OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mazateques

Els mazateques són un poble indígena de Mèxic, que habita al nord de l'estat d'Oaxaca i sud de l'estat de Veracruz i Puebla. El seu nom prové del nàhuatl mazatl o cérvol, mentre que ells mateixos es diuen en el seu idioma ha shuta enima o “gent que parla idioma (mazateca) i és humil”. Els mazateques van adquirir certa fama internacional pels seus mil·lenaris cultes religiosos amb ajuda de fongs al·lucinògens com el teonanácatl, popularitzades des dels anys 60 per la mazateca María Sabina.

## Geografia

La regió tradicional mazateca, comprèn la Sierra Mazateca i es divideix en Mazateca Alta (amb les subregions de Terra freda i Terra temperada) i la *Mazateca Baixa (o Terra calenta), a les regions oaxaquenyes de la Canyada i la vall de Papaloapan-Tuxtepec.
La Mazateca comprèn els municipis de Teotitlán de Flores Magón, Mazatlán Villa de Flores, Santa Cruz Acatepe, Santa Ana Ateixtlahuaca, San Bartolomé Ayautla, San Juan Coatzaspam, Santa María Magdalena Chilchotla, San Lorenzo Cuahnecuiltitla, Sant Mateu Eloxochitlán de Flores Magón, San Francisco Huehuetlán, San Cristóbal Mazatlán, San Pedro Ocopetatillo, San Jerónimo Tecoatl, San José Tenango, Santiago Texcaltzingo, San Lucas Zoquiapam, Huautla de Jiménez, San Pedro Ixcatlán, San Felipe Jalapa de Díaz i San Miguel Soyaltepec.
L'àrea tradicional mazateca es va veure molt alterada per la construcció de l'embassament Miguel Alemán (1953-1957) al seu territori, que va causar l'emigració de prop de 22.000 indígenes que van ser reallotjats en nous centres de població. Existeixen també comunitats mazateques en el veí estat de Puebla, principalment en els municipis de Tlacotepec de Porfirio Díaz i Coyomeapan.

## Autodenominació

Quant a l'autodenominació dels Mazateques, el poeta i escriptor mazateca Juan Gregorio Regino proposa el terme Xota Ndi'yajan, que significa "gent d'una mateixa casa, d'un mateix sostre, d'un mateix idioma, d'un mateix pensament".

## Com a gentilici

La paraula mazateco també pot referir-se al gentilici de les persones que viuen a Mazatán (Chiapas).

## Referències

* ↑ Censo Comisión nacional para el desarrollo de los pueblos indígenas
* ↑ Eckart Boege: Los mazatecos ante la nación: Contradicciones de la identidad étnica en el México actual, Siglo Veintiuna Editores, 1988, México, p.19

## Enllaços externs

* Web d'Información sobre els mazateques de Zoquiapam, Oaxaca Arxivat 2017-09-13 a Wayback Machine.
* Bibliografia sobre els mazateques Arxivat 2007-07-16 a Wayback Machine.
* "Entorno Enemigo. Los Mazatecos y sus Sobrenaturales" per Carlos Incháustegui Díaz. Arxivat 2007-02-22 a Wayback Machine.
* "Los Mazatecos en Puebla" a Antropológicas, una mirada atenta entre tanta bulla"
* Mazatecos. Colección "Pueblos Indígenas del México Contemporáneo" de la Comisión Nacional para el Desarrollo de los Pueblos Indígenas Arxivat 2013-06-16 a Wayback Machine.
# Mazarete

Mazarete és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# Mary Ellen Weber

Mary Ellen Weber (Cleveland, 24 d'agost de 1962) és una executiva, científica, pilot d'avions, conferenciant i exastronauta de la NASA.

## Formació

Weber va néixer a Cleveland, Ohio i va créixer a Bedford Heights, Ohio. Es va graduar a la Bedford High School al 1980. Va acabar enginyeria química el 1984 a la Purdue University, on va ser de la fraternitat Phi Mu. Va cursar estudis de doctorat en física química a University of California, Berkeley el 1988. Va acabar amb un Màster en administració d'empreses (MBA) a la Southern Methodist University el 2002.

