OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Batalla de Martigné-Briand

La batalla de Martigné-Briand va tenir lloc el 15 de juliol de 1793, durant la revolta de La Vendée.

## Preludi

Per tal de rescatar Lescure contra les tropes de Westermann a Châtillon, Henri de La Rochejaquelein va haver d'evacuar Saumur. Els republicans comandats per Biron-Lauzun, La Barollière i Berthier que havien reorganitzat les tropes a Tours, van poder, per tant, recuperar la ciutat sense lluitar.

## La batalla

A principis de juliol de 1793, la divisió de La Barollière va entrar a l'Anjou insurgent on va cometre tants saquejos que La Barollière va demanar ser substituït. Però el 15 de juliol, la divisió va ser atacada per 16.000 homes comandats per Bonchamps, Lescure, La Rochejaquelein i Marigny.
La batalla va tenir lloc a Martigné-Briand amb una calor sufocant. Ràpidament, l'avantguarda republicana va ser colpejada i va perdre 3 canons. La Barollière, però, va aconseguir restablir la situació llançant la càrrega de dos esquadrons d'hússars. Tanmateix, el general Marigny, que havia pres el capdavant de la cavalleria, va fer una maniobra falsa i es va trobar davant la seva pròpia infanteria. La infanteria de Vendée va creure que estaven sent carregades per hússars republicans i va fugir. Aquest moviment de pànic va provocar la victòria dels republicans que, sorpresos, no van pensar a continuar.

## Conseqüències

Segons les declaracions, encara que incompletes, del 14è batalló de París, conegut com la República, antigament dels Piquers, Vignot, el segon comandant del batalló, va ser assassinat i un voluntari va resultar ferit de mort.
El general La Barollière va poder ocupar així Vihiers. Tanmateix, s'acostava l'hora de la sega i els camperols-soldats de Vendée havien de tornar als seus camps durant uns dies, a més Lescure, que havia begut aigua massa freda, s'havia posat malament i el general Bonchamps havia estat ferit per una bala al colze i es va veure obligat a retirar-se al castell de Jallais per ser tractat allí. L'evacuació d'aquests dos generals ferits durant els combats havia suposat un dur cop a la moral dels vendeans durant la batalla.

## Referències

* ↑ Charles-Louis Chassin et Léon Hennet, Les volontaires nationaux pendant la Révolution, tome II, p. 354.

## Fonts

* Yves Gras, La guerre de Vendée: 1793-1796, Paris, Economica, coll. «Campagnes et stratégies», 1994, 184 p. (ISBN 978-2-7178-2600-5), p. 55-56.
* Jean Tabeur (préf. Jean Tulard), Paris contre la Province, les guerres de l'Ouest, Paris, Economica, coll. «Campagnes & stratégies. Les grandes batailles» (no 70), 2008, 286 p. (ISBN 978-2-7178-5641-5), p. 111-112.
* Charles-Louis Chassin i Léon Hennet, Les volontaires nationaux pendant la Révolution, t. II, L. Cerf (Paris), 1902, p. 354. llegir en línia/ https://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k49224h/f3.image.r=
# Teatro Rosalía de Castro

«Teatro Rosalía de Castro» té aquests significats:
* Teatro Rosalía de Castro de la Corunya, Galícia
* Teatro Rosalía de Castro de Caracas, Veneçuela
# Pardinyes baixes

Pardinyes baixes és una partida de l'Horta de Lleida, pertanyent a la ciutat de Lleida.
En l'ampliació cap al nord del barri de Pardinyes de Lleida iniciada el 1999, s'ha anat veient engolida per aquest pràcticament tot, a excepció de l'espai natural avui conegut com La Mitjana de Lleida; del qual n'és part.
Limita:
* Al nord amb la partida Pardinyes altes.
* A l'est amb la partida de La Plana de Lleida.
* Al sud-est amb la partida de Grenyana.
* Al sud amb el barri de Pardinyes.
* A l'oest amb la partida de Jesuset.

## Enllaços externs

* Oficina municipal de l'Horta de Lleida Arxivat 2010-09-21 a Wayback Machine.
* Institut Català de Cartografia
# Jan Jacob Spohler

Jan Jacob Spohler (Nederhorst den Berg, 1811 – Amsterdam, 1866) fou un pintor del segle xix d'Holanda Septentrional.

