OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anthony Young

Anthony Young (gener 1683 - 8 de maig de 1747) va ser un organista i compositor anglès. Va formar part d'una coneguda família anglesa de músics que incloïa diversos cantants i organistes professionals durant els segles XVII i XVIII.

## Biografia

Anthony Young va néixer en una família de músics, els seus estudis inicials van ser amb el seu pare al costat del seu germà petit Charles Young, que també es convertiria en un organista d'èxit i compositor menor. De nen va cantar com a corista a la Chapel Royal fins al març de 1700. L'historiador de la música Charles Burney va escriure que Anthony va ser organista a "St Katherine Cree" des de 1702 fins a 1706, però els estudis moderns fan que això sembli poc probable. No obstant això, va ocupar el càrrec a "St. Clement Danes" des de 1707 fins a la seva mort a Londres el 1747. Anthony era, per tots els comptes, un organista fantàstic i molt considerat entre els seus companys. Juntament amb Edward Purcell (fill gran d'Henry Purcell), Thomas Arne, William Boyce, Johann Christoph Pepusch i George Frideric Handel, va ser membre fundador de la "Royal Society of Musicians" el 1739.
Diverses de les nebodes de Young també van tenir carreres musicals reeixides. La seva neboda Cecilia Young (1712–1789) va ser una de les més grans sopranos angleses del segle XVIII i l'esposa del compositor Thomas Arne. La seva altra neboda Isabella també va ser una soprano d'èxit i l'esposa del compositor John Frederick Lampe, i la seva neboda Esther era una coneguda contralt i esposa de Charles Jones, un dels editors musicals més grans d'Anglaterra durant el segle XVIII. El nebot de Young, Charles, era un empleat del Tresor, les filles del qual, Isabella, Elizabeth i Polly van seguir els passos de les seves ties per convertir-se en cantants d'èxit.

## Obres

Encara que Young no va ser un compositor prolífic, el poc que va escriure va tenir un èxit comercial. Set de les seves cançons van aparèixer a "The Monthly Mask of Vocal Music" entre 1705 i 1709, va publicar "A New Collection of Songs" (1707) i el 1719 Walsh i Hare van publicar els seus Suits of Lessons for the Harpsichord or Spinnet. Tots ells es van vendre bé, especialment la darrera publicació. Young també va escriure música d'orgue i himnes que mai van ser publicats.

## Referències

* ↑ Holman, Peter, and Thompson, Robert 'Edward Purcell' in Grove Music Online (ed. L. Macy), grovemusic.com Archived 2008-05-16 at the Wayback Machine, accessed 15 March 2008
* ↑ Olive Baldwin, Thelma Wilson: "Cecilia Young", Grove Music Online ed. L. Macy (Accessed January 09, 2009), (subscription access) Archived 16 May 2008 at the Wayback Machine
* ↑ Olive Baldwin, Thelma Wilson: "Anthony Young", Grove Music Online ed. L. Macy (Accessed January 09, 2009), (subscription access) Archived 16 May 2008 at the Wayback Machine
# Anthony Yeboah

Anthony Yeboah (anglès: Tony Yeboah) (Kumasi, 6 de juny de 1966) és un exfutbolista ghanès de la dècada de 1990.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Ghana.
Pel que fa a clubs, destacà a Eintracht Frankfurt, Leeds United FC i Hamburger SV.

## Referències

* ↑ «Tony Yeboah». World Football. [Consulta: 19 novembre 2017].
* ↑ «Top 5 Ghanaian players who made their mark in the English Premier League». [Consulta: 19 novembre 2017].
* ↑ «Anthony Yeboah» (en alemany). fussballdaten.de. [Consulta: 18 gener 2014].
* ↑ «Aubameyang equals Ghana legend Tony Yeboah's Bundesliga record after claiming golden boot - GHANAsoccernet.com».
* ↑ «Tony Yeboah». [Consulta: 19 novembre 2017].
* ↑ «Tony Yeboah, one of the first black players to play in Germany». [Consulta: 19 novembre 2017].
# Arquebisbe

