Gabrovski |
| 2007 | Denis Flahaut | Aidis Kruopis | Stefan Heiny |
| 2008 | Jonas Aaen Jørgensen | Michael Van Staeyen | Wouter Van Mechelen |
| Fletxa del port d'Anvers ||||
| 2009 | Jens-Erik Madsen | Stefan van Dijk | Denis Flahaut |
| 2010 | Rob Goris | David Boucher | Frédéric Amorison |
| 2011 | Pirmin Lang | Remco te Brake | Mats Boev |
| 2012 | Joeri Stallaert | Eugenio Alafaci | Kevin Claeys |
| 2013 | Preben Van Hecke | Stef Van Zummeren | Stijn Steels |
| 2014 | Yoeri Havik | Ivar Slik | Jens Geerinck |
| 2015 | Aidis Kruopis | Stan Godrie | Gerry Druyts |
| 2016 | Timothy Dupont | Enzo Wouters | Kenny Dehaes |
| 2017 | Arvid de Kleijn | Harry Tanfield | Arjen Livyns |
| 2018 | Tibo Nevens | Edward Planckaert | Bas van der Kooij |
| 2019 | Tibo Nevens | Bas van der Kooij | Arne Marit |

## Referències

* 1 2 «Antwerpse Havenpijl (Bel) - Cat.1.2». [Consulta: 25 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Matilde Pretel

Matilde Pretel Sánchez (1874 - 26 de novembre de 1965) fou una soprano valenciana.
Va estudiar al Conservatori de València. L'òpera no la interessà mai i es va dedicar a la sarsuela. Es va presentar al Teatro de la Zarzuela de Madrid el 1890 en el paper de Roberto (que habitualment sempre interpretava una dona) de La tempestad de Ruperto Chapí.
Les seves qualitats musicals, així com la seva teatralitat i la seva bellesa física, van fer d'ella una de les preferides del públic i dels compositors. Ruperto Chapí va escriure per a ella Mujer y reina i El estreno, obres que s'estrenaren el 1895 i 1999 respectivament. Va estar contractada en diferents companyies sarsuelístiques: al Teatre Príncipe Alfonso, al Teatre Circo de Price, al Teatre de la Comèdia i finalment a la Companyia del Teatre Apolo durant la temporada 1899-1900. Va interpretar obres de Oudrid, Barbieri, Arrieta i Gaztambide, i va estrenar La piel del diablo y Los buenos mozos de Chapí, El guardia de Corps de Bretón y La buenaventura de Guervós.
La seva interpretació va donar a conèixer a un jove compositor valencià, José Serrano, compositor de la Sarsuela El motete, on estava inclosa la «Canción gitana», que segons testimonis de l'època va encantar al públic. En general, totes les peces que ella interpretava es feien populars. El 1900 Matilde Pretel va deixar el Teatro Apolo i va actuar en diversos punts de la geografia espanyola. Va tenir una companyia pròpia de sarsuela amb l'empresari Bonifacio Pinedo, però el 1909 es va retirar de l'escena sense que se'n sàpiguen ben bé els motius, i es va instal·lar definitivament a Madrid. Prova del seu caràcter decidit és que va ser la primera dona a Madrid que, en l'època dels grans monyos, es va tallar els cabells curts.

## Referències

* 1 2 3 Sanmartí Esteban, Clara. «Matilde Pretel». Diccionari Biogràfic de Dones. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 25 abril 2015].

## Bibliografia

* Casares, Emilio (dir. i ed.) (2002). Historia de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE.
* Hernández Girbal, Florentino (1997). Otros cien cantantes españoles de ópera y zarzuela (s.XIX y XX) Madrid: Editorial Lira.
# Ferdinando Fuga

