OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mas Eres

El Mas Eres és un edifici del municipi de Fortià (Alt Empordà).

## Descripció

Casa de planta baixa i pis situada entre la plaça del poble i els Paradells. Presenta una coberta a doble vessant i una façana amb la pedra vista, la qual fins a les obres de reforma dels anys 2017-2018 encara mantenia una serigrafia que imitava la forma dels carreus. Sobre l'obertura central de la mateixa façana principal hi ha una inscripció en llatí i l'escut dels Noguer de Segueró. La composició de la façana mostra l'antiguitat de l'immoble i les diferents fases constructives del mateix.
La coberta conserva la ceràmica original, visible en el seu extrem sud. Els angles estan formats per carreus grans. Són destacables també els baixos de l'immoble, tots amb sostre de volta catalana. Al nord de l'edifici hi ha un cos modern, folrat amb fusta de pi, dedicat a espai expositiu, a l'entrada del qual hi ha la inscripció en metall "Poisson Roy".

## Història

La casa fou un dels masos construïts a la baixa edat mitjana fora del nucli emmurallat del poble, a les denominades valls de la força. Va ser passar a ser propietat de la família Noguer de Segueró al segle xvii, juntament amb un gran nombre de terres. Bona mostra de la propietat de l'edifici per part dels Noguer n'és l'escut heràldic de la façana principal. La casa ha patit nombroses reformes al llarg dels últims segles a causa dels estralls de les diferents guerres.
La casa és coneguda també com a can Puntí, cognom dels avantpassats dels últims masovers. Actualment és un habitatge i un espai expositiu.

## Referències

* 1 2 Meseguer Bell, Pol «Can Noguer de Segueró». Plànol informatiu de Fortià, 2018.
# Mas Duran (Sant Quirze del Vallès)

Mas Duran és una masia de Sant Quirze del Vallès (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada en un dels extrems de la població, l'antiga masia té planta rectangular i coberta a quatre vessants i consta de planta baixa, pis i golfes. La façana d'accés, d'estructura simètrica, mostra a la planta baixa un portal adovellat d'arc de mig punt i a la dreta, una finestra d'arc escarser. Al primer pis, hi ha tres finestres rectangulars i a les golfes, quatre petites obertures. Els brancals i les llindes de les obertures són de pedra, mentre que la resta de la façana és de paredat, arrebossat. Les façanes laterals i posterior mostren obertures allindanades distribuïdes asimètricament.

## Història

Antiga masia bastida probablement durant el segle xviii en una zona que fins fa pocs anys era de conreus i que actualment, ha quedat incorporada al nucli urbà. Perdut el seu caràcter agrícola, ara està destinada a punt de venda de pisos (Mas Duran, S.A.), en una zona d'expansió urbana.

## Referències

* 1 2 «Mas Duran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 juny 2020].
# Marcelle Bard

Marcelle Bard, (Ginebra, 7 de febrer del 1903 - Ginebra, 4 de juny de 1988) va ser una teòloga i pastora ginebrina.

## Biografia

Marcelle Bard fou filla de Louis-Elisée, pastor i professor de moral i de teologia pràctica, i d'Emilie Voan. El 1929 es va llicenciar en teologia per la Universitat de Ginebra i fou consagrada com a primera dona pastora a l'Església nacional protestant de Ginebra, amb la condició de pastora auxiliar. Aquesta qüestió va causar polèmica al Consistori, que dubtava de que una dona fos capaç de complir correctament les tasques de pastora, tot i que des de 1909 les dones participaven en l'elecció dels pastors o en la modificació de la constitució de l'Església protestant del cantó de Ginebra. Al 1930 Marcelle Bard es casà amb Marcel Dottrens, metge de professió. Es van divorciar el 1932.
Entre el 1930 i el 1969 feu tasques de col·laboració hospitalària, i des de 1933 obtingué un ministeri a la parròquia de la Servette (barri de Ginebra).
Fou la pionera del pastorat femení i finalment al 1943 fou admesa com membre de ple dret de la Companyia dels pastors.
Durant l'exercici del seu ministeri treballa pels malalts i pels desfavorits als nous barris de Ginebra.

