OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cèdula d'habitabilitat de primera ocupació

La cèdula d'habitabilitat és un document administratiu que expedeix la Generalitat de Catalunya, que acredita que un habitatge compleix les condicions mínimes d'habitabilitat que preveu la normativa vigent i és apte per a ser destinat a residència de persones, sense perjudici que s'hi desenvolupin altres activitats autoritzades.
La cèdula s'anomena:
* de primera ocupació si es refereix a habitatges de nova construcció
* de primera ocupació de rehabilitació, quan s'atorga per a aquells habitatges que són el resultat d'una intervenció o procés de rehabilitació o gran rehabilitació.
Les dades que consten a la cèdula són:
* L'adreça i ubicació de l'habitatge
* La superfície útil de l'habitatge i de les habitacions
* Les estances i els espais que componen l'habitatge
* Ocupació máxima
* La identificació i titulació de la persona tècnica que certificat l'habitabilitat
A la cèdula no figura el nom de la persona propietària. Es tracta d'un document que acredita les condicions objectives d'habitabilitat d'un habitatge, amb independència dels seus titulars o ocupants.

## Requisits

La cèdula d'habitabilitat és necessària per a transmetre un habitatge en venda, lloguer o cessió d'ús, en primera transmissió o en posteriors (llevat dels supòsits d'exoneració que preveu la normativa vigent). També serveix per donar-se d'alta dels serveis d'aigua, electricitat, gas, telecomunicacions i altres serveis.

## Terminis i vigència

* Es pot sol·licitar en qualsevol moment, a partir de la comunicació prèvia a l'ajuntament de la primera utilització i ocupació de l'edifici.
* La cèdula d'habitabilitat de primera ocupació per habitatges de nova construcció té una vigència de 25 anys.
* En els cas d'habitatges de gran rehabilitació ó rehabilitació la vigència és de 15 anys.

## Referències

* ↑ «Normativa aplicable cèdula de primera ocupació». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2017].
* ↑ «Cèdula d'habitabilitat de primera ocupació». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2017].
# Cristina Sáez

Cristina Sáez (Còrdova, 1977) és una periodista especialitzada en cultura digital i ciència. Llicenciada en traducció i interpretació, i també en periodisme per la Universitat Pompeu Fabra, ha realitzat un postgrau de reportatge televisiu. Com a periodista freelance, està especialitzada en divulgació de la ciència i de la cultura digital. Sobre aquests temes escriu habitualment a La Vanguardia, així com a Muy Interesante, Quo México, Historia y Vida i Mètode. Abans, va passar pels diaris Público i Avui. Va dirigir durant dotze temporades el programa de televisió Tendències, de ciència, pensament i cultura digital, que s'emetia a través de la Xarxa de Televisions Locals i en línia a través de laxarxatendencies.com. Ha estat guionista del programa de TVE Redes i col·labora amb el Centre de Regulació Genòmica de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Cristina Sáez». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].
# Cristina Teuscher

Cristina Teuscher (Bronx, 12 de març de 1978) és una nedadora estatunidenca, ja retirada, especialista en estil lliure i estils, que va competir durant les dècades de 1990 i 2000.
El 1996 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu d'Atlanta on va disputar tres proves del programa de natació. Fent equip amb Trina Jackson, Sheila Taormina i Jenny Thompson guanyà la medalla d'or en els 4x200 metres lliures, mentre en els 200 metres lliures fou sisena i en els 400 metres lliures vuitena. Quatre anys més tard, als Jocs de Sydney, guanyà la medalla de bronze en els 200 metres estils del programa de natació.
En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or i dues de plata i una de bronze al Campionat del Món de natació de 1994, 1998 i 2001; dues d'or, dues de plata i una de bronze als Campionats de Natació Pan Pacific de 1995 i 1999 i tres d'or i una de plata als Jocs Panamericans de 1995.
Estudià a la Universitat de Colúmbia i guanyà diversos campionats nacionals de l'NCAA i va establir 17 rècords per equips. El 1998 va rebre el Premi Esports Honda de Natació, que la va reconèixer com la nedadora més destacada de l'any. Un cop retirada exercí d'entrenadora.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Cristina Teuscher». [Consulta: 13 juliol 2021].
* ↑ Collegiate Women Sports Awards, Past Honda Sports Award Winners for Swimming & Diving. Retrieved December 4, 2014.
* ↑ «Columbia's All America Swimmer Cristina Teuscher Wins Honda Award».
* ↑ «Yale Women's Swimming and Diving Website». Arxivat de l'original el 29 juliol 2019.
# Critó de Piera