## Biografia

Segons Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie, fou alumne de Jan Willem Pieneman i va esdevenir membre de la Koninklijke Academie d'Amsterdam el 1845. És conegut pels seus paisatges d'hivern i fou pare dels pintors Jacob Jan Coenraad Spohler i Johannes Franciscus Spohler. Treballà a Amsterdam des del 1830 fins al 1839 (on més tard retornaria i hi visqué des de 1861 en endavant), a Haarlem des de 1840 fins a 1843, a Brussel·les de 1844 a 1847 (i breument una altra vegada el 1853), a La Haia des de 1848 fins al 1849, a Leiden de 1850a 1860 i a Rotterdam des del 1854 fins al 1855. A més dels seus fills, també ensenyà al pintor Willem Vester.

## Referències

* 1 2 3 4 «Jan Jacob Spohler» (en neerlandès). Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie.

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Jan Jacob Spohler
* Jan Jacob Spohler a artnet
# Jaciment funerari de Greby

Greby és un jaciment funerari que data del 400-500 de, i es troba al nord de Grebbestad, a la costa occidental de Suècia. Format per 180 tombes, 38 de les quals estan assenyalades amb menhirs, i túmuls baixos, és el cementiri antic més important de la província històrica de Bohuslän.
Fou excavat en part per l'arqueòleg suec Oscar Montelius el 1873, i s'hi descobriren alguns bols d'argila amb ossos humans incinerats i altres pertinences personals bàsiques, algunes de les quals estaven associades a Noruega, Anglaterra i Alemanya, però cap arma. Aquesta absència d'armes difícilment s'explica, donada la importància del cementeri i les llegendes que diuen el contrari, en el sentit que va ser l'escenari d'una gran batalla.

## Referències

* ↑ Jägerbrand, Mikael (suec) «Greby Gravfält, Bohuslän.» Fornguiden. Consultat el 7 de juliol de 2014.
* 1 2 (suec) «Greby Gravfält, Grebbestad.» Lloc web oficial. Consultat el 7 de juliol de 2014.
# Inundacions del País Basc de 1983

A finals d'agost de 1983 es van produir greus inundacions al País Basc. L'aigua va arrasar 101 municipis bascos, sent els més afectats Bilbao i la vall del Nerbion en Biscaia, i Laudio i la vall d'Aiara a Àlaba. En total va haver-hi 39 morts i 8 desapareguts i els danys econòmics van assolir els 200.000 milions de pessetes (1200 milions d'euros).
Fins al dia d'avui, fou l'esdeveniment que va suposar una major quantia en indemnització pel Consorci de Compensació d'Assegurances a l'estat espanyol, superant al cicló extratropical Klaus (564 milions d'euros) i el terratrèmol de Llorca de 2011 (518 milions d'euros).

## Referències

* ↑ «35 aniversario de las inundaciones más graves de Euskal Herria» (en castellà). [Consulta: 26 setembre 2021].
* ↑ «Bilbao recuerda hoy las riadas de 1983, la mayor catástrofe natural» (en castellà), 25-08-2013. [Consulta: 26 setembre 2021].
* ↑ Ordaz, Ana. «Inundaciones, temporales, terremotos: cuánto ha indemnizado el Estado en otros desastres naturales» (en castellà), 25-09-2021. [Consulta: 26 setembre 2021].
# Permís de conducció europeu

El permís de conducció europeu és un document vàlid en els estats membres de l'Espai Econòmic Europeu (EEE) (Unió Europea, Islàndia, Liechtenstein i Noruega).

## Cronologia

2003, la Comissió Europea adopta la proposició sobre el Permís de conducció europeu .
2005, el Parlament Europeu dona la seva aprovació al projecte.
2006, els ministres de transport dels estats de la Unió signen l'acord.

## Característiques

El format del permís és similar al d'una targeta de crèdit, compta amb un circuit integrat en el qual s'emmagatzema la informació sobre el conductor, facilitant el seu ús en l'àmbit europeu.
El nou permís substitueix els més de 100 models existents i serà obligatori en un termini màxim de sis anys a partir de 2006.
La Directiva disposa que a partir dels 50 anys, les autoritats nacionals podran augmentar la freqüència amb què el document haurà de ser renovat.

### Galeria

* Polònia
* Romania
* Espanya

### Exemple de llicència

| Versió alemanya del permís de conduir europeu | Versió alemanya del permís de conduir europeu | |
| Part anterior | Part posterior | Cognoms Nom Data i lloc de naixement A) Vàlid des b) Vàlid fins c) Autoritat expedidora Nom --- --- --- --- Vàlid des de Vàlid fins Observacions |

## Motocicletes

Per una motocicleta potent s'estipula l'accés gradual als permisos de conducció.

## Referències

* ↑ Fontaine, P. «Europa en dotze lliçons» (PDF). [Consulta: 21 abril 2019].