## Abans de la NASA

Com estudiant de grau, va estar d'interinatge com enginyera química a les empreses Ohio Edison, Delco Electronics i a 3M. Durant la recerca doctoral a Berkeley, va estudiar la física de les reaccions químiques del silici. A Texas Instruments va investigar nous processos i nous equips per fabricar xips, amb Semantech i Applied Materials. Té una patent i va publicar nou articles científics.

## Carrera a la NASA

Va ser seleccionada per la NASA en el catorzè grup d'astronautes l'any 1992. Durant la seva carrera de deu anys dins la NASA, va tenir diferents càrrecs. Va treballar en transferència de tecnologia dins un grup sota la direcció del cap executiu de la NASA, va treballar directament amb empreses de capital de risc per identificar i desenvolupar negocis relacionats amb la tecnologia espacial. A més, Weber va treballar com a enllaç a la oficina d'afers legislatius de la NASA, relacionant-se amb el congrés dels Estats Units. Prèviament va ser la presidenta de l'oficina d'aprovisionament pel programa de biotecnologia, i també va estar dins l'equip que va redissenyar el pla de recerca per la Estació Espacial de 2.000 milions de dòlars.
És veterana de dos llançaments espacials, STS-70 i STS-101 als anys 1995 i 2000. Va ser la persona més jove en volar a l'espai i va registrar unes 450 hores. Va rebre la medalla de la NASA per serveis excepcionals. Va abandonar la NASA el desembre del 2002.

## Després de la NASA

Després de deixar la NASA, va ser vice-presidenta de l'oficina d'afers governamentals a la Universitat de Texas Southwestern Medical Center a Dallas durant nou anys.
Va passar a treballar per Stellar Strategies, LLC, donant serveis de consultoria en estratègia per operacions d'alt risc, comunicació tecnològica i estratègia legislativa. També és una reconeguda conferenciant amb més de vint anys d'experiència.

## Personal

Està casada amb el Jerome Elkind, fundador de Stellar Strategies, una empresa d'energies alternatives originaria de Bayyone, New Jersey.
És una paracaigudista experimentada, ja que te registrat més de cinc mil salts. Ha guanyat tretze medalles de plata o bronze del campionat americà de paracaigudisme i té un rècord del món el 2002 per la formació en caiguda lliure més gran amb 300 paracaigudistes.

## Referències

* ↑ «Astronaut Bio: Mary Ellen Weber 10/04». [Consulta: 28 novembre 2017].
* ↑ «Astronaut Bio: Mary Ellen Weber 1/99». Arxivat de l'original el 2017-12-01. [Consulta: 28 novembre 2017].
# Fernando Sorrentino

Fernando Sorrentino (Buenos Aires, 8 de novembre 1942) és un escriptor i professor de literatura argentina .
Els seus relats es caracteritzen per una interessant barreja d'imaginació i humor que de vegades ratlla en el grotesc. Alguns dels seus contes han estat traduïts a l'anglès i han estat publicats en diverses revistes literàries i antologies als Estats Units i Gran Bretanya.
A més d'obres de ficció i de periodisme cultural, ha escrit assajos complets d'autors clàssics espanyols i argentins (Don Juan Manuel, Arxipreste d'Hita, Juan Ruiz de Alarcón, Mariano José de Larra, José Hernández) i ha editat diverses antologies de contes de l'Argentina que han estat publicades per l'editorial Plus Ultra de Buenos Aires .
Fernando Sorrentino ha treballat a la secció literària del diari La Nación, La Prensa, Clarín, La Opinión, Letras de Buenos Aires, i Proa…

## Obres destacades

* 1969: La regresión zoológica
* 1972: Imperios y servidumbres
* 1976: El mejor de los mundos posibles
* 1982: En defensa propia
* 1984: El remedio para el rey ciego
* 1994: El rigor de las desdichas

## Referències

* Biografia de Sorrentino Arxivat 2014-04-13 a Wayback Machine.
* Fitxa de Sorrentino a Imaginaria
# Filippo Taglioni