Un arquebisbe és un membre pertanyent a l'orde episcopal cristiana, però que gaudeix d'un estatus superior al dels bisbes; generalment són al capdavant d'una diòcesi particularment important, ja sigui per la grandària, la rellevància històrica o per ambdues, anomenada arxidiòcesi. Quan un bisbe és promogut arquebisbe no es, de cap manera, ordenat ni rep cap sagrament; en canvi amb els ritus anglicà, catòlic romà i ortodox, algú que és ordenat bisbe està consagrat.
Un arquebisbe no té, per força, major poder que un bisbe; no obstant això, és a càrrec de diòcesis més prestigioses. De qualsevol manera, molts arquebisbes són també els metropolitans de la província eclesiàstica de l'arxidiòcesi. En les esglésies occidentals (p. ex. la Catòlica Romana o l'Anglicana), aquest és gairebé sempre el cas. No obstant això, en l'Església Catòlica Romana, els arquebisbes que no són també metropolitans són anomenats Arquebisbe ad personam, i no tenen dret a utilitzar el pal·li. En les Esglésies eslaves orientals (tant Catòlica com Ortodoxa) els arquebisbes i els metropolitans són diferenciats, encara que un metropolità pot ser anomenat arquebisbe metropolità. En l'Església Ortodoxa, els arquebisbes posseïxen un rang major que el dels metropolitans i tenen els mateixos drets que els metropolitans ortodoxs eslaus (orientals). La distinció entre arquebisbes o metropolitans segueix, generalment, el mateix patró en l'Església Ortodoxa Oriental i l'Església Ortodoxa Eslava.

## En el catolicisme

L'arquebisbe és un prelat que gaudeix, en virtut d'antics privilegis relacionats a la seva diòcesi o d'una decisió del pontífex, d'una dignitat superior a la d'un simple bisbe. La seva insígnia és el pal·li, una banda de llana blanca adornada amb creus negres. La jurisdicció espiritual de l'arquebisbe es diu arxidiòcesi.
Aquells arquebisbes que siguin també metropolitans (el títol gairebé mai es fa servir a l'Església Catòlica), tenen el deure organitzar la cooperació entre les diòcesis, encara que, pròpiament, no tenen autoritat sobre altres diòcesis alienes a la seva. Certs arquebisbes metropolitans gaudeixen igualment del títol de primat, el qual els garanteix una jurisdicció teòrica sobre altres províncies eclesiàstiques. El nomenament d'arquebisbe és per a tota la vida, incloent-hi els que ho són al capdavant de diòcesis simples.

## Anglicanisme

La comunitat anglicana està constituïda per 38 províncies, cadascuna amb un arquebisbe al capdavant. Les més conegudes són les de l'Església d'Anglaterra, Canterbury (cap espiritual de l'Església d'Anglaterra i de l'anglicanisme) i York. Aquests dos arquebisbes són "nobles espirituals" (spiritual peers) i per tant, membres de la cambra dels Lords britànica.

## Vegeu també

* Bisbe
# Gerardo Bilbao Bilbao

Gerardo Bilbao Bilbao (Deusto, 9 de febrer de 1907 - Caracas, 21 de juny de 1982) fou un futbolista basc de les dècades de 1930 i 1940.

## Trajectòria

Destacà principalment als equips Arenas de Getxo i Athletic Club, amb qui jugà a primera divisió durant la dècada de 1930. Amb l'Athletic guanyà una copa (1932-33) i dues lligues (1933-34, 1935-36). Durant la guerra civil jugà una temporada amb el FC Barcelona, en que guanyà el Campionat de Catalunya, i a més, el 24 de juliol de 1938 jugà amb la selecció de Catalunya un partit enfront dels Leones Rojos (Cos de Carabiners) que guanyà per 5 a 1. Finalitzada la contesa bèl·lica, s'exilià a Veneçuela, on continuà jugant al futbol als clubs Deportivo Venezuela, Loyola SC i Deportivo Vasco.

## Palmarès

* Campionat de Galicia:
* 1928-29
* Lliga espanyola:
** 1933-34, 1935-36
* Copa espanyola:
** 1932-33
* Campionat de Catalunya:
** 1937-38

## Referències

* 1 2 3 4 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Ayer en Sarriá». Mundo Deportivo, 25-07-1938. [Consulta: 20 gener 2014].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Apariat

Un apariat és un grup de dos versos que rimen entre ells. En la literatura catalana ha aconseguit una difusió remarcable, donant peu a diverses formes i gèneres amb personalitat pròpia, com són el rodolí, l'auca, la nova rimada o la codolada. En català és propi de la poesia popular i acostuma a tenir set o vuit síl·labes. Les cançons medievals es transmetien en una successió indeterminada d'apariats de tema burlesc o heroic. Aquesta forma va ser recollida per Jacint Verdaguer. Els sonets de Shakespeare sovint acaben en un apariat.
També apareix com a tornada entre altres estrofes més llargues, per recollir el tema o la moralina d'una història (sigui en prosa o en vers), als refranys i dites o com a estrofa independent.
Igualment, és una forma comuna a la Xina, on es combinen dues línies de quatre ideogrames (per ser el vuit el nombre de la sort) en forma d'epigrama o sentència.