Critó de Piera (en llatí Criton, en grec antic Κρίτων "Kríton") fou un historiador grec nascut a Pièria, a Macedònia.
Va escriure diversos llibres històrics i descriptius titulats Παλληνικά, Συρακουσῶν κτίσις, Περσικά, Σικελικά, Συρακουσῶν περιήγησις, i περὶ τῆς ἀρχῆς τῶν Μακεδόνων, segons la llista que proporciona Suides, que també menciona separadament un altre historiador de nom Critó (Κρίτων ἔγραψεν ἐν τοῖς Γετικοῖς) que no se sap si és la mateixa persona.

## Referències

* ↑ 4.Criton of Pieria a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 895
# Cua de ca

La cua de ca, coa de ca, cua de conill, cua de llebre, cua de rata, moixets, moixos o mussi-mussi (Lagurus ovatus) és l'única espècie en el gènere de plantes amb flors Lagurus. És un membre de la família de les gramínies i és originària de la regió mediterrània del sud d'Europa i naturalitzat en un altre lloc. També es cultiva com a planta ornamental per les seves atractives panícules de flors.
És una planta anual d'un mig metre d'alçada, amb fulles nombroses i curtes d'un verd pàl·lid i, capítols ovals verds, tornant-se cap a un color grogós a mesura que maduren, durant l'estiu. Les arestes mesuren 8–20 mm. Les fulles són lleugerament pubescents. Les panícules mesuren 1–7 x 0,5–2 cm. Les espigues mesuren 7–10 mm. Les tiges creixen erectes fins a 60 cm. El seu nombre cromosòmic és (2n=14). Originària de la Mediterrània i es va introduir a la Gran Bretanya, on està prosperant en els trams de sorra a les illes de Guernsey i Jersey, a vegades es troben a Irlanda i Gal·les. S'ha naturalitzat al comtat de Wexford, Irlanda, South Devon i West Sussex.

## Referències

* 1 2 RHS A-Z encyclopedia of garden plants. United Kingdom: Dorling Kindersley, 2008, p. 1136. ISBN 1405332964.
* ↑ Umberto Quattrocchi. CRC world dictionary of grasses: common names, scientific names, eponyms, synonyms, and etymology. CRC Press, 2006, p. 1177–. ISBN 978-0-8493-1303-5.
* ↑ http://www.herbarium.usu.edu/treatments/Lagurus.htm Arxivat 2010-06-26 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Pink, A.. Gardening for the Million. Project Gutenberg Literary Archive Foundation, 2004.
* C.E. Hubbard. Grasses, a guide to their structure, identification, uses, and distribution in the British Isles. 2a edició. Penguin Books, 1968, p. 476.
# Lemònia

La tribu Lemònia va ser una de les 31 tribus rústiques de l'antiga Roma. La tradició explica que era una de les 21 tribus rústiques o rurals que es van crear a principis del segle v aC. S'abreuja a l'epigrafia amb les sigles LEM2.

## Història

Segons Theodor Mommsen, va existir una gens Lemònia, una de les famílies patrícies més antigues de Roma que va donar nom a la tribu Lemònia. S'hauria extingit ràpidament i sense deixar cap rastre als Fasti. Altres autors rebutgen aquesta explicació perquè la consideren massa artificial, i és difícil d'entendre la desaparició d'una gens si va deixar un nom a una tribu.
Andreas Alföldi proposa una altra teoria, i fa derivar el nom de la tribu Lemònia de la toponímia, explicant que segons Sext Pompeu Fest, el territori primitiu de la tribu Lemònia prenia el seu nom del pagus Lemonius, que era proper al pomerium i a la porta Capena, i s'estenia al llarg de la Via Llatina; segons Andreas Alföldi, arribava fins al límit exterior de l'ager Romanus del període reial.
Més tard, els ciutadans romans originaris de ciutats o províncies italianes com Bolonya (Bononia), Ancona i Durrës (Dyrrachium) van ser inclosos a la tribu Lemònia.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, II, 21, 7
* ↑ Cagnat, René. Cours d'épigraphie Latine. París: Thorin, 1914, p. 316-317.
* ↑ Mommsen, Theodor. Römische Geschichte: I. Berlín: Safari-Verlag, 1941, p. 35.
* ↑ Heurgon, Jacques. Rome et la Méditerranée occidentale jusqu'aux guerres puniques. París: Presses universitaires de France, 1993, p. 259. ISBN 9782130457015.
* ↑ Alföldi, A. Early Rome and the Latins. Ann Arbor (Mich.): University of Michigan Press, 1963, p. 304.
* ↑ Taylor, Lily R. The voting districts of the Roman republic : the thirty-five urban and rural tribes. Roma: American Academy in Rome, 1968, p. 38.
# Lemúria

