OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ràdio Libreville

Radio Libreville és una emissora de ràdio amb seu a Libreville, la capital de Gabon. L'emissora va tenir un paper important políticament a Gabon durant els anys 60 i 70 i va ser el sistema de comunicació de l'estat amb la nació.

## Cop d'estat de 1964

Part de l'exèrcit i de la policia gabonesa, que es van autodenominar «comitè revolucionari», van ocupar llocs estratègics com l'aeroport, l'oficina de correus i l'emissora de ràdio Ràdio Libreville. Va ser en aquesta ràdio en què els militars van anunciar que s'havia produït un cop d'estat i que necessitaven «assistència tècnica». Van emetre declaracions radiofòniques, cada mitja hora, en les quals prometien que «es restablirien les llibertats públiques i s'alliberarien tots els presos polítics» i van ordenar als francesos que no interferissin en l'assumpte, al·legant que seria una violació de la seva sobirania. A més, van decretar el tancament d'escoles i negocis. M'ba va reconèixer la seva derrota en una emissió de ràdio, seguint les ordres dels seus captors. Va dir: «el Dia D ha arribat, les injustícies han anat massa enllà, aquest poble és pacient, però la seva paciència s'ha esgotat... ha arribat al límit.»
Després de la intervenció francesa, sol·licitada pel govern de M'ba, es va anunciar a través de la mateixa emissora la rendició de les forces rebels.

## Referències

* ↑ Yates, Douglas A.. , p. 212. ISBN 0-86543-521-9.
* ↑ Darlington & Darlington 1968, p. 131
* 1 2 Biteghe 1990, p. 62
* 1 2 Matthews 1966, p. 115
* ↑ «Gabon Regime Ousted; Military Seizes Power» (en anglès) p. C20. The Washington Post, 19-02-1964. Arxivat de l'original el 2011-05-25. [Consulta: 28 juliol 2020].
* ↑ Garrison, Lloyd. «Many Gabonese Angered By Paris; Intervention to Crush Coup Sets Off Controversy» (en anglès) p. 7. The New York Times, 23-02-1964. [Consulta: 28 juliol 2020].
* ↑ Darlington & Darlington 1968, p. 335
* ↑ Darlington & Darlington 1968
* ↑ Matthews 1966, p. 117
# Kyra Lamberink

Kyra Lamberink (Bergentheim, Hardenberg, Overijssel, 15 d'abril de 1996) és una ciclista neerlandesa que competeix en pista.

## Palmarès

* 2016
** Campiona d'Europa sub-23 en Velocitat per equips (amb Elis Ligtlee)
** Campiona dels Països Baixos en 500 metres

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Kharino (raion de Beriózovka)

Kharino (en rus: Харино) és un poble del krai de Perm, a Rússia, pertany a l'assentament rural de Beriózovka. El 2010 tenia 16 habitants.

## Referències

* ↑ «ВПН-2010. Численность и размещение населения Пермского края» (en rus). Arxivat de l'original el 2013-07-10. [Consulta: 10 setembre 2014].
# UUCP

UUCP (acrònim de l'anglès Unix to Unix CoPy, Copiador d'Unix a Unix) és un conjunt d'ordres Unix utilitzat per copiar arxius des de servidors fent servir xarxes de marcatge telefònic.

## Enllaços externs

* (anglès) UUCPssh : Exemple d'utilització seguritzada amb SSH d'UUCP Arxivat 2009-08-28 a Wayback Machine.
# Manuel Dias

Manuel Dias (Castelo Branco 1574 - Hangzhou 1659), jesuïta portuguès, matemàtic i astrònom ,missioner a la Xina durant els darrers anys de la dinastia Ming i principis de la dinastia Qing.

## Biografia

Manuel Dias, també conegut com a Manuel Dias el jove, o Emmanuel Dias, va néixer a Castelo Branco el 1574. Va entrar al noviciat de la Companyia de Jesús el 2 de febrer de 1593.Va estudiar filosofia a Coïmbra.
Va embarcar en direcció a Goa l'11 d'abril de 1601, el viatge el va fer amb el jesuïta italià Nicolò Longobardo i amb l'espanyol Diego de Pantoja. Va arribar a Macau el 1605, on va fer de professor de filosofia i teologia, i a Pequín el 1613.
Va morir el 4 de març de 1659 a Hangzhou.