## Referències

* ↑ «Apariat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Aparicio Méndez

Aparicio Méndez Manfredini (Rivera, 24 d'agost de 1904 - Montevideo, 27 de juny de 1988), advocat i polític uruguaià. Dictador entre 1976 i 1981.

## Biografia

Graduat en Dret, es va convertir en especialista en dret administratiu i professor de l'esmentada matèria a la Facultat de Dret de la Universitat de la República entre 1934 i 1955. Es va allunyar de la docència universitària com a conseqüència d'un enfrontament amb el gremi estudiantil, que l'acusava en cas de fer en classe l'apologia del règim feixista de Mussolini a Itàlia. Tanmateix, va adquirir gran prestigi, fins i tot internacional, com a jurista. Alguns dels seus llibres en aquest camp, com La teoria de l'òrgan segueixen sent utilitzats a nivell acadèmic i universitari. Pertanyent al Partit Nacional, va ser integrant de la Cort Electoral en els anys 1940, i ministre de Salut Pública entre 1961 i 1964. Dissolt el Parlament el 1973 per les Forces Armades, va ser nomenat per aquestes membre del Consell d'Estat, òrgan amb el que el règim militar va substituir l'òrgan legislatiu. Va passar després, el 1974, a presidir aquest cos. El 1976 va ser designat president de la República, càrrec que assumeix l'1 de setembre, encara que el poder efectiu estava a les mans dels militars. L'1 de setembre de 1981 el va reemplaçar ja un general, Gregorio Álvarez.
Va morir el 27 de juny de 1988 a Montevideo, justament el dia en què es complia el quinzè aniversari del cop d'Estat.

## Referències

* ↑ «La teoría del órgano citada a ElDial.com, diari jurídic argentí». Arxivat de l'original el 2009-08-30. [Consulta: 5 febrer 2021].
* ↑ La teoría del órgano citada en una sentència de la Cort Constitucional de Colòmbia Arxivat 2007-07-13 a Wayback Machine. (castellà)
# Araia

Araia és una població del terme municipal de l'Alcora, a la comarca de l'Alcalatén (País Valencià). L'any 2014 tenia 64 habitants. És a 7,5 quilòmetres de l'Alcora, en la part occidental del terme. El llogaret hi és regat pel barranc homònim, el qual desemboca al pantà de Sitjar. Araia va formar part de la Tinença d'Alcalatén. Apareix documentada el 1283, en un privilegi atorgat a Pere Ximén d'Urrea per part de Pere III d'Aragó. El 1418, amb el despoblament de la Pobla d'Alcalatén, el lloc passa a formar part de l'Alcora. El 1873 es construeix l'edifici més notable de l'aldea, l'ermita dedicada als Sants Joaquim i Anna. El temple està construït en maçoneria i absis semicircular. A més d'Araia, presta servei a masades veïnes. La pedania celebra les seues festes patronals a la segona setmana d'agost.

## Referències

* ↑ «Araia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ http://www.lalcora.es/files005/2011_Alcora_guia.pdf Arxivat 2013-07-12 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.lalcora.es/node/651 Arxivat 2013-06-24 a Wayback Machine.
# Gonçal de Silos

Gonçal (segle XI?) fou un monjo benedictí al monestir de Silos. És venerat com a beat per l'Església catòlica.

## Biografia

No sabem gairebé res de la seva vida. Al claustre del monestir, a l'ala d'occident, hi havia una inscripció que deia:
| « | Hic jacet humatus / vir omni vita beatus // Gonsalvus dictus / et cum iustis sic benedictus | » |
             "Aquí jeu inhumat / un home tota la vida beat (sant) // Gonçal dit / i amb els justos sigui beneït"
La lloança de la santedat de Gonçal, de qui, d'altra banda, no se sabia res més, va fer que l'abat Jerónimo de Nebreda fes cercar les seves restes, que es trobaren en 1578. S'hi trobà un cos amb hàbit benedictí, embalsamat, i sense cap ni braços. Els monjos van interpretar que eren d'aquest Gonçal i que podria tractar-se, donada la falta dels membres, d'un màrtir o un home sant del que s'havien extret relíquies en el passat, i traslladaren les restes a l'interior de l'església, en 1687.
Ni tan sols se sap quan va viure, i alguns historiadors pensen que seria en els primers temps del monestir, sota l'abadia de Domènec de Silos.