Filippo Taglioni (Milà, 1777 - Como, 1871) va ser un ballarí, professor i coreògraf de dansa clàssica pertanyent a la nissaga dels Taglioni.
Taglioni es va iniciar en la dansa a Pisa, a l'edat de disset anys, fent al començament papers femenins (vegeu travestisme). Després va ballar en altres ciutats italianes, a Torí treballà al teatre Regio entre 1785/89 i a La Scala abans d'adherir-se a l'Òpera de París (1799). En la capital francesa va seguir un curs de perfeccionament en l'escola de G. B. Coulon. El 1802 es traslladà a Suècia on va treballar per al Ballet Reial Suec a Estocolm. Allà es va casar el 1803 amb la ballarina Sophie Karsten, que havia conegut en el teatre de l'Òpera, i amb qui va tenir dos nens, Paolo i Marie Taglioni, tots dos futurs ballarins. Entre 1805 i 1828 treballà en els teatres de Varsòvia, Viena, Stuttgart, Londres i París. De 1837 a 1842 va romandre a Rússia.
Mentrestant es dedicava a l'educació i promoció, que debutà quan era joveníssima a Viena, el 1822, amb una coreografia del seu pare: La Réception d'une Nymphe à la Cour de Terpsichore. També La Sílfide (música de Jean Schneitzhoeffer) es pensà en funció de la interpretació de la seva filla. Aquest ballet, l'èxit del qual es deu al record Marie Taglioni, representà no tan sols l'apogeu d'aquest entenent d'orde espiritual, sinó també el primer <ballet blanc> de la història del ballet romàntic. Va ser molt estricte com a professor. Després del seu debut ella va arribar a ser tan popular que Filippo va poder negociar un contracte de sis anys per als dos. L'estrena de La Sílfide el 12 de març de 1832 va ser tot un èxit, gràcies al qual els dos van viatjar per tot Europa i Rússia.
Filippo abandonà els escenaris a una edat força avançada, el 1852, per a retirar-se a la seva vil·la a la vora del llac de Como després d'una gira per Alemany, Rússia i Àustria. La seva producció coreogràfica és enorme. Entre els principals ballets creats per ell destaquen (a part de La Sílfide ja citat):
* Le Dieu et la bayadère (música de Gyrowitz i Carafa, 1832)
* La fille du Danube (música A. Adam, 1836)
* The Gypsy (música de Schmidt, 1841),
* Satanella (música de G. Panizza, 1842);
* La Péri (música J. F. F. Burgmüller, 1842);
* La sombra (música de K. Viviani, 1846).
Va escriure un diari en el que hi anotà, amb l'ajuda de la seva filla, molts dels seus espectacles, i és un document molt útil que va ser publicat el segle XX per l'historiador i crític francès Léandre Vaillat amb el títol de Journal de papá (Diari del meu pare).
Amb la vellesa es va tornar excèntric i imprevisible, i va perdre tota la fortuna acuradament amuntegada per Marie en especulacions imprudents.

## Bibliografia

* Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. IV, pàg. 1412. (ISBN 84-7291-226-4)
# Mec Vannin

El Mec Vannin (en manx: Fills de Man) és un partit polític de l'illa de Man, fundat el 1962 per Lewis Crellin i J. Bernard Moffat, de caràcter nacionalista radical i celtista, va obtenir un escó a Tynwald del 1976 al 1981. Són partidaris d'una república democràtica on el manx sigui un idioma veritablement oficial.
Propers ideològicament al Sinn Féin, SNP, Plaid Cymru, Mebyon Kernow i UDB, vol un estat manx independent i sobirà sota forma republicana. Edita el diari Yn Pabyr Seyr escrit en anglès, on comenta les perspectives del país i algunes notícies. El seu lema és Iree Seose Vannin.
# Festes de Gràcia (Maó)