### Activitat apostòlica

El 1640 va publicar "Qingshi jin shu 輕 世 金 書", una traducció incompleta de l'Imitació Crist,en dos volums, i el 1642 "Shengjing zhijie 直 解", amb explicacions dels textos de l'evangeli per diumenges i festius.
Va tenir un paper important en l'organització dels jesuïtes a la Xina, on va ser vice-provincial de la Companyia en dues etapes, del 1623 a 1635 i de 1650 a 1654.

### Activitat científica

El 1615, cinc anys després que Galileo Galilei publiques els seus descobriments en el llibre “Siderus Nuncius”, Dias va publicar en xinès el llibre “Tien Wen Lue Explicatio Sphaerae Coelestisque" que va escriure en forma de diàleg entre un xinès i un occidental, amb l'ajut de xinesos conversos.
El 1644 va publicar, Jingjiao beiquan 京 教 碑 詮 “Commentario sulla stele nestoriana”, sobre la descoberta de l'estela nestoriana o pedra nestoriana, una estela epigràfica de l'època de la Dinastia Tang descoberta en la zona de l'actual Xian, escrita en xinès i siríac que va ser traduïda inicialment pels jesuïtes Nicolas Triugault i per Johann Schreck.

## Referències

* 1 2 Dehergne S.J., Joseph «Répertoire des jésuites de Chine de 1552 à 1800» (en francès). Bibliotheca Instituti Historici S.J. [Roma], XXXVII, 1973, pàg. 76-77.
* ↑ Machado, Ana. «Foiu Manuel Dias que ensinou aos chineses quem era Galileo» (en portuguès), 10-06-2009. [Consulta: maig 2019].
* 1 2 Chaves, Filomena. «Jesuíta português levou descobertas de Galileu até à China» (en portuguès). Diario de Noticias, 05-04-2009. [Consulta: maig 2019].
* ↑ Rodrigues, Francisco. Jesuítas portugueses astrónomos na China 1583-1805 (en portuguès). Macao: Instituto Cultural de Macau, 1990, p. 11-12. ISBN 978-35-0097-3.
* ↑ Fontana, Michele. Mateo Ricci. Un jésuite à la cour des Ming (en francès). París: Salvator, 2010, p. 407. ISBN 978-2-7067-0719-3.
# Jokosher

Jokosher és un editor d'àudio desenvolupat en programari lliure que permet l'edició d'àudio en un sistema multipista no lineal. El codi font es distribueix sota llicència GNU.
Està desenvolupat en Python i empra la interfície GTK+ i GStreamer com a back end d'àudio. Funciona sota sistemes operatius tan diversos com Linux, Windows i Solaris.

## Enllaços externs

* Lloc web de Jokosher Arxivat 2007-03-21 a Wayback Machine.
# Castell de Nakagusuku

El Castell Nakagusuku (中城城, Nakagusuku-jō) és un gusuku situat a Kitanakagusuku, Okinawa, Japó. Va ser construït durant el Regne de Ryūkyū i es troba reduït a ruïnes.

## Història

Gosamaru, un llegendari comandant de Ryūkyū, va construir la fortalesa a principis del segle xv per defensar-se contra els atacs d'Amawari, procedent del veí Castell Katsuren. Amawari va atacar el castell el 1458 i va derrotar a Gosamaru poc abans que el seu propi castell fos atacat pel general Uni-Ufugusuku.
El 1853, Matthew C. Perry, oficial naval dels Estats Units, va visitar el castell i va descobrir que les parets semblaven haver estat dissenyades per absorbir trets de canons.
Els sis jardins d'aquesta fortalesa, amb les seves parets de pedres apilades, el converteixen en un clar exemple de gusuku. El castell va ser afegit a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la Unesco l'any 2000, en el conjunt anomenat «Llocs Gusuku i els béns culturals associats del regne de Ryukyu», i és un dels cent castells més coneguts del Japó. Les ruïnes de l'Hotel Nakagusuku es troben a menys de cinquanta metres del lloc.
* Vista del castell, ortofoto aèria
* Porta d'accés al recinte fortificat
* Vista parcial de les estructures de l'interior del castell
* Vista de l'interior de la fortalesa
* Camí de ronda a la part superior de les muralles