«Lemúria» té aquests significats:
* Lemuria (albedo), característica d'albedo a Mart
* Lemúria (continent), hipotètic continent perdut.
* Lemúria (festival romà), festival romà dedicat a les animes dels morts
# Cubalhão

Cubalhão és una freguesia portuguesa del concelho de Melgaço, amb 10,61 km² de superfície i 209 habitants (2001). La seva densitat de població és de 19,7 hab/km².

## Galeria

* Església de Cubalhão
# Côte picarde

La Côte Picarde és una competició ciclista d'un dia que es disputa des de 1992 per la regió de la Picardia al mes d'abril. Des del 2000 la cursa està reservada a ciclistes menors de 23 anys, i des del 2007 la cursa forma part de la Copa de les Nacions UCI sub-23.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1992 | Jean-Philippe Dojwa | Didier Rous | Jaan Kirsipuu |
| 1993 | Peter Verbeken | Emmanuel Hubert | Paul Haghedooren |
| 1994 | Laurent Roux | Tom Steels | Jaan Kirsipuu |
| 1995 | Thierry Marie | Eric Van Lancker | Cyril Saugrain |
| 1996 | Philippe Gaumont | Francis Moreau | Christophe Leroscouet |
| 1997 | Djamolidine Abdoujaparov | Fabio Sacchi | Christophe Leroscouet |
| 1998 | Mauro Zinetti | Jean-Michel Thilloy | Franck Bouyer |
| 1999 | Pascal Chanteur | Serguei Ivanov | Bart Voskamp |
| 2000 | Johan Coenen | Anthony Geslin | Nicolas Inaudi |
| 2001 | Andrei Kàixetxkin | Anthony Geslin | Gert Steegmans |
| 2002 | Sébastien Chavanel | Gert Steegmans | Grégory Rast |
| 2003 | Mathieu Claude | Yohann Gène | Pieter Weening |
| 2004 | Saïd Haddou | William Grosdent | Jérémie Dartus |
| 2005 | Jean-Marc Marino | Jonathan Ferrand | Tomasz Smolen |
| 2006 | Guillaume Levarlet | Romain Feillu | Sébastien Besqueut |
| 2007 | Simon Špilak | Hyun Wook Joo | Kristoffer Gudmund Nielsen |
| 2008 | Kristjan Koren | Simon Clarke | Nico Keinath |
| 2009 | Timofey Kritskiy | Iuri Agàrkov | Sep Vanmarcke |
| 2010 | Viatcheslav Kouznetsov | John Degenkolb | Pim Ligthart |
| 2011 | Arnaud Démare | Aleksei Tsatévitx | Tosh Van der Sande |
| 2012 | Vegard Breen | Bob Jungels | Jonas Ahlstrand |
| 2013 | Caleb Ewan | Sean De Bie | Simon Yates |
| 2014 | Jens Wallays | Thomas Boudat | Søren Andersen |
| 2015 | Simone Consonni | Owain Doull | Daniel Hoelgaard |

## Enllaços externs

* Web oficial
* Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu
* Palmarès a cyclebase.nl
# Cózar

Cózar és un municipi de la província de Ciudad Real a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Història

En 1274, Gonzalo Ruiz Girón va concedir el Fur de Montiel, on es feia lliurament de Cózar i Alcubillas a Montiel. Segons altres fonts el fet va tenir lloc en 1275, sent Pelayo Pérez, Mestre de l'Orde de Santiago. En 1554, Cózar obté la independència de Montiel després del pagament a la Corona d'1.350.800 maravedins.