## Vegeu també

* Carreteres europees
* Permís de conduir
# Pegu (desambiguació)

«Pegu o Bago» té aquests significats:
* Pegu o Bago, ciutat de Myanmar
* Districte de Pegu o Bago
* Divisió de Pegu o Bago
* Muntanyes Pegu o Pegu Yoma
* Riu Pegu
* Pegu-Sittang, canal
# Isàvena (desambiguació)

«Isàvena» té aquests significats:
* Isàvena, és un municipi de la comarca de la Ribagorça.
* Riu Isàvena, és el principal afluent del riu Éssera.
* Roda d'Isàvena, és un poble del municipi d'Isàvena.
# Isígon

Isígon és el nom dels següents personatges:
* Isígon de Nicea, escriptor grec.
* Isígon, escultor grec.
# Philippe-Maurice, 9è duc de Broglie

Philippe-Maurice Albert Victor Amédée César, 9è duc de Broglie (nat el 28 de setembre de 1960) és un aristòcrata francès.
El duc va néixer a París com el segon fill del príncep Jean de Broglie (1921–1976) i Micheline Segard (1925–1997). Va heretar el ducat després de la mort del seu germà gran Victor-François el 2012.

## Referències

* ↑ Paul Theroff. «Broglie Genealogy». Paul Theroff's Royal Genealogy Site, 2005. [Consulta: 8 gener 2009].
# Ives Goddard

Robert Hale Ives Goddard, III (1941–) és conservador emèrit al Departament d'Antropologia del Museu Nacional d'Història Natural al Smithsonian Institution. És considerat majoritàriament com el principal expert en les llengües algonquines i la família de llengües més gran algic.

## Primers anys i educació

Ives Goddard va rebre la seva llicenciatura en la Universitat Harvard el 1963 i el seu doctorat a la Universitat Harvard el 1969. De 1966 a 1969 va ser becari júnior de la Harvard Society of Fellows.

## Carrera

Després d'obtenir el seu doctorat Goddard va ensenyar a Harvard com a professor júnior.
El 1975 es va traslladar a la Smithsonian Institution. La seva pròpia investigació de camp s'ha concentrat en les llengües delaware i meskwaki (fox). També és conegut per treballar a l'algonquina massachusett, i la història del Xeiene. Ha publicat també en la història de la branca arapaho de l'algonquí, de la que els dos representants vius són l'arapaho i el gros ventre.
Goddard és una figura prominent en l'estudi de la metodologia de la lingüística històrica. Ha tingut un paper important en la crítica de la manovella obra lingüística històrica.
És l'editor lingüístic i tècnic del Handbook of North American Indians.

## Enllaços externs

* Ives Goddard, National Museum of Natural History
* Department of Anthropology, National Museum of Natural History, Smithsonian Institution
* Harvard Society of Fellows Arxivat 2013-01-16 a Wayback Machine.
# Pelican / Mono

Pelican / Mono és un disc compartit del grup estatunidenc Pelican i dels japonesos Mono, que es va llençar l'11d'octubre de 2005.
Només es van posar a la venda 4.000 còpies en vinil. La discogràfica responsable de Mono (Temporary Residence Limited) va treure còpies en negre i en vermell. El segell de Pelican (Hydra Head Records) va vendre còpies en negre, blanc, verd i taronja.
«Ran Amber» és la versió acústica del tema «Red Ran Amber», de Pelican.

## Referències

* ↑ «SWC Awards 2005» (en anglès americà), 01-12-2005. [Consulta: 5 juliol 2021].
* ↑ «Pelican - Pelican / Mono - Reviews - Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives». [Consulta: 5 juliol 2021].
# Pic del Pas Cremat

El Pic del Pas Cremat és una muntanya de 1.240,1 metres del terme comunal de Castell de Vernet, de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord. Es troba en el centre del sector nord del terme de Castell de Vernet, a prop i al sud d'aquest poble, al nord del Pic de la Mollera del Veguer.

## Referències

* ↑ El Pic del Pas Cremat en els ortofotomapes de l'IGN
# Pic del Racó

El Pic del Racó és una muntanya que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El pic, de 2.875,8 metres, s'alça a la carena que separa la Vall de Sarradé (O) i el Barranc del Racó (E); amb el Pic de Sarradé al nord i el Cap de les Pales del Planell Gran al sud.