## Referències

* ↑ «Ruinas del Castillo Nakagusuku». Visit Okinawa. Arxivat de l'original el 2016-11-06. [Consulta: 5 novembre 2016].
* ↑ George H. Kerr. Ryukyu Kingdom and Province Before 1945. General Books, 2009. ISBN 1151288004.
* ↑ Robert Walker. Okinawa and the Ryukyu Islands. Tuttle, 2014.
* ↑ «Gusuku Sites and Related Properties of the Kingdom of Ryukyu». World Heritage List. UNESCO. [Consulta: 14 maig 2017].
* ↑ «Nakagusuku Castle Remains». Nakagusuku-jo. [Consulta: 5 novembre 2016].
* ↑ David Allen. «Marine Corps dubs Okinawa's Royal Hotel ruins off-limits» (en anglès). Stripes.com, 01-07-2009. Arxivat de l'original el 2016-12-16. [Consulta: 5 novembre 2016].

## Bibliografia

* Motoo, Hinago. Japanese Castles. Tòquio: Kodansha, 1986, p. 200 pàgines. ISBN 0-87011-766-1.

## Enllaços externs

* Breu historia del Castell Nakagusuku de Japan Guide (en anglès)
* lloc web del Castell Nakagusuku Arxivat 2006-05-14 a Wayback Machine. de Nakamura-ke
* Historia d'Amawari i Gosamaru Arxivat 2012-02-04 a Wayback Machine.
# Ràdio Mallorca

Ràdio Mallorca (EAJ-13) és una emissora de ràdio amb seu a Palma fundada el 1933 pels germans Josep i Onofre Fuster i Fuster. Emet en castellà. Des del 1989, la Cadena Ser n'és l'únic propietari. Durant la Guerra Civil Espanyola, aquesta emissora feu costat als revoltats i cooperà en l'alçament del 19 de juliol.

## Referències

* ↑ Segons «Ràdio Mallorca». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana., el 1929
* 1 2 3 «Ràdio Mallorca». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 14. Palma: Promomallorca, p. 143. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ Els intel·lectuals mallorquins davant el franquisme, p. 128, a Google Books

## Enllaços externs

* Ràdio Mallorca Arxivat 2012-03-14 a Wayback Machine.
* La història de Radio Mallorca, a Es Baluard, Ara.
# Kathinka Zitz-Halein

Kathinka Zitz-Halein (Magúncia, 4 de novembre de 1801 - Magúncia, 8 de març de 1877) va ser una poeta, escriptora de contes, periodista, traductora i novel·lista alemanya que ha estat anomenada "la poeta laureada de la Revolució alemanya".

## Biografia

Kathinka Halein va créixer a Mainz. Va néixer del matrimoni d'Anton Victor Halein amb Anna Marie Markowitzka. La família va ser acomodada fins a les guerres napoleòniques. Durant les guerres es van veure obligats a viure amb moderació i es van mudar a la casa de l'àvia materna de Zitz-Halein. La seva mare va morir el 26 de maig de 1825 i el seu pare es va tornar cada cop més irregular i violent.
A principis de la dècada de 1820 se li van atorgar poders legals per dirigir el negoci de la família. Zitz-Halein va treballar com a institutriu durant tres anys, però va tornar a Mainz per tenir cura de la seva germana petita. Va proporcionar ingressos per a la família venent brodats i impartint classes de francès. A la dècada de 1830 va traduir tres novel·les de Victor Hugo. El 3 de juny de 1837 es va casar amb un parent llunyà, el destacat advocat de Mainz i el revolucionari doctor de 1848 Franz Heinrich Zitz. Van viure junts durant dos anys. Va escriure per al Mannheimer Abendzeitung, oposant-se a la censura i demanant una reforma de les lleis sobre matrimoni, divorci i tutela. En les revolucions alemanyes de 1848–49 va fundar i va ser la primera presidenta de l'Associació Humania, l'organització revolucionària de dones. Prolífica escriptora de contes, a la dècada de 1860 va escriure novel·les biogràfiques de Goethe, Heine, Rahel Varnhagen i Byron.$^{:1384–1385}$