## Les primeres dones pastors de la modernitat

Marcelle Bard va ser una de les primeres dones pastores consagrades a les esglésies no vinculades a l'Estat a Suïssa el 1929. El mateix any, Madeleine Blocher-Saillens va ser consagrada a França. Al 1935 Lydia von Auw també esdevingué pastora al cantó de Vaud (Suissa).

## Referències

* 1 2 3 4 Fatio, Olivier «Bard, Marcelle». Dictionnaire Històriques de la Suisse, 26-02-2002 [Consulta: 15 maig 2017].
# Matrikas

Les Matrikas (‘mares' en sànscrit) són un grup de deesses hinduistes que sempre apareixen representades juntes. No és clar quantes són. Quan se les representa com a set matrikas s'anomenen Saptamatrika(s) (saptamātṝkāh, सप्तमातृका:, "set mares"). En canvi, quan són vuit s'anomenen (Ashtamatrika(s): ashtamātṝkāh, अष्टमातृका:, "vuit mares").
En diferents escriptures més o menys antigues, reben tres noms sinònims més comuns:
* Matrikas: मातृका (mātṝkā)
* Mataras: मातरः (mātaraḥ)
* Matris: मातृ (mātṛ)

## Nombre

Al principi (al Mahabharata i altres) només s'esmenten set matrikas:
* Brahmí o Brahmaní
* Mahéshvarí
* Kaumarí
* Vaishnaví
* Varají
* Indrani o Aindrí o Mahendrí
* Chamunda
Al Ramaiana existeix una altra llista de vuit matrikas:
* Brahmí
* Mahéshvari
* Kaumarí
* Vaishnaví
* Varají
* Raudrí
* Charma-Mudrá
* Kāla-saṃkarṣiṇī
En canvi en la literatura posterior ―com el Chatur-varga-chintámani de Jemadri― el seu nombre va créixer fins a ser innombrables matrikas.

## Referències

* ↑ Kinsley, David (1998) [1988]. Hindu Goddesses: Vision of the Divine Feminine in the Hindu Religious Traditions. Motilal Banarsidass Publ. ISBN 81-208-0394-9. Pàg. 151
# Medalla del Punjab

La Medalla del Punjab (anglès:Punjab Medal) era una medalla de campanya instituïda per la Reina Victòria el 2 d'abril de 1849 i atorgada als oficials i tropa de l'Exèrcit Britànic i de l'Honorable Companyia de les Indies Orientals que van servir a la Campanya del Punjab de 1848-49, operacions que van acabar amb l'annexió del Pujab pels britànics.
Va ser atorgada a tots aquells que van servir al Punjab entre el 7 de setembre de 1848 i el 14 de març de 1849 (regiments 10è, 24è, 29è, 32è, 53è, 60è, 61è, 98è i 103è de Peu).

## Disseny

A l'anvers apareix el cap de la Reina Victòria amb una diadema i la llegenda "VICTORIA REGINA". Al revers apareix l'exèrcit Sikh rendint-se al Major General Sir Walter Gilbert, mentre que al fons es veuen les tropes de la Companyia de les Índies Oriental i la inscripció "ARMY OF THE PUNJAB" amb la data "MDCCCXLIX".
Penja d'un galó blau fosc amb les vores en groc.