Ferdinando Fuga (Florència, 1699 - Roma, 1781) va ser un arquitecte italià, situat a nivell estilístic entre el barroc tardà i el classicisme.
Va començar treballant amb Giovanni Battista Foggini, per a traslladar-se a Roma el 1717 on va completar la seva formació. El seu primer treball important va ser a Nàpols, a la capella del Palazzo Cellamare (1726-1727). Després, havent tornat a Roma el 1739, va ser nomenat arquitecte dels palaus pontificis per Climent XII i Benet XIV.
Va concloure el Palau del Quirinal (actual residència del President de la República d'Itàlia) i va treballar igualment a la façana de la Basílica de Santa Maria Major, el Palazzo della Consulta, l'església de Santa Maria dell'Orazione i Morte i el Palazzo Corsini (1736). A partir de 1751, el rei de Nàpols, Carles VII (més tard rei d'Espanya amb el nom de Carles III), li va encarregar diversos treballs per a Nàpols, al costat de Luigi Vanvitelli.
A la Cort napolitana, Fuga es va dedicar a la renovació de la ciutat, on creà importants construccions com l'Albergo Reale dei Poveri, hospici per a albergar 8.000 pobres del Regne de Nàpols (actualment és Patrimoni de la Humanitat declarat per la UNESCO), així com una multitud de palaus. A Sicília projectà la remodelació de la Catedral de Palerm. No obstant això, la seva tasca més important va ser la reordenació de la trama urbana napolitana.

## Referències

* Ferdinando Fuga en la Universitat de Navarra Arxivat 2007-05-18 a Wayback Machine. (castellà)
* Historia del Palazzo del Quirinale, (italià)
# Meine

Meine és un municipi situat al districte de Gifhorn, a l'estat federat de Baixa Saxònia, a Alemanya, a una altitud de 80 metres sobre el nivell del mar. La seva població a la fi de 2016 era d'uns 8.550 habitants i la seva densitat poblacional, 220 hab/km².
Està situat a poca distància a l'oest de la frontera amb l'estat de Saxònia-Anhalt, i molt a prop de les ciutats de Braunschweig i Wolfsburg.
# Meinard de Tirol

Meinard de Tirol és el nom dels següents personatges:
* Meinard I de Gorízia-Tirol, III comte de Görz, (1231–1258), fill d'Engelbert III, marcgravi d'Ístria, vogt d'Aquileia, Trento, Brixen i Bolzano, hereta el comtat de Tirol el 1253 pel seu matrimoni amb l'hereva Adelaida de Tirol (morta el 1279)
* Meinard II de Gorízia-Tirol o Tirol, IV comte de Görz (1258–1271), comte de Tirol (1258-1295), duc de Caríntia (1286 -1295)
* Meinard III de Gorízia-Tirol o Tirol, comte de Tirol 1344-1363
# Mecanisme de defensa

El mecanisme de defensa és una estratègia que utilitza el subjecte davant d'informació o successos adversos que poden alterar l'equilibri de la seva ment. Segons la teoria de Freud, s'activen per part del jo per frenar dos impulsos de l'inconscient en conflicte o per suavitzar la pressió del superjo. Aquests mecanismes poden alterar la visió de la realitat per fer-la més plaent per a l'individu.

## Nivells psicològics dels mecanismes

Els mecanismes de defensa poden agrupar-se, segons la maduresa o relació amb la salut mental, en quatre nivells:
* Nivell 1 (patològic): negació, distorsió cognitiva, projecció, complex d'inferioritat
* Nivell 2 (propis d'individus immadurs): fantasia, psicosomatització, agressivitat, idealització
* Nivell 3 (comuns en adults, poden ser neuròtics si són molt freqüents): desplaçament, dissociació, reacció, repressió, regressió, hipocondria
* Nivell 4 (propis de persones madures): anticipació, altruisme, humor, identificació, introjecció, sublimació, supressió
Molts d'ells poden pertànyer a una o una altra fase segons el grau en què es produeixin, de manera que no hi ha fronteres nítides entre els nivells.

## Vegeu també

* Estrats del jo. En Teràpia Gestalt, estratificacions del jo que funcionen com a mecanismes de defensa.
* Retroflexió. Procés psicològic que funciona com a mecanisme de defensa.
* L'Ansietat de la Influència, obra de crítica literària de Harold Bloom influïda per aquesta i altres idees de Freud.

## Referències

* ↑ Vaillant, George E. Adaptation to life. 1a ed.. Boston; Toronto: Little, Brown, 1977. ISBN 0-316-89520-2.