## Obres publicades

Kathinka Zitz-Halein's va publicar les obres citades a An Encyclopedia of Continental Women Writers.$^{:1384–1385}$
Traduïdes a l'anglès:
* Marion der Lorme, 1833.
* Triboulet, oder der Königs Hofnarr, 1835.
* Cromwell, 1835.
Novel·les:
* Goethe, 1863.
* Heine, 1864.
* Rahel Varnhagen, 1864.
* Byron, 1867.
* Für einen übertreibenden Deutschthümler, 1991.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Wilson, Katharina M.. An Encyclopedia of Continental Women Writers. New York & London: Garland Publishing, Inc., 1991.
* ↑ Fränkel, p.374
* ↑ Zucker, Stanley. Kathinka Zitz-Halein and Female Civic Activism in Mid-Nineteenth-Century Germany. Carbondale and Edwardsville: Southern Illinois University Press, 1991. ISBN 0809316749.

## Bibliografia

* Stanley Zucker: Kathinka Zitz-Halein and female civic activism in mid-nineteenth-century Germany. Southern Illinois Univ. Press 1991, ISBN 0-8093-1674-9.
* Ludwig Julius Fränkel, "Zitz, Katharina und Franz" in Allgemeine Deutsche Biographie, Band 45 (Leipzig, 1900), S. 373-378. (en alemany)
* Bloomsbury Guide to Women's Literature

## Enllaços externs

* The Ascent of Woman (BBC 2015) 4 Revolution (video documental)
# Kharino

«Kharino» té aquests significats:
* Kharino (raion de Beriózovka), poble del raion de Beriózovka, al krai de Perm, Rússia
* Kharino (raion de Gaini), poble del raion de Gaini, al krai de Perm, Rússia
# Pobeda (Kamennomostski)

* Per a altres significats, vegeu «Pobeda».
Pobeda - Победа (rus) és un possiólok de la República d'Adiguèsia, a Rússia. Es troba a 27 km al sud-est de Tulski i a 39 km al sud-est de Maikop, la capital de la república.
Pertany al municipi de Kamennomostski.
# Cascades Ebor

Les cascades Ebor són unes cascades que pertanyen al riu Guy Fawkes, situades a prop d'Ebor, a 37 km al nord-est de les cascades Way (a Wollomombi), a la regió de Nova Anglaterra de Nova Gal·les del Sud, Austràlia.

## Localització i característiques

El primer mirador es troba en una carretera tancada, a uns 200 metres del Waterfall Way (camí de les cascades). Aquesta plataforma d'observació mostra les cascades superiors de 115 metres d'altura, on l'aigua cau sobre quatre columnes de basalt en dues caigudes. Les cascades Ebor inferiors se situen a 600 metres riu avall, on l'aigua cau des d'unes roques sedimentàries del Permià cap a un barranc boscós.
Les cascades són una atracció turística coneguda al Parc nacional del riu Guy Fawkes, amb plataformes d'observació prop de les cascades, pistes de senderisme, una zona de descans amb barbacoes, un panell informatiu, taules de pícnic i lavabo. El 2008, les cascades van atraure fins a 80.000 visitants. No està permès l'acampada a les cascades Ebor, però hi ha un càmping disponible prop del Parc nacional Cathedral Rock.
Les cascades van ser protegides per primera vegada en una reserva de recreació el 1895. Al setembre de 2008 es van obrir noves plataformes d'observació. Aquestes plataformes van substituir les que van ser destruïdes per un incendi el 2007.