Les Festes de la Mare de Déu de Gràcia són les festes patronals que tenen lloc a Maó a principis de setembre des de l'any 1890.
Comencen el dia 6 de setembre, dia del pregó, i continuen el dia 7 quan el fabioler inicia el replec, que consisteix a anar a cercar als caixers que participen en el jaleo (dia 7 a l'horabaixa i dia 8 a les dotze del migdia), que es realitza a la plaça de la Constitució, davant l'Ajuntament. A la vesprada del dia 8 es realitzen curses de cavalls al carrer Cós de Gràcia, i devers mitjanit, la festa acaba amb un espectacle pirotècnic, on els focs artificials són llançats des de l'illa Pinto, del port de Maó. La festa acaba el dia 9 amb un seguit d'actuacions a diferents escenaris del port i un gran castell de focs aquàtics.
El primer pregó de les festes es va fer l'any 1983 a càrrec de Guillem Soler i Mateu Cunill. Els anys següents els pregoners són:
* 1986: Pau Faner, escriptor
* 1988: Iñaki Gabilondo, periodista
* 1990: Joan Manuel Serrat
* 1991: Joan Pons, cantant
* 1992: Fernando Rita
* 1994: Víctor Manuel i Ana Belén
* 1996: Antoni Borràs
* 1997: Los Parranderos, grup de música
* 2000: Josema Yuste, actor
* 2001: Joana Pons, cantant
* 2002: Pepe Rubianes, actor
* 2003: Orfeó Maonès
* 2004: Ute Dahl, ballarina
* 2005: Tòfol Mus Reynés, poeta
* 2006: Tisi Reynés, jugador de bàsquet
* 2007: Boris Izaguirre, actor
* 2008: Lluís Sintes, cantant
* 2009: Santi Millán, actor
* 2010: Pinyeta Pinyol, grup d'animació infantil
* 2011: Simón Orfila, cantant
* 2012: Pedro J. Bosch, oftalmòleg
* 2013: Mercedes Milá, periodista
* 2014: Carlos Roca, periodista
* 2015: Cas Gomilas, barberia
* 2016: Ona Carbonell, nedadora
* 2017: Alba - Associació de Dones Afectades de Càncer de Mama a Menorca
* 2018: Laura Pons, actriu
* 2019: Tomàs Molina, meteoròleg
* 2022: Moments a Cor, cor gospel
* 2023: Marco Mezquida, pianista internacional
* 2024: Manolo Bonet Fuster, missioner

## Referències

* ↑ Mare de Déu de Gràcia (Maó) Arxivat 2017-07-02 a Wayback Machine. a culturapopularmenorca.cat
* ↑ Mare de Déu de Gràcia de Maó a menorca.es
* ↑ Festes de la Mare de Déu de Gràcia al web de l'ajuntament de Maó
* ↑ «Mercedes Milá, pregonera en Maó». Última Hora, 09-07-2013.
* ↑ «Gabilondo, con menorca.info». Arxivat de l'original el 2017-04-18. [Consulta: 17 abril 2017].
# Fira de la Candelera de Molins de Rei

La Fira de la Candelera de Molins de Rei és un certamen multisectorial que se celebra cada primer dissabte i diumenge del mes de febrer. Des dels seus inicis va veure com el procés d'industrialització que vivia el país feia que el tèxtil anés prenent importància i compartint protagonisme amb l'activitat agrícola i ramadera. Ha esdevingut una celebració popular que va més enllà de la simple activitat econòmica que l'originà oferint una variada mostra agrícola, comercial, industrial, lúdica, social i cultural. Fou instituïda per la reina Isabel II l'any 1852 arran de la petició formulada per un grup de propietaris i pel mateix ajuntament de Molins de Rei.
Dins els actes merament econòmics i firals cal destacar les mostres de planters, jardineria i maquinària agrícola, sectors que la fira manté des dels seus orígens i als quals s'hi ha anat afegint l'automoció i la indústria. Al costat d'aquests sectors hom pot trobar-hi productes artesanals, brocanters, objectes de col·leccionisme i diverses fires dins el certamen general com poden ser la de vins i caves, la d'alimentació, l'ecològica, la de les arts i la mostra de bestiar. A la fira també hi conflueixen tot de manifestacions socials, lúdiques i culturals: concerts, exposicions, concursos, espectacles, presentacions..., tot plegat completat amb l'esmorzar dels traginers, la botifarrada popular, les ballades dels gegants, els castellers i la sortida del Camell, un espècimen únic dins el bestiari festiu català, 50.000 m² de superfície, més de 700 expositors i uns 500.000 visitants són algunes xifres de la celebració.