## Enllaços externs

* «Defense mechanism» (en anglès). New World Encyclopedia. [Consulta: 29 juliol 2013].
* http://www.scribd.com/full/7884281?access_key=key-1ty731jvy8pq4oinn53d
Viccionari
# Mazinger Otome Taisen

Mazinger Otome Taisen (マジンガー乙女大戦, Majingā Otome Taisen) és un manga del 2011 de Mikio Tachibana, paròdia de les obres de Go Nagai. Es tracta d'una seqüela de Mazinger Otome.
El manga ha estat editat en català per l'editorial Ooso Comics.

## Argument

Després d'un altre dia d'escola, Seto Magami torna a casa amb Reito i Koji. No obstant això, coneixen dues noies anomenades Necro i Bui Jinga, anteriors models d'androides de Mazinger que també van ser creats per Juzo Magami i es barallen amb Seto i Reito, per acabar dominant-los. Se'n van dient que no seran tan misericordiosos com van ser-ho ells. Mentrestant, Grace i Shiko es troben amb els seus propis doppelgangers en forma de Dark G. Dark i Shin Kotetsu que expliquen les seves intencions, en comptes de lluitar. Necro els recluta per formar el Nou Exèrcit Mazinger abans d'entrar en una altra baralla amb l'Exèrcit Mazinger. Durant la batalla, Shiko i Shin es fusionen accidentalment per convertir-se en Majeeg, cosa que es converteix en un problema per a ambdós bàndols, així que decideixen treballar tots junts. Però Majeeg demostra ser massa poderós fins i tot per a les seves forces combinades fins que Seto entra en la seva forma d'Astro Mazinger. Així domna Majeeg i en purga el mal, alliberant en Shiko i en Shin. Després d'això, tant el Mazinger com el Nou Mazinger viuen (relativament) en pau.

## Publicació

Mazinger Otome Taisen va ser publicat en format de tom per Media Factory al Japó el 23 de març de 2011.
Ooso Comics va anunciar la llicència del manga per Twitter el juliol de 2019, i va sortir a la venda en català el 30 d'octubre del mateix any.
| Vol. | Publicació | ISBN | Publicació | ISBN |
| 1 | 23 de març de 2011 | ISBN 978-4-8401-2983-1 | 30 d'octubre de 2019 | ISBN 978-84-121138-1-5 |

## Referències

* 1 2 «MAZINGER OTOME – CATALÀ». Ooso Comics. [Consulta: 16 juliol 2022].
* 1 2 «Mazinger Otome Taisen» (en anglès). MyAnimeList. [Consulta: 17 juliol 2022].
* ↑ «Mazinger Otome Taisen». Twitter, 14-06-2019. [Consulta: 4 abril 2024].
* ↑ J. 'Batto', David. «Mazinger Otome Taisen (Català) #1» (en castellà). Ramen Para Dos. [Consulta: 17 juliol 2022].
# Mazir

Mazir (en belarús Мазы́р, Mazir; en rus Мо́зырь, Mózir) és una ciutat de la província belarussa de Hómiel. És capital administrativa del Raion de Mazir, i està situada als marges del riu Prípiat, uns 210 km a l'est de Pinsk i 100 km al nord-oest de Txernòbil. La població és de 116.600 habitants (estimació del 2006). L'àrea urbana total inclou Kalínkavitxi al llarg del riu, amb una població de 150.000 habitants. Els orígens de la ciutat es remunten almenys al segle xii, i el segle xviii ja era coneguda com un centre de comerç i d'artesania. Mazir va ser un centre de treball de la fusta l'inici de l'era soviètica, però modernament ha acollit la major refineria de petroli de Belarús, que refina 18 milions de tones l'any. L'oleoducte de Drujba transporta el cru des de Rússia i es divideix en dues branques a Mazir: una cap a Polònia i l'altra cap a Ucraïna.

## Referències

* ↑ Ray, MIchael. Mazyr. Enciclopèdia Britannica [Consulta: 8 abril 2020].