## Galeria d'imatges

* Cascades Ebor (superiors)
* Cascades Ebor (inferiors)
* Cascades Ebor inferiors (primer pla) i superiors (al fons)

## Referències

* ↑ http://brovey.yolasite.com/resources/Cathedral%20Rock.pdf Arxivat 2016-04-09 a Wayback Machine.
* 1 2 «Ebor Falls welcomes visitors on the Waterfall Way». Ministerial media releases. New South Wales Government, 18-09-2008. [Consulta: 11 setembre 2009].

## Vegeu també

* Llista de cascades
* Llista de cascades d'Austràlia
# Daiva Tušlaitė

Daiva Tušlaitė (Panevėžys, 18 de juny de 1986) és una ciclista lituana professional des del 2007 i actualment a l'equip Alé Cipollini. Ha guanyat diferents campionats nacionals, tant en ruta com en contrarellotge.

## Palmarès

* 2008
** Campiona de Lituània en contrarellotge
** Vencedora d'una etapa a la Volta a Polònia
* 2015
** Campiona de Lituània en ruta
* 2016
** Campiona de Lituània en ruta
* 2017
** Campiona de Lituània en ruta
* 2018
** Campiona de Lituània en contrarellotge

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Reclam de xeremies

El reclam de xeremies, xeremia bessona o xeremieta és un instrument aeròfon de llengüeta simple batent idioglota, tradicional d'Eivissa.
Està constituït per dos tubs de canya, de la mateixa dimensió, units per mitjà d'una llaçada i unes petites peces de plom que estabilitzen els tubs. En cada un d'aquests tubs s'hi han practicat el mateix nombre de forats: en els instruments tradicionals eren quatre a la part frontal i un al darrere, mentre que modernament s'ha tendit a eliminar el forat posterior. A l'extrem superior de cada una de les canyes s'hi ha inserit una canya més estreta amb la llengüeta idioglota, és a dir, practicada sobre la mateixa canya. Modernament això tendeix a no ser així, sinó que la llengüeta es talla directament sobre les canyes. Semblantment, els tubs, ara, sovint s'uneixen sols lligant-los.
Tradicionalment aquest sistema de forats donava lloc a una escala pentatònica d'afinació variable, cosa que -evidentment- s'altera en fer-hi un forat menys.
El seu ús estava relacionat amb la senyalització i amb la crida dels ramats. No era, doncs, un instrument musical en el sentit més estricte del mot. El seu so, fort i estrident, és adequat a la seva funció. Segons alguns autors es feia sonar aplicant la tècnica de la respiració circular. Cada dit tapa dos forats, un de cada tub, posant-lo pla sobre ambdues canyes, de manera que no està destinat a produir polifonia malgrat que tècnicament seria possible.
Diversos investigadors consideren provat que prové del maït, un instrument de l'Egipte hel·lenístic. En tot cas, sí que és clar que pertany al mateix grup que la zummara de Tunísia i altres clarinets dobles del Nord d'Àfrica.
En la classificació de Hornbostel-Sachs es troben en el grup dels conjunts d'instruments de llengüeta simple, als quals correspon la numeració 422.22.

## Vegeu també

* Clarinet doble
* Launeddas

## Referències

* ↑ «Reclam de xeremies». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Segons Juanma Sánchez a: http://www.tamborileros.com/tradiberia/aerfono2.htm
* ↑ Crivillé, Josep: El folklore musical. Alianza Editorial. Madrid, 1983. P. 374
* ↑ Juanma Sánchez, Op. Cit.
* ↑ Gran Enciclopèdia de la Música. Vol. 6
* ↑ García-Matos, Manuel: Instrumentos musicales folklóricos de España. Anuario Musical, 9 (1954), P. 161
Viccionari
# L'Espoli (Múnic)

La versió de L'Espoli, a Múnic, és una de les poques versions del magistral Espoli de la Catedral de Toledo, que un autor tan exigent com Harold Wethey considera sortides de les mans d'El Greco, si bé amb intervenció del seu taller. Aquest crític li dona el número 79 al seu catàleg raonat d'obres d'El Greco. Les altres versions d'aquest tema que Harold E. Wethey accepta com a autògrafes d'El Greco són les tres versions sobre taula (El Greco), tot i que la tercera taula amb algunes reticències.