## Barres

Es van aprovar 3 barres:
* "MOOLTAN" – atorgada a les tropes que van participar en el setge de Multan (7 de setembre de 1848 – 22 de gener de 1849)
* "CHILIANWALA" – atorgada a les tropes sota el comandament de Lord Gough, que van derrotar l'exèrcit Sikh de Sher Singh i Lal Singh prop de Chillianwala (13 de gener de 1849)
* "GOOJERAT" – atorgada a les tropes Lord Gough, que van derrotar l'exèrcit Sikh de Sher Singh a Gujerat (21 de febrer de 1849)
, però només se'n podien lluir un màxim de dues.
# McArthur (Ohio)

McArthur és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 1.888 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, McArthur tenia 1.888 habitants, 777 habitatges, i 512 famílies. La densitat de població era de 548,1 habitants per km².
Dels 777 habitatges en un 35,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45% hi vivien parelles casades, en un 15,4% dones solteres, i en un 34,1% no eren unitats familiars. En el 31,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,42 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,1% tenia menys de 18 anys, un 9,2% entre 18 i 24, un 26,4% entre 25 i 44, un 19,6% de 45 a 60 i un 14,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 75,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.393 $ i la renda mediana per família de 33.026 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.109 $ mentre que les dones 21.354 $. La renda per capita de la població era de 14.623 $. Aproximadament el 24,7% de les famílies i el 27,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- McArthur». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- McArthur». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Mateu Vicent Benet

Mateu Vicent Benet va ser un bandoler valencià del segle xvii, nascut a Benimaclet. Es va alçar com un dels caps de quadrilla més importants de la centúria, i se li van imputar fins a 37 homicidis. Va servir durant tres anys, de forma forçada, als terços de Nàpols. Retornà a València abans del termini imposat i amb el rang de capità, tot sent aclamat pel poble. La seua vida va inspirar la comèdia El bandido mas honrado y que tuvo mejor fin, Vicente Matheo Benet publicada a València el 1769 per Gabriel Sanz, pseudònim de Carles Ros.

## Referències

* ↑ «Mateu Vicent Benet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Marvilar

Marvilar (francès Mervilla) és un municipi francès del departament de l'Alta Garona a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-03. [Consulta: 24 agost 2010].
# Marvin (Carolina del Nord)

Marvin és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 839 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Marvin tenia 1.039 habitants, 329 habitatges i 302 famílies. La densitat de població era de 102,3 habitants per km².
Dels 329 habitatges en un 52,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 87,5% hi vivien parelles casades, en un 2,1% dones solteres, i en un 8,2% no eren unitats familiars. En el 6,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,16 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,6% tenia menys de 18 anys, un 3,4% entre 18 i 24, un 33,8% entre 25 i 44, un 24,2% de 45 a 60 i un 5,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 97.497 $ i la renda mediana per família de 100.904 $. Els homes tenien una renda mediana de 78.004 $ mentre que les dones 57.019 $. La renda per capita de la població era de 36.626 $. Entorn del 2% de les famílies i l'1,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Marvin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Marvin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Marvelous

«Marvelous» té aquests significats:
* Marvelous (Misia): àlbum de 2001 de la cantant japonesa Misia.
* Marvelous (pel·lícula): pel·lícula de 2006 protagonitzada per Martha Plimpton.
* Marvelous: Mōhitotsu no Takarajima, vídeo-joc de Nintendo.
* Marvelous Entertainment, corporació multinacional de mitjans.
Viccionari
# Maximil·la (heretge)

Maximil·la, "nom terribilíssim, salvatge i bàrbar" segons Epifani, va ser una profetessa deixeble de Montà. Juntament amb Prisca o Priscil·la apareixen citades pels pares de l'Església que van combatre les seves heretgies. Cal situar-les al segle II dC.
Ella i Prisca eren esposes de Montà simultàniament. Les seves profecies tenien entre els seguidors del montanisme una credibilitat per damunt dels evangelis. Eusebi de Cesarea diu que parlaven fora de si mateixes, de manera intempestiva i com si estiguessin boges. El bisbe Apol·linar va convocar un sínode a Hieràpolis que va reunir 26 bisbes i va excomunicar a Montà i a Maximil·la, els "pseudoprofetes". Les prèdiques de Maximil·la van tenir molta acceptació. Quan parlava deia: "No m'escolteu a mi, sinó escolteu a Crist". Va sofrir persecucions, i, després de ser excomunicada, va dir: "Soc perseguida com un llop i apartada de les ovelles, però no sóc un llop, sóc la paraula, l'esperit i la força".
Maximil·la va morir l'any 179. El seu últim acte va ser profetitzar la imminent arribada de la Parusia o segona vinguda de Crist. Tot i la inexactitud d'aquesta profecia, el moviment montanista va seguir tenint molta popularitat durant segles.