## Enllaços externs

* Fotos satèl·lit de Mazir (de Google Maps).
* FC Slavia - www.slavia-mozyr.com Arxivat 2009-05-07 a Wayback Machine.
* Сайт горада Мазыр Arxivat 2007-01-15 a Wayback Machine.
# Folc Tallaferro

Folc Tallaferro fou comte d'Angulema. Era el quart descendent de la branca bastarda d'Arnald II Manser i era fill del comte Jofré Tallaferro i Peronel·la d'Archiac. Pel testament patern va rebre les terres de Bouteville, d'Archiac, de Marcillac i de Montignac, que venien de la seva mare. Va tenir diverses guerres menors contra els seus veïns, sent la més important la que va lliurar contra el seu germà, el bisbe Guillem d'Angulema, que tenia diverses possessions eclesiàstiques. També es va enfrontar a Guillem VIII d'Aquitània.
Es va casar en primeres noces amb Peronel·la o Petronila, la qual va fundar el monestir de Saint-Paul de Bouteville, on fou enterrada. Es va casar en segones noces amb Condoha, que podria ser filla del comte Robert d'Eu o del cap normand Vegena.
Va morir entre 1087 i 1089 segons les fonts, deixant de la seva segona unió:
* Guillem IV Tallaferro, que el va succeir com a comte.
* Jofré
* Folc

## Referències

* Chronologie historique des Comtes d'Angoulême
* Els Tallaferro
* L'art de Verifier des Faits historiques, des Chartes, des Chroniques, et Autres Anciens Monuments, Depuis la Naissance de Notre-Seigner by Moreau et Yalade, 1818, Pàg. 184
* The coinage of the European continent, by Swan Sonnenschein, 1893, Pàg. 276
* Annuaire Historique Pour L'annee 1854, by Société de l'histoire de France, Pàg. 179
* Nouvelle Encyclopedie Theologique, by acques-Paul Migne, 1854, Pàg. 903

## Enllaços externs

* Genealogia
# Fira de Teatre de Manacor

Fira del Teatre de Manacor és una Fira de promoció del teatre creada a Manacor el 1996, que se celebra al teatre municipal de la ciutat. Es coordina amb altres fires de teatre d'Espanya i dels Països Catalans. El 2005 va rebre el Premi 31 de desembre per la seva trajectòria insuperable i l'extremada cura a l'hora de dissenyar una mostra teatral plural, amb inclusió d'obres d'arreu del territori lingüístic català i del món. Rep suport econòmic de diversos patrocinadors de les Illes Balears, com la Fundació Sa Nostra de la Caixa de Balears, així com l'ajuntament de Manacor, el govern de les Illes Balears i el Consell Insular de Mallorca.

## Referències

* ↑ «Els festivals i les mostres». Web. Generalitat de Catalunya, 2012. [Consulta: juliol 2013].

## Enllaços externs

* Web de la Fira de Teatre de Manacor Arxivat 2011-09-02 a Wayback Machine.
# Melampítids

Els melampítids (Melampittidae) són una família d’ocells passeriformes de que eren considerats de difícil classificació (Incertae sedis), i que actualment són ubicats pròxims als paradiseids (Paradiseidae) arran diversos estudis, coma ara Aggerbeck et al. 2014

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.1, 2021) aquesta família està formada per dos gèneres amb dues espècies:
* Gènere Melampitta, amb una espècie:
** Melampitta lugubris - melampita menuda.
* Gènere Megalampitta, amb una espècie:
** Megalampitta gigantea - melampita grossa.

## Referències

* ↑ M Aggerbeck, J Fjeldså, L Christidis, P-HF Fabre et KA Jønsson. 2014. Resolving deep lineage divergences in core corvoid passerine birds supports a proto-Papuan island origin. Molecular Phylogenetics and Evolution 70: 272–285.
# Mathias Reynard

Mathias Reynard (Savièse, 7 de setembre de 1987) és un polític, membre del Partit Socialdemòcrata de Suïssa i diputat del Consell Nacional de Suïssa (parlament de la federació). Mathias va estudiar al col·legi liceu Creusets a Sion fins al 2006. Llavors continua els estudis de francès, història i filosofia a la Universitat de Lausana fins al 2010. També és president dels Joves Socialistes de Valais Romand el 2005 al 2009. El 23 d'octubre del 2011 és escollit diputat de la 49 legislatura al Consell Nacional de Suïssa. Torna a ser reelegit el 2015, i el 2019 és candidat al Consell d'Estat Suís (cambra alta del parlament).