## Anàlisi de l'obra

Una radiografia ha descobert restes d'una signatura, actualment invisible; oli sobre llenç; 165 x 99 cm.; circa 1580-85.
La major part de la crítica coincideix en afirmar l'autenticitat d'aquesta tela. H.E. Wethey, reconeixent l'autoria del mestre, hi veu també l'intervenció del seu obrador.
Tot i que aquest llenç és bastant gran, les seves dimensions són força menors que les del prototip de la Catedral de Toledo, fet que va obligar a reduir el nombre i la mida dels caps de persones, de piques i d'alabardes que envolten a Crist. En canvi, el grup de les Les Tres Maries és engrandit, la qual cosa sembla demostrar que El Greco no feia gaire cas de la controvèrsia doctrinal que havia provocat la presència d'aquest grup dins la composició de L'Espoli.
A aquesta obra apareix, (la segona figura a la dreta, darrere l'esbirro) el cap d'un home vell girat d'esquena, que després apareixerà en posteriors versions d'aquesta temàtica. Josep Gudiol i Ricart creu que aquesta figura s'introdueix subreptíciament, i que el seu caire realista no encaixa absolutament.

## Procedència

* López Cepero y Cañaveral, Sevilla
* García de Leaniz, Sevilla (1864)
* Rafael Abreu (Sevilla)
* A.González Abreu (venda a Londres, 2 de maig de 1907)
* adquirida per l'Alte Pinakothek de Múnic, l'any 1909

## Bibliografia

* Wethey, Harold Edwin; El Greco y su Escuela (Volumen-II); Ediciones Polígrafa; Madrid-1967
* Gudiol, José; Doménikos Theotokópoulos, El Greco; Ediciones Polígrafa, S.A.; Barcelona-1982; ISBN 84-343-0031-1
* Frati, Tiziana; La Obra pictórica completa de El Greco; Noguer Rizzoli Editores; Barcelona-1970

## Referències

* ↑ Wethey, Harold E. Obra citada, p. 69-70.
* ↑ Frati, Tiziana. Obra citada, p. 97.
* ↑ Gudiol, José. Obra citada, p. 165.
# Kpessi

El kpessi (o kpesi, o kpetchi, etc.) és una llengua gbe que parlen els kpessis a les regió Central i dels Altiplans de Togo.

## Població i situació geogràfica

El 2002 hi havia 4.000 kpessis segons l'ethnologue. Segons el joshuaproject n'hi ha 5.100.
Aquests tenen el territori als cantons de Kpessi i de Nyamassila, a la prefectura de Mono Oriental, a la regió dels Altiplans i al cantó de Langabou, al sud-est de la prefectura de Blitta, a la regió Central de Togo, al centre del país.
Els kpessis, al nord estan rodejats pels lames, els nawdmes, els kabiyès i els tems, al nord, sud i oest; també limiten amb els kabiyès i amb els ifès al l'est i amb els ginyangues al nord-oest.

## Família lingüística

El kpessi és una llengua kwa, família lingüística que forma part de les llengües Benué-Congo. Concretament, segons l'ethnologue, forma part del grup lingüístic de les llengües gbes. Segons l'ethnologue, hi ha 21 llengües gbe: l'Aguna, l'ewe, el gbe, ci, el gbe, xwla oriental, el gbe, gbesi, el gbe, kotafon, el gbe, saxwe, el gbe, waci, el gbe, xwela occidental, el gbe, xwela, el kpessi, sis llengües aja (aja, gbe, ayizo, gbe, defi, gbe, tofin, gbe, weme i gun), dues llengües fons (fon i gbe, maxi) i la llengua gen, considerada l'única llengua mina. Segons el glottolog, és una de les llengües gbes occidentals com el adangbe, l'ewe, el gen, l'aguna i el gbe, waci.