## Personatges cèlebres

En Cózar va néixer el famós historiador, etnòleg i missioner dominico en l'Índia fra Gregorio García.
# Curtisia

Curtisia (en anglès coneguda com a Assegai tree o Cape Lancewood) és un gènere de plantes amb flors que adopta la forma d'arbre i és planta nativa d'Àfrica del Sud. Aquest gènere té una sola espècie, Curtisia dentata. El gènere anteriorment s'havia classificat dins la família Cornaceae, però actualment està ubicat dins la seva pròpia família, Curtisiaceae.
Es fa servir com planta ornamental en jardins pel seu fulletge fosc brillant i pels seus fruits blancs. La seva escorça es fa servir en la medicina tradicinal africana. Aquest arbre està legalment protegit a Àfrica del Sud.

## Nom

Repel nom comú per la llança africana Zulu Assegai la qual tradicionalment es feia de la seva fusta.
El nom del gènere, "Curtisia", prové del botànic William Curtis (fundador de The Botanical Magazine) i "dentata" del llatí dentada pels marges serrats de les seves fulles.

## Característiques

És un arbre de fins a 15 m d'alt. Les fulles estan oposades i acaben en punta. Les flors són poc vistoses i els fruits, comestibles però amargants, són d'un blanc pur i romanen molt de temps a l'arbre i es consideren decoratives.

## Distribució

L'arbre Assegai creix en boscos d'Àfrica del Sud i de Eswatini, des del nivell del mar als 1.800 m d'altitud i des de Cape Town al sud a la província de Limpopo al nord. Curtisia està en declivi en algunes zones per la seva valuosa escorça considerada medicinal.

## Referències

* ↑ Angiosperm Phylogeny Group «An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG III» (PDF). Botanical Journal of the Linnean Society, 161, 2, 2009, pàg. 105–121. Arxivat de l'original el 2017-05-25. DOI: 10.1111/j.1095-8339.2009.00996.x [Consulta: 26 juny 2013]. Arxivat 2017-05-25 at Archive-It
* 1 2 «Protected Trees». Department of Water Affairs and Forestry, Republic of South Africa, 03-05-2013. Arxivat de l'original el 5 de juliol 2010. [Consulta: 14 abril 2014].
* ↑ Curtisia dentata in BoDD – Botanical Dermatology Database

## Imatges

* Fruits
* Fulles
* una espècimen de Cape Town
* Curtisia dentata fa una bona tanca viva

## Enllaços externs

* Curtisia dentata at PlantZAfrica.com Arxivat 2007-07-15 a Wayback Machine.
# Càvids

Els càvids (Caviidae) són una família de rosegadors originària de Sud-amèrica, que inclou el conill porquí, la llebre de la Patagònia i el capibara, entre altres animals. Viuen a tot el continent sud-americà, en àrees obertes, des de la sabana humida fins a boscs o deserts amb arbusts.
# Declaració de Londres

La Declaració de Londres en relació amb les lleis de la guerra naval és un codi internacional del dret marítim, especialment pel que fa a les activitats en temps de guerra, proposat al 1909 en la Conferència Naval de Londres per les principals potències navals europees, els Estats Units d'Amèrica i el Japó, després d'una conferència multinacional que va tenir lloc el 1908 a Londres. La declaració va reiterar en gran manera la legislació existent, però va tractar amb molts punts controvertits, incloent el bloqueig, el contraban i el dret de presa, i va demostrar un major respecte amb els drets de les entitats neutrals.
La declaració va ser signada per la majoria de les grans potències de l'època: Àustria-Hongria, França, Alemanya, Itàlia, Japó, Rússia, el Regne Unit i els Estats Units. (També va ser signat pels Països Baixos i Espanya). No obstant això, cap estat mai va ratificar la declaració i en conseqüència mai va entrar en vigor.
Els Estats Units van insistir que les nacions en guerra que lluitaven en la Primera Guerra Mundial s'havien de regir per aquesta declaració, mentre que els alemanys i britànics la van ignorar.

## Referències

* ↑ Declaration concerning the Laws of Naval War: Signatory States, icrc.org. (anglès)
* ↑ Declaration concerning the Laws of Naval War, icrc.org. (anglès)

## Bibliografia

* John Westlake, International Law: War (Londres, 1910)
* American Journal of International Law (suplement, New York, 1909)

## Enllaços externs

* Declaration concerning the Laws of Naval War, icrc.org (inclou el text complet, els estats signants i les dates) (anglès)
* Declaration concerning the Laws of Naval War, 208 Consol. T.S. 338 (1909), Biblioteca dels Drets Humans, Universitat de Minnesota (anglès)
# Leonard Pulchny

Leonard Pulchny (Głogoczów, 17 de desembre de 1930 - 23 d'agost de 2020) fou un director i guionista polonès de pel·lícules d'animació i documentals.
Graduat a la VSUP a Praga. Guanyador de la Conquilla d'Or en la categoria de curtmetratges al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1966.