## Referències

* ↑ «Ratsmitglied ansehen» (en francès). https://www.parlament.ch,+12-08-2019.+[Consulta: 12 agost 2019].
* ↑ «Mathias Reynard» (en anglès). https://www.sp-ps.ch,+12-08-2019.+[Consulta: 12 agost 2019].
* ↑ «Accueil» (en francès). https://mathiasreynard.ch/,+12-08-2019.+[Consulta: 12 agost 2019].
* ↑ «Le Nouvelliste - Actualités du Valais, Nationales et Internationales» (en francès). https://www.lenouvelliste.ch,+12-08-2019.+[Consulta: 12 agost 2019].
* ↑ Busslinger, Boris «Mathias Reynard: «Parfois, oui, il faut faire grève»» (en francès). https://www.letemps.ch, 08-09-2018. ISSN: 1423-3967.
# Filistata

Filistata insidiatrix (Forsskål, 1775)
Filistata és un gènere d'aranyes araneomorfes de la família dels filistàtids (Filistatidae). Fou descrit per primera vegada l'any 1810 per Pierre André Latreille.
Es troba principalment des d'Euràsia fins a Àfrica del Nord i les Illes Canàries. Una espècies viu a Mèxic.

## Taxonomia

Segons el World Spider Catalog amb data de 22 de febrer de 2019 hi ha reconegudes les següents espècies:
* Filistata canariensis Schmidt, 1976 – Illes Canàries
* Filistata chiardolae Caporiacco, 1934 – Karakorum
* Filistata gibsonhilli Savory, 1943 – Illes Christmas
* Filistata gomerensis Wunderlich, 1992 – Illes Canàries
* Filistata insidiatrix (Forsskål, 1775) (espècie tipus) – Mediterrani dins a Turkmenistan, Illes Cap Verd
* Filistata lehtineni Marusik & Zonstein, 2014 – Azerbaidjan, Iran
* Filistata longiventris Yaginuma, 1967 – Japó
* Filistata maguirei Marusik & Zamani, 2015 – Iran
* Filistata marginata Kishida, 1936 – Taiwan, Japó
* Filistata napadensis Patel, 1975 – Índia
* Filistata pseudogomerensis Wunderlich, 1992 – Illes Canàries
* Filistata puta O. Pickard-Cambridge, 1876 – Nord d'Àfrica, Síria
* Filistata pygmaea Zonstein, Marusik & Grabolle, 2018 – Portugal
* Filistata rufa Caporiacco, 1934 – Karakorum
* Filistata seclusa O. Pickard-Cambridge, 1885 – Yarkand, Karakorum, Himàlaia
* Filistata tarimuensis Hu & Wu, 1989 – Xina
* Filistata teideensis Wunderlich, 1992 – Illes Canàries
* Filistata tenerifensis Wunderlich, 1992 – Illes Canàries
* Filistata xizanensis Hu, Hu & Li, 1987 – Tibet

## Referències

* ↑ (anglès) World Spider Catalog: Filistata Latreille, 1810 en la família Filistatidae +base de dades. Accés el 22 de febrer de 2019.
* ↑ Latreille, P. A. (1810). Considérations générales sur l'ordre naturel des Animaux component la classe des Crustaces, des Arachnides et des Insectes. Paris, 444 pp. (Araneae, pp. 119-129).
# Font de l'església de la Mare de Déu dels Àngels

La Font de l'església de la Mare de Déu dels Àngels és una obra de Llívia (Baixa Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Relleu en el que es redueix la imatge a elements gràfics mínims. Exemple local que segueix el corrent de tradició popular arcaïtzant, de cares tosques celtes.

## Història

L'esmentat relleu es va trobar entre les runes de l'era de l'important Casa Salses, dels segles XVI-XVII, del carrer de Santa Maria de Llívia, incendiada el 1943 per un accident fortuït.

## Referències

* 1 2 «Font de l'església de la Mare de Déu dels Àngels». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].