## Veneració

Venerat possiblement poc després de la seva mort, el seu culte va quedar oblidat i no es reinicià fins al segle xvi, quan en foren trobades les restes. És considerat beat per l'Església catòlica, tot i que en algunes fonts és anomenat Sant Gonçal. La seva festivitat litúrgica és el dia 20 de desembre, com la de l'abat Domènec de Silos.

## Bibliografia

* Enrique Flórez. España sagrada. "San Gonzalo monge", t. 27, p. 479-480.
# Gonçalbo Eximénez d'Arenós

Gonçalbo Eximénez d'Arenós (?-1324) va ser un cavaller del llinatge valencià dels Arenós.

## Orígens familiars

Fill de Blasco Eximénez d'Arenós i d'Alda Ferrandis Aba-Omahet, filla de Zayd Abu Zayd.

## Matrimoni i descendents

Estigué promès amb Mallada d'Alagón (1272), filla de Blasco II d'Alagón Es casà amb Urraca Jordán de la Peña. Fills d'aquest matrimoni:
* Pero Jordán d'Arenós
* Johan Garcés Arenós de Lihori
* Sanxo Duerta d'Arenós

## Biografia

- El 7 d'abril del 1299 al testament de sa mare Alda Ferrandis, filla d'Abú Zayd, va rebre el títol d'Arenós (Puebla, Cortes?, Campos), Cirat, Montán, Arañuel i Toga.
- El 29 d'abril del 1302, a València, Estefanía Eximénez cedeix tots els seus drets heretats al testament d'Alda al seu germà Gonzalo Eximénez d'Arenós.
- El 27 de novembre del 1310 Gonzalo Eximén, senyor d'Arenós, i sa dona Urraca Jordán de Peña venen a Manuel de Entenza i Bernardo d'Espulgues el castell i alqueria de Vallat, a prop d'Aiódar.

## Bibliografia

* (castellà) Jerónimo Zurita: Anales de la Corona de Aragón (Ed. 1562-1580)
* (castellà) Árbol genealógico de la familia Arenós Arxivat 2014-11-06 a Wayback Machine.
* Diplomatari del llinatge Arenós
# Arrop i talladetes

L'arrop i talladetes és un dolç típic valencià, habitual a les Comarques Centrals, com ara la Vall d'Albaida, i present a l'Alcalatén. Es pronuncia popularment "arrop i tallaetes".
L'arrop o arruix és un xarop a base d'almívar concentrat de most de raïm, tradicionalment de la varietat rosetti. El xarop és de sabor molt dolç i aspecte molt fosc. S'hi sol afegir un poc de calç per neutralitzar l'acidesa del most. Es bull durant molt de temps per a fer-lo espés, i també es pot substituir el raïm per figues dolces i seques, material més barat i que feia que l'elaboració es realitzara en menor temps.
Per fer l'arrop i talladetes, cal introduir a l'arrop les "talladetes" que són tallades de carabassa gran, les carabasses de porc, però també de meló, meló d'Alger o altres fruits trossejats.
Aquest dolç era elaborat de manera tradicional i es venia a les fires i mercats, però en molt llocs, com per exemple Benigànim, on abans era habitual la seua elaboració i d'on eren naturals la majoria de venedors, esta activitat quasi ha desaparegut, ja que el seu sabor i olor resulten força estranys comparats amb els dolços comercials de fabricació industrial.
La temporada de l'arrop s'estenia de novembre a maig, i a la resta de l'any els venedors treballaven la terra. Per a la comercialització del producte, es transportava en carro, arribant a realitzar trajectes d'entre quinze a vint dies. La ruta de l'arrop arribava fins a la Ciutat de València, així com a localitats limítrofes de Múrcia.
El mostillo és un plat molt habitual a les comarques pirinenques de Catalunya, l'Aragó, i l'Alcalatén (País Valencià); també a Castella - la Manxa. Aquest dolç és a base del most del raïm i ametlla i espessit amb farina.
L'Arrope y calabazate és un plat típic de Múrcia que s'assembla a l'arrop i talladetes però empra un plat de figues bullides i refredades al qual s'afegeix el calabazote o calabazate, una barreja de codony, meló i moniato tractats amb calç i trossejats.