## Referències

* 1 2 Gencat «Fira de la Candelera de Molins de Rei». Catàleg del Patrimoni Festiu de Catalunya, 2011. Arxivat de l'original el 24 de febrer 2014 [Consulta: 9 abril 2014].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la Fira de la Candelera
* La Candelera de Catalunya
# Melampig

Melampig (en grec antic Μελαμπύγος) "l'home del cul negre" va ser, segons la mitologia grega, un home misteriós contra el que la mare dels Cercops, Teia, va prevenir els seus fills. A la fi, es va veure que aquest personatge no era altre que Hèracles, que va fer presoners els dos germans, els va penjar pels peus, un a cada punta d'un llarg bastó, se'ls carregà a les espatlles, com els cabrits quan es porten al mercat i en aquesta postura invertida els Cercops van veure que Hèracles tenia el cul negre del sol i van comprendre la profecia de la seva mare. Van posar-se a riure i van dir "Aquest deu ser el temut Melampig" i amb les seves bromes van aconseguir que Hèracles també es posés a riure i accedís a deixar-los anar.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 348. ISBN 9788496061972.
* ↑ «CERCOPI in "Enciclopedia Italiana"» (en italià). [Consulta: 9 juliol 2021].
# Melampyrum

Melampyrum és un gènere amb 159 espècies de plantes de flors pertanyent a la família Orobanchaceae.

## Espècies seleccionades

* Melampyrum arvense L.
* Melampyrum carpathicum Schult.
* Melampyrum klebelsbergianum Soó
* Melampyrum laciniatum Koshevn. & Zing.
* Melampyrum laxum Miq.
* Melampyrum moravicum H. Br.
* Melampyrum nemorosum L.
* Melampyrum polonicum Soó
* Melampyrum pratense L.
* Melampyrum roseum Maxim.

## Referències

* ↑ «Search results — The Plant List». [Consulta: 24 maig 2024].
* ↑ «Tropicos | Name - Melampyrum L.». [Consulta: 24 maig 2024].
* ↑ «A new species of Melampyrum (Orobanchaceae) from Southern Korea» (PDF). A new species of Melampyrum (Orobanchaceae) from Southern Korea, 2012.
# Melanarsita

La melanarsita és un mineral de la classe dels fosfats. El nom reflecteix la pertinença del mineral als arsenats i el seu color negre (del grec melanos).

## Característiques

La melanarsita és un arsenat de fórmula química K₃Cu₇Fe$^{3+}$O₄(AsO₄)₄. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2014, sent publicada per primera vegada el 2016. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la pertany a «08.BH: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ = 1:1» juntament amb els següents minerals: thadeuïta, durangita, isokita, lacroixita, maxwellita, panasqueiraïta, tilasita, drugmanita, bjarebyita, cirrolita, kulanita, penikisita, perloffita, johntomaïta, bertossaïta, palermoïta, carminita, sewardita, adelita, arsendescloizita, austinita, cobaltaustinita, conicalcita, duftita, gabrielsonita, nickelaustinita, tangeïta, gottlobita, hermannroseïta, čechita, descloizita, mottramita, pirobelonita, bayldonita, vesignieïta, paganoïta, jagowerita, carlgieseckeïta-(Nd), attakolita i leningradita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 4550/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la fumarola Arsenàtnaia, que es troba al segon con d'escòria de l'avanç nord de la Gran erupció fissural del volcà Tolbàtxik, al krai de Kamtxatka (Rússia), on es troba en forma de cristalls tabulars a prismàtics de fins a 0,4 mm, separats o combinats en grups de fins a 1 mm de diàmetre, o en crostes de fins a 0,02 x 1 x 1 cm que cobreixen escòries de basalt. Aquesta fumarola russa és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Melanarsite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 desembre 2021].
# Melamp (escriptor)

Melamp (Melampus, Melámpos Μελάμπους) fou un escriptor grec que va escriure dos petits llibres: Divinatio ex Palpitatione, i De Naevis Oleaceis in Corpore (els noms indicats són en la versió llatina, l'original era grec).
Va viure al segle iii aC i el primer dels indicats llibres fou dirigit al rei Ptolemeu, que se suposa que és referit al rei d'Egipte Ptolemeu II Filadelf. Ambdós llibres eren plens de supersticions i de coses força absurdes.

## Referències

* ↑ Bayle, Pierre. A General Dictionary, Historical and Critical. J. Bettenham, 1738 [Consulta: 16 juny 2018].
# Imira-mesha

Imira-mesha (Emyremeshaw) fou un faraó de la dinastia XIII d'Egipte.
El seu nom de tron (nesut biti) fou Semenkare i Imira-mesha era el seu nom personal o Sa Ra. Va succeir a Khendjer. La duració del seu regnat està damnada al Papir de Torí però probablement fou d'un any i dies.
Alguns estudiosos consideren a Aya la seva esposa.