## Sociolingüística, estatus i ús de la llengua

El kpessi és una llengua vigorosa (EGIDS 6a): Tot i que no està està estandarditzada, és parlada per persones de totes les generacions en la comunicació social i la seva situació és sostenible. Es parla a les llars, a l'església i en les funcions socials de les aldees. Gaudeix d'actituds positives i els kpessis també parlen ewe, francès, gen, ifè, kabiyè i tem.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Kpessi. A language of Togo». ethnologue. [Consulta: 13 febrer 2015].
* 1 2 3 «Language: Kpessi». joshuaproject. [Consulta: 13 febrer 2015].
* ↑ «Mapa lingüístic de Togo. El kpessi és el número 21». ethnologue. [Consulta: 13 febrer 2015].
* 1 2 «Gbe». ethnologue. [Consulta: 5 febrer 2015].
* ↑ «Language. Kpessi». glottolog. [Consulta: 13 febrer 2015].
* ↑ «Kpessi in the Language Cloud» (en anglès). ethnologue. [Consulta: 13 febrer 2015].

## Bibliografia

* Capo, Hounkpati B. Christophe. 1980. Un regroupement des parles gbe. A: Africana marburgensia 13. 2-23.
* Kluge, Angela. 2011. A sociolinguistic survey of the Gbe language communities of Benin and Togo: Gbe language family overview. A: SIL Electronic Survey Reports 2011-012. 1-21.
* Durieux, Jude A. and Durieux-Boon, Evelin I. K. and Hatfield, Deborah H. i Henson, Bonnie J. 2011. A sociolinguistic survey of the Gbe language communities of Benin and Togo, Volume 1: Kpési language area. (SIL Electronic Survey Reports 2011-013.) SIL International. 1-36pp.
# Nou d'Austràlia

La nou d'Austràlia (Macadamia integrifolia) és una espècie d'angiosperma de la família de les proteàcies (Proteaceae). És un arbret que habita la selva plujosa de Queensland i Nova Gal·les del Sud (Austràlia).
El seu conreu s'ha estès a Mèxic (Michoacán i Jalisco). Aquesta planta no és gaire resistent al fred i es troba a la zona climàtica de resistència entre 10 i 11.

## Característiques

Les seves fulles són enteres amb els marges serrats i fan de 7 a 15 cm de llargada. Les seves flors, en inflorescències, són blanques o rosades i els fruits són comestibles i amb el pericarpi llenyós de 2 a 3,5 cm de diàmetre.

## Referències

* ↑ «Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana | TERMCAT». [Consulta: 23 juliol 2023].
* ↑ «Macadamia integrifolia Maiden & Betche — The Plant List». [Consulta: 23 juliol 2023].
* ↑ Marisela Taboada & Rogelio Oliver Guadarrama. 2004. Cultivos alternativos en México. Universidad Autónoma del Estado de Morelos. Centro de Investigaciones Biológicas. AGT Editor S.A. Mexico City, Mexico. ISBN 968-463-120-0
# Cascades Estatoah

Les cascades Estatoah són unes cascades que es troben a Mud Creek, al comtat de Rabun (Geòrgia, Estats Units d'Amèrica).
Les cascades es troben en propietat privada i no estan obertes al públic. Les cascades es poden veure des de diversos llocs al llarg de la State Route 246. També hi ha algunes cascades més petites a la petita ciutat turística de Sky Valley, anomenades Little Statoah Falls o Mud Creek Falls. Les cascades Estatoah cauen diversos centenars de metres en diverses cascades, però només es poden veure des de la distància. Prop de les cascades es troba el Spring Lake (Llac primavera).
El nom de les cascades és del nom d'un poble indi cherokee. Es creu que el poble cherokee d'Eastertoy ha estat a prop de Dillard, Geòrgia; Estatoah és una forma alternativa d'escriure Eastertoy.

## Enllaços externs

* TopoQuest. Mapa de les cascades Estatoah

## Vegeu també

* Llista de cascades