## Referències

* ↑ Wolf, J. Ch.. Prosistas griegas: testimonios y fragmentos. Oviedo: KRK Ediciones, 2011, p. 129-136. ISBN 9788483673386.
# Matteo Maria Boiardo

Matteo Maria Boiardo (Scandiano, 1441 – Reggio Emilia, 20 de desembre de 1494), comte de Scandiano, és un poeta italià de la época del Renaixement. Provinent d'una rica i noble família, era el net del poeta i humanista Tito Vespasiano Strozzi. Va quedar orfe a l'edat de deu anys, i s'estableix a Ferrara el 1476, on va entrar a la cort dels Este, a prop del duc Hèrcules I d'Este, del qual va rebre diversos nomenaments polítics com el de governador de Mòdena (de 1480 a 1483) i de Reggio Emilia (a partir de 1487 fins a la mort, el 1494). Dotat d'una excel·lent educació de tipus humanista, comença amb algunes traduccions del llatí (Corneli Nepot, i Apuleu) i del grec (Heròdot, Xenofont), després comença a produir obra pròpia, en llatí (Carmina de laudibus Estensium, 1463), en honor dels Este, i Pastoralia, 10 èglogues bucòliques d'inspiració virgiliana). I en italià, com la tragedia Timone, adaptació per al teatre d'un diàleg del sofista grec Llucià. Però les seves obres més cèlebres són, sense cap dubte, el seu cançoner (el títol del qual és d'inspiració ovidiana, Amorum libri tres), en el qual demostra tot l'amor per Antonia Caprara, i el poema cavalleresc d'Orlando enamorat, que té el mèrit d'unir l'epopeia dels paladins de Carlemany amb la de la Bretanya (Tristany i Isolda a la taula rodona), en una interpretació cortesa i compatible amb el seu estat com a home de l'humanisme, sí, però amb ascendent feudal.

## Vegeu també

* Ludovico Ariosto.
* Orland Furiós.
# Mertensophryne micranotis

Mertensophryne micranotis és una espècie d'amfibi que viu a Kenya i Tanzània.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Poynton, J.C. & Howell, K. 2004. Mertensophryne micranotis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 11 d'abril del 2008.
# Mertensophryne

Mertensophryne és un gènere d'amfibis de la família dels bufònids que conté 14 espècies que es troben a l'àrea compresa entre la República del Congo i Kenya, Tanzània, Malawi, Zimbàbue i Moçambic.

## Taxonomia

* Nom binomial
* Mertensophryne anotis (Boulenger, 1907)
* Mertensophryne howelli (Poynton i Clarke, 1999)
* Mertensophryne lindneri (Mertens, 1955)
* Mertensophryne lonnbergi (Andersson, 1911)
* Mertensophryne loveridgei (Poynton, 1991)
* Mertensophryne melanopleura (Schmidt i Inger, 1959)
* Mertensophryne micranotis (Loveridge, 1925)
* Mertensophryne mocquardi (Angel, 1924)
* Mertensophryne nairobiensis (Loveridge, 1932)
* Mertensophryne nyikae (Loveridge, 1953)
* Mertensophryne schmidti (Grandison, 1972)
* Mertensophryne taitana (Peters, 1878)
* Mertensophryne usambarae (Poynton i Clarke, 1999)
* Mertensophryne uzunguensis (Loveridge, 1932)

## Referències

* Frost, Darrel «The Amphibian Tree of Life». Bulletin of the American Museum of Natural History, vol. 297, 2006, pàg. 365.
* «Amphibian Species of the World 5.1 - Mertensophryne». [Consulta: 11 abril 2008].
# Mertensophryne loveridgei