## Referències

* ↑ Dodson i Hilton, 2004.

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
# 5 d'Andròmeda

5 d'Andròmeda (5 Andromedae) és una estrella de la constel·lació d'Andròmeda. Té una magnitud aparent de 5,68.

## Referències

* ↑ «Luminosity criteria from objective-prism spectra for stars from F0 to K5» (en anglès). Letters of the Astrophysical Journal, 1947, pàg. 20. DOI: 10.1086/144937.
* 1 2 3 4 5 6 7 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Harold F. Levison «The USNO-B Catalog» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 01-02-2003, pàg. 984–993. DOI: 10.1086/345888.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 3 Afirmat a: VizieR Online Data Catalog: 2MASS All-Sky Catalog of Point Sources (Cutri+ 2003). Indicat a la font segons: SIMBAD. Autor: Schuyler D. Van Dyk. Pàgina: -1. Llengua del terme, de l'obra o del nom: rus. Data de publicació: juny 2003.
* 1 2 3 «Lithium abundance patterns of late-F stars: an in-depth analysis of the lithium desert» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 12-06-2018, pàg. 55–55. DOI: 10.1051/0004-6361/201732209.
* ↑ «Ca II HK emission in rapidly rotating stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 01-01-2009, pàg. 1099–1107. DOI: 10.1051/0004-6361:200810377.
* ↑ Caroline Soubiran «Gaia Data Release 2. The catalogue of radial velocity standard stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 01-08-2018. DOI: 10.1051/0004-6361/201832795.
# Zigliara

Zigliara (en cors Zigliara) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament de Còrsega del Sud. L'any 1999 tenia 125 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 224 | 242 | 229 | 232 | 142 | 125 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001-2008 | Joséphine Chiarelli | | |
# Joanne Leung

Joanne Leung és una política de Hong Kong. És la primera política obertament transgènere de Hong Kong.

## Referències

* ↑ «Joanne Leung raises transgender awareness» (en anglès), Invalid Date. [Consulta: 28 novembre 2021].
# Johann-Georg-Daniel Arnold

Johann-Georg-Daniel Arnold (Estrasburg, 1780 - 1829) fou un dramaturg alsacià. Fill d'un mestre boter, el 1787 estudià al Gymnasium protestant d'Estrasburg fins que va tancar el 1794. D'idees liberals, estudià dret a la Universitat d'Estrasburg i amb Ehrenfried Stoeber continuà els estudis a Tübingen i Erlangen. El 1795 treballà per a la prefectura del departament del Baix Rin, però el 1803 ho deixà per a estudiar dret a París amb Christophe-Guillaume Koch. El 1806 ensenyà dret a Coblença (Alemanya). El 1809 fou nomenat professor d'història a Estrasburg, professor de dret romà el 1811 i degà de la Universitat el 1820.
El 1806 va escriure un Notices littéraires et historiques sur les poètes alsaciens. És autor de la primera gran obra en alsacià la peça de teatre Der Pfingschtmontag, Lustspiel in Strassburger Mundart (Dilluns de Pasqua, 1816), molt lloada per Goethe, però que no fou representada per primer cop fons el 1835.
# Ďurkovce

Ďurkovce és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1262.
# Ďapalovce

Ďapalovce és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1408.
# Ďurďové

Ďurďové és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1393.
# Ďurďošík

Ďurďošík és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1330.
# Ďubákovo

Ďubákovo és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1877.
# Martirano

Martirano (en calabrès Marturànu) és un municipi italià, situat a la regió de Calàbria i a la província de Catanzaro. L'any 2023 tenia 840 habitants. Des del 1907 també es coneix com a Martirano Antico per distingir-lo de Martirano Lombardo.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1r gener 2017 | 1r gener 2018 | 1r gener 2023 |
| 884 | 880 | 840 |

## Administració

Llista d'alcaldes i alcaldesses :
| Dates mandat | Nom de l'alcalde/ssa | Causa finalització |

## Referències

* ↑ Dizionario Di Toponomastica: Storia E Significato Dei Nomi Geografici Italiani. Garzanti, 1990.