## Filmografia seleccionada

* 1970: Dziwne przygody Koziołka Matołka (episodi. Zatopiona fregata) - director, escenògraf
* 1969: Dziwne przygody Koziołka Matołka (episodi. Regaty) - director, escenògraf
* 1965: Skrzydła - direcció, desenvolupament artístic
* 1964: Baśnie i waśnie (episodi. Odwiedziny, Zwycięstwo) - direcció, desenvolupament artístic
* 1963: Na tropie (odc. Dziwny przypadek) - direcció, desenvolupament artístic
* 1958: Koziołek Matołek contra Krwawy Joe - guió i direcció

## Premis

* 1966: Conquilla d'Or en la categoria de curtmetratges al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1966 per Skrzydła

## Referències

* ↑ La gran Concha de Oro a la película inglesa 'I Was Happy Here' i el premio de dirección a Mauro Bolognini, ABC, 19 de juny de 1966

## Enllaços externs

* Leonard Pulchny a filmpolski.pl
# Damara

Damara, damaqua o dama (en llengua hoekhoegowab: ǂNūkhoen, literalment "Gent Negra") anomenats pels alemanys com Berg Damara (Damara de la Muntanya, en referència al fet que vivien als turons i llocs muntanyosos; també els anomenaven daman o damaqua) és un grup ètnic del centre i sud de Namíbia que són un 8,5% de la població. La seva llengua és el khoekhoe (el mateix que el poble nama)
El seu origen constitueix una incògnita per als antropòlegs, perquè comparteixen l'idioma d'espetecs dels san i els nama (els namaqua), però no estan relacionats amb aquests més enllà de ser veïns i compartir l'idioma, sent totes les seves altres característiques similars als bantú que van venir de l'est (aparença i cultura). Això fa pensar que puguin haver estat el primer grup bantú a arribar a l'actual Namíbia procedent de territoris al nord-est.
Fins a la dècada de 1870 els damares ocupaven gran part del centre de Namíbia, però es van veure desplaçats després de successives invasions de grups nama des del sud, i de hereros des del nord.
Els damares es dedicaven principalment a l'agricultura, encara que també criaven bestiar. Gran part dels seus costums i tradicions agrícoles es van perdre després de ser enviats al seu propi territori, el bantustán de Damaraland, durant el període de l'aplicació de les polítiques de "desenvolupament separat" de l'apartheid, quan Sud-àfrica ocupava i administrava Àfrica del Sud-oest. Això es va deure al fet que aquest territori, de terres pobres i pluges irregulars, no era adequat per a l'agricultura. A conseqüència d'això, els damares ara, havent en gran majoria abandonat l'agricultura, busquen treball als centres urbans.

## Enllaços externs

* Lloc amb fotos de damares Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# Damaraïta

La damaraïta és un mineral de la classe dels halurs. Anomenada així per la seqüència de Damara, la qual conté el dipòsit de Kombat, on va ser descrita per primer cop la damaraïta. Químicament s'assembla a la mendipita.

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz, la damaraïta pertany a «03.DC - Oxihalurs, hidroxihalurs i halurs amb doble enllaç, amb Pb (As,Sb,Bi), sense Cu» juntament amb els següents minerals: laurionita, paralaurionita, fiedlerita, penfieldita, laurelita, bismoclita, daubreeïta, matlockita, rorisita, zavaritskita, zhangpeishanita, nadorita, perita, aravaipaïta, calcioaravaipaïta, mereheadita, blixita, pinalita, symesita, ecdemita, heliofil·lita, mendipita, thorikosita, onoratoïta, cotunnita, pseudocotunnita i barstowita.

## Característiques

La damaraïta és un halur de fórmula química Pb₃Cl(OH)O₂. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.

## Formació i jaciments

S'ha descrit en vetes tallant lents de menes de manganès bandades en dipòsits de coure, plom i or i en zones d'oxidació. Es forma per reemplaçament hidrotermal i metasomàtic de dolomies; cas concret de la mina Kombat, Namíbia. En la mateixa localitat s'ha descrit associada amb jacobsita, hausmannita, hematofanita, defernita, crednerita, asisita, andradita, vesuvianita, coure natiu, calcita i barita. Ha estat descrita a Grècia i Namíbia.