Mertensophryne loveridgei és una espècie d'amfibi que viu a Tanzània.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Poynton, J.C. & Howell, K. 2004. Stephopaedes loveridgei. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 11 d'abril del 2008.
* Frost, Darrel et. al. «The Amphibian Tree of Life». Bulletin of the American Museum of Natural History, vol. 297, 2006, pàg. 365.
# Mertensophryne lindneri

Mertensophryne lindneri és una espècie d'amfibi que viu a Malawi, Moçambic i Tanzània.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Tandy, M., Channing, A., Poynton, J.C. & Howell, K. 2004. Bufo lindneri. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 11 d'abril del 2008.
* Frost, Darrel et. al. «The Amphibian Tree of Life». Bulletin of the American Museum of Natural History, vol. 297, 2006, pàg. 365.
# Metall Allan

El metall Allan és un bronze fabricat per l'empresa A. Allan & Son, amb un contingut del 55% de coure (Cu), 40% de plom (Pb), i 5% d'estany (Sn). S'empra en la fabricació de coixinets.

## Referències

* ↑ Daniel N. Lapedes. Diccionario de términos científicos y técnicos. 4. McGraw-Hill-Boixareu, 1981. ISBN 8426704212.

## Enllaços externs

* Woldman's Engineering Alloys
# Mas Vilossa

El Mas Vilossa és una obra amb elements gòtics de Corçà (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat a la banda sud-est del nucli, és un edifici de grans dimensions, de planta rectangular, amb planta baixa, dos pisos i teulada a dues vessants. El casal conserva elements de gran interès, principalment el portal d'accés, adovellat, i la finestra geminada del primer pis, amb arquets conopials decorats amb entrellaços i testes humanes i àligues a les impostes. La resta d'obertures són senzilles, allindades i de mig punt.

## Referències

* ↑ «Mas Vilossa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 gener 2019].
# Mestre de Cases de Barcelona

El Mestre de Cases de Barcelona fou un càrrec oficial de Barcelona encarregat les obres arquitectòniques oficials de la ciutat, de vetllar pel compliment de les normatives i ordenances urbanístiques i del manteniment dels edificis municipals.
El Consell de Cent creà el càrrec de mestre de cases a fi d'atorgar-li la responsabilitat de la construcció dels edificis oficials de la ciutat, a més s'havia d'ocupar de vetllar pel compliment de les ordenances urbanístiques del municipi i del manteniment dels edificis municipals. El càrrec tenia caràcter vitalici, a més la successió s'acostumava a donar dintre de l'àmbit familiar. Quan arribava a una edat avançada, el mestre normalment demanava permís al Consell de posar-li una persona adjunta, que no cobraria sou extra i que l'acabaria succeint. Aquest adjunt era proposat pel mestre solia ser un fill, gendre o nebot i era habitual que el Consell acceptés la proposta del vell mestre.
Entre les seves atribucions hi havia les obres d'importància menor, petites reparacions anomenades per administració, per les quals cobrava únicament els jornals i el cost del materials. També s'encarregava d'emetre dictàmens, informes, fer visures, així com de la confecció de tabes, plecs de condicions, ocasionalment acompanyats de plànols i dibuixos, que regien la realització d'obres d'importància, les quals havien d'entrar en concurs públic, a les quals hi podien acudir tots els mestres de cases, però també l'oficial de la ciutat. En canvi, si eren obres menors o que difícilment podien contractar-se, les portava a terme directament ell mateix.

## Llista de mestres

La llista de mestres de cases de la ciutat és el següent:
* Jaume Espigó (?—1606)
* Pere Donadeu (1606—1653)
* Pere Pau Ferrer (1653—1681)
* Joan Térmens (1681—1694)
* Benet Juli (1694—1708)
* Josep Juli i Fabregat (1708—1748)
* Josep Juli i Vinyals (1748—1761)
* Oleguer Juli i Bordes (1761—1766)
* Josep Mas i Dordal (1766—1770)
* Pau Mas i Dordal (1770—1808)
* Josep Mas i Vila (1808—?)