## Vegeu també

* defrutum

## Bibliografia

* Cucó, Josepa; Gregori, Joan; Llop, Francesc. Bosc i Muntanya, Indústria tradicional, Comerç i serveis. València: Institució Alfons el Magnànim, 1985, p. 349 (Temes d'Etnografia Valenciana, tercer volum). ISBN 84-00-06083-0.

## Referències

* 1 2 3 4 Cucó, Gregori i Llop, 1985, p. 199.
* 1 2 3 4 Cucó, Gregori i Llop, 1985, p. 200.

## Enllaços externs

* Recepta de l'arrop i talladetes
* Recepta de l'arrop
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Arisemus barbarus

Arisemus barbarus és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Centreamèrica: Costa Rica.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
# Antoni Chapuli Navarro

Antoni Chapuli Navarro (1863 – 19??) fou un escriptor alacantí, col·laborador de la premsa alacantina de la seua època i un gran viatger que va recórrer el mon. Fou secretari del seu oncle, el polític Carlos Navarro Rodrigo, quan aquest ostentà el càrrec de Ministre de Foment. Chapuli va escriure poesia, prosa i teatre.
El primer llibre de Chapuli va ser la col·lecció d'articles i poemes Ocios literarios (1887). És autor de la novel·la Pepín (1892), del text Siluetas y matices, Galeria filipina (1894) i de l'obra teatral Mareas vivas (1907), entre d'altres. Va escriure la seva obra en llengua castellana.

## Referències

* 1 2 3 Lloret i Esquerdo, Jaume (2002): Personajes de la Escena Alicantina – Personatges de l’Escena Alacantina, Alacant, Patronat Municipal de Cultura.
* ↑ Chapuli, 1894, p. 8. «Pròleg de J. Gòmez de la Serna».
* ↑ «OCIOS LITERARIOS. Colección de artículos y poesías by Chápuli Navarro, Antonio: Paperback (1887) | Librería Cajón Desastre» (en anglès). [Consulta: 12 maig 2021].
* ↑ Chapuli, 1894, p. 9. «Pròleg de J. Gòmez de la Serna».
* ↑ Chápuli Navarro, Antonio. Pepín. Madrid: Librería de Fernando Fé, 1892.
* ↑ Chapuli, 1894.

## Bibliografia

* Antonio Chápuli Navarro. Siluetas y matices, Galeria filipina. La viuda de M. Minuesa de los Ríos, 1894.
# Arius macracanthus

Arius macracanthus és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Tailàndia.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Günther, A. 1864. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Siluridae, Characinidae, Haplochitonidae, Sternoptychidae, Scopelidae, Stomiatidae in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 5: i-xxii + 1-455.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Arius macrocephalus

Arius macrocephalus és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 50 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la costa oriental de l'Índia, Tailàndia, Indonèsia, Malàisia, el sud de Nova Guinea i el nord d'Austràlia des de Dampier (Austràlia Occidental) fins a Moreton Bay (Brisbane, Queensland).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes. 1840. Histoire naturelle des poissons. Tome quinzième. Suite du livre dix-septième. Siluroïdes. Hist. Nat. Poiss. (BOOK), Nov., v. 15: i-xxxi + 1-540.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Arius macrocephalus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Marceniuk, A.P. i N.A. Menezes 2007. Systematics of the family Ariidae (Ostariophysi, Siluriformes), with a redefinition of the genera. Zootaxa 1416:1-126.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Armbouts-Cappel

Armbouts-Cappel (en neerlandès Armboutskappel) és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord, que forma part de la Westhoek. L'any 2006 tenia 2.458 habitants. Limita al nord-oest amb Grande-Synthe, al nord amb Dunkerque, al nord-est amb Cappelle-la-Grande, a l'oest amb Spycker, al sud-oest amb Pitgam, al sud amb Steene i al sud-est amb Bierne.

## Demografia

Evolució de la població INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 404 | 453 | 469 | 540 | 613 | 696 | 798 | 833 | 850 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 864 | 922 | 1 005 | 1 052 | 1 100 | 1 159 | 1 162 | 1 146 | 1 227 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1 164 | 1 206 | 1 206 | 1 159 | 1 153 | 1 137 | 1 092 | 828 | 1 033 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 1 049 | 1 048 | 1 178 | 2 562 | 2 656 | 2 677 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1971-1983 | Emile Cabaret | |
| 1983-1984 | André Vandenbroucke | |
| 1984-1989 | Emile Cabaret | |
| 1989-2001 | Claude Cornelis | PS |
| 2001- | Jean-Luc Darcourt | |