## Referències

* ↑ «Damaraite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 «Damaraite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 15 novembre 2017].
* ↑ Barthelmy, Dave. «Damaraite Mineral Data». [Consulta: 15 novembre 2017].
# Deníssovski

Deníssovski (en rus: Денисовский) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Rostov, a Rússia, que el 2017 tenia 795 habitants, pertany al districte de Remóntnoie.

## Referències

* ↑ Летопись с. Богородского — Мои файлы — Каталог файлов — Сайт Администрации Калининского сельского поселения
* ↑ Вся Астрахань и весь Астраханский край. Памятная книжка Астраханской губернии на 1914 год : 31-й год изд. / Изд. Астрахан. Губ. Стат. Комитета . - Астрахань: Тип. Губ. правл., 1914. - 479 с. Колонка 134
# Les Casiques (Crevillent)

Les Casiques (Las Casicas en castellà), és una caseria i pedania del sud del terme de Crevillent (Baix Vinalopó) al sud-oest de Sant Felip Neri i entre els nuclis de Catral i Sant Isidre, amb 90 habitants (2006). Situat al sector de les Pies Fundacions, com a Sant Felip Neri, la llengua de la gent d'este caseriu, és el castellà. El 2009 tenia 81 habitants.

## Referències

* 1 2 «Les Casiques (Crevillent)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ AA.VV.. El treball de la Consciècnia Fonològica per a l'aprenentatge de llengües en un sistema educatiu plurilingüe. València: Generalitat Valenciana, p. 112. ISBN 978-84-482-6408-6.
# Les Casetes Blanques (Montbau)

Les Casetes Blanques és un conjunt de 58 cases unifamiliars, al carrer de la Ceràmica de Barcelona, a la part alta del barri de Montbau, esglaonades, adaptant-se al considerable pendent de la muntanya. Es tracta d'una tipologia atípica, a cavall entre la ciutat jardí i un edifici compacte.
Construïdes entre els anys 1964 i 1968 pel Patronat Municipal de l'Habitatge de Barcelona, i gestionades per la Cooperativa Barcelonesa d'Habitatges, van ser projectades per l'arquitecte gironí Joan Bosch i Agustí. L'arquitecte tècnic de l'obra fou en Josep Pineda i Esturgó.
La parcel·la, de 12.600 m², està rodejada en el seu perímetre pel Parc Natural de Collserola, tret del costat sud-est, que limita amb el carrer de Vayreda de Montbau.
El seu nom, atribuït popularment, és degut a les façanes pintades de blanc, que destaquen enmig del bosc que les rodeja.
Les cases són dúplex, adossades, amb la planta superior perpendicular a la inferior, i que forma un pont sobre els passatges de vianants enjardinats. L'esglaonament fa que les terrasses de les cases siguin la coberta de les cases de la filera inferior.
El conjunt forma una retícula de 6 fileres de cases, seguint aproximadament les corbes de nivell de la muntanya, separades per 5 passatges de vianants que passen sota els ponts. Aquests ponts constitueixen una de les principals singularitats del conjunt.
Els passatges tenen nom de colors: Blanc, Groc, Rosa, Blau i Violeta de Montbau. Perpendiculars a aquest passatges hi ha 4 vials-escala que salven el desnivell del vessant.
A la part més baixa de la parcel·la hi ha una filera de garatges, també amb les façanes pintades de blanc. Són de 2 alçades amb accessos oposats aprofitant el pendent del terreny.
L'any 1967 el projecte 'Habitatges Unifamiliars del Polígon Montbau' de Joan Bosch i Agustí, va quedar finalista als premis FAD en la categoria Arquitectura.
Les Casetes Blanques és un dels punts de visita del circuit ‘Arquitectura al peu de Collserola’ elaborat per l'Ajuntament de Barcelona.

## Referències

* 1 2 «Habitatges Unifamiliars del Polígon Montbau». Col·legi d'Arquitectes de Catalunya.
* ↑ «Habitatges a Montbau». Arxius d'Arquitectura a Catalunya. Arxivat de l'original el 2016-07-19. [Consulta: 7 octubre 2020].
* ↑ «Horta-Guinardó, Propostes de rutes». Ajuntament de Barcelona.