## Referències

* 1 2 Perelló Ferrer, 1996, p. 54.
* ↑ Rosell Colomina, 1996, p. 242.
* ↑ Perelló Ferrer, 1996, p. 55.

## Bibliografia

* Rosell Colomina, Jaume. La construcció en l'arquitectura de Barcelona a final del segle XVIII. Universitat Politècnica de Catalunya, 1996. Arxivat 2017-08-28 a Wayback Machine.
* Perelló Ferrer, Antònia Maria. L'arquitectura civil del segle xvii a Barcelona. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1996.
# Meva per sempre

Meva per sempre (títol original: Forever Mine) és un thriller estatunidenc escrit i dirigit per Paul Schrader, estrenat el 1999. Ha estat doblat al català.

## Argument

L'any 1974, un treballador de la platja d'un hotel de luxe a Miami té una relació amb la dona d'un ric home de negocis. Enamorat bojament d'ella, la segueix fins a Nova York on el seu marit, al corrent de la seva aventura, organitza l'homicidi d'aquest últim, que fracassa i el deixa desfigurat. 13 anys més tard, sota una nova identitat, torna a Nova York per a venjar-se.

## Repartiment

* Joseph Fiennes: Alan Riply / Manuel Esquema
* Ray Liotta: Mark Brice
* Gretchen Mol: Ella Brice
* Vincent Laresca: Javier Cesti
* Myk Watford: Rick Martino
* Sean Cw Johnson: Randy
* Kevi Kasturas: Julie
* Shannon Lawson: Emily
* Ted Simonett: Mr. Galen
* Paulette Sinclair: Mrs. Galen

## Crítica

* "Thriller passional correcte però sense força, amb vaivens cursis, camises amb palmeres i una fotografia tirant a Dick Tracy"

## Referències

* ↑ «Meva per sempre». esadir.cat.
* ↑ «Forever Mine» (en anglès). [Consulta: 22 març 2018].
* ↑ Marañón, Carlos «Forever Mine». Cinemanía.
# Mas de Puigbò

El Mas de Puigbò és una obra del municipi de Gombrèn (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El mas de Puigbò és un conjunt d'edificacions que s'ha anat desenvolupant al llarg del temps, adaptant-se a les necessitats de cada moment. El conjunt està format pel cos més important, destinat a residència amb unes grans galeries obertes, a la part de la solana, com eixugadors de les collites, i altres edificacions annexes destinades a guardar el bestiar i els estris de conreu; altres edificacions són destinades a pallissa. El conjunt es desenvolupa entorn d'un gran pati o corral. Arquitectònicament és d'estic tradicional, essent els materials emprats, la pedra, la fusta, i teula àrab o la coberta.

## Història

El mas degué néixer a l'edat mitjana, a redós del castell de Sant Martí de Puigbò; el fet de portar el topònim del veïnat, dona idea que deuria ésser el mas més important de la contrada. Al llarg del temps va tenir modificacions i transformacions, havent-hi a la llinda de la porta la data de 1880, l'última reforma.

## Referències

* 1 2 «Mas de Puigbò». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Meskiangnana

Meskiangnana o Meš-ki-aĝ-nuna va ser rei d'Ur i el segon rei de la primera dinastia d'Ur que governava Sumer. Era fill i successor de Mesannepada.
La llista de reis sumeris li assigna un regnat de 36 anys. Cronològicament se situa a la meitat del tercer mil·lenni aC. Va ser el darrer rei d'aquesta dinastia que portava nom sumeri, i els seus successors (Elulu i després Balulu) ja porten un nom semita accadi.

## Referències

* ↑ Jacobsen, Thorkild. The Sumerian king list. Chicago (Ill.): University of Chicago Press, 1973, p. 85.