## Referències

* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Mapa Vall de Boí 1:25.000. Editorial Alpina. Pic del Racó. [Consulta: 12/10/2013]

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Jesús de Miguel Lancho

Jesús de Miguel Lancho (Badajoz, 1904 - Ciutat de Mèxic, 1962) fou un metge pediatre, professor universitari i polític republicà espanyol.
Membre d'Izquierda Republicana, va ser triat diputat a Corts en les eleccions generals de 1936 dins de la candidatura del Front Popular. Després de la Guerra Civil es va exiliar al Regne Unit per passar a la dècada de 1940 a Mèxic, on va ser professor de la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic (UNAM) i pioner al país asteca en la rehidratació dels nens amb transfusions de plasma i sang.

## Referències

* ↑ Giral, Francisco. Ciencia española en el exilio (1939-1989). Antrophos, 1994, p. 288. ISBN 8476584423.
* ↑ La familia De Miguel Arxivat 2011-09-03 a Wayback Machine..
# Israel en els Jocs Olímpics

Israel en els Jocs Olímpics està representat pel Comitè Olímpic d'Israel, creat en 1933 i reconegut pel Comitè Olímpic Internacional l'any 1952. Israel ha participat en 16 edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu, la primera presència de la delegació israeliana en aquests Jocs va tenir lloc a Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki de 1952. El país ha obtingut un total de 9 medalles en les edicions d'estiu: 1 d'or, 1 de plata i 7 de bronze.
En els Jocs Olímpics d'Hivern Israel ha participat en 6 edicions, els Jocs Olímpics d'Hivern de 1994 a Lillehammer, van ser la primera vegada que la delegació israeliana va participar en aquests Jocs. L'Estat d'Israel no ha aconseguit cap medalla en les edicions dels Jocs Olímpics d'Hivern.

## Medaller Olímpic
### Jocs Olímpics d'Estiu

| País | Ciutat | Any | Or | Plata | Bronze | Total |
| Finlàndia | Hèlsinki | 1952 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Austràlia | Melbourne | 1956 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Itàlia | Roma | 1960 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Japó | Tòquio | 1964 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Mèxic | Ciutat de Mèxic | 1968 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Alemanya | Múnic | 1972 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Canadà | Mont-real | 1976 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Unió Soviètica | Moscou | 1980 | - | - | - | - |
| Estats Units | Los Angeles | 1984 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Corea del Sud | Seül | 1988 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Espanya | Barcelona | 1992 | 0 | 1 | 1 | 2 |
| Estats Units | Atlanta | 1996 | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Austràlia | Sydney | 2000 | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Grècia | Atenes | 2004 | 1 | 0 | 1 | 2 |
| República Popular de la Xina | Pequín | 2008 | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Regne Unit | Londres | 2012 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Brasil | Rio de Janeiro | 2016 | 0 | 0 | 2 | 2 |
| TOTAL | - | - | 1 | 1 | 7 | 9 |

### Jocs Olímpics d'Hivern

| País | Ciutat | Any | Or | Plata | Bronze | Total |
| Noruega | Lillehammer | 1994 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Japó | Nagano | 1998 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Estats Units | Salt Lake City | 2002 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Itàlia | Torí | 2006 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Canadà | Vancouver | 2010 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Rússia | Sotxi | 2014 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| TOTAL | - | - | 0 | 0 | 0 | 0 |

## Referències

* ↑ «Comitè Olímpic Nacional – Israel».
* 1 2 ««Israel en els Jocs Olímpics».». Arxivat de l'original el 2015-06-28. [Consulta: 23 agost 2016].

## Vegeu també

* Israel en els Jocs Paralímpics

## Enllaços externs

* Pàgina web del Comitè Olímpic d'Israel (hebreu)
# Physical Review B

Physical Review B: Condensed Matter and Materials Physics (també coneguda com PRB) és una revista científica revisada per parells, publicada per l'American Physical Society (APS). L'editor de PRB és Stephen E. Nagler. Forma part de la família de revistes Physical Review. L'actual editor en cap és Randall Kamien. Actualment, PRB publica més de 4500 articles a l'any, cosa que la converteix en una de les revistes de física més grans del món.

## Àmbit

El focus d'aquesta revista se centra en els nous resultats en física de la matèria condensada, que inclou una gran varietat d'àrees temàtiques, com ara semiconductors, superconductivitat, magnetisme, estructura, transicions de fase, ferroelèctrics, sistemes no ordenats, líquids, sòlids quàntics, superfluidesa, estructura electrònica., cristalls fotònics, sistemes mesoscòpics, superfícies, cúmuls, fulerens, grafè, nanociència, etc.

## Història

PRB es va crear el 1970 quan la Physical Review original (fundada el 1893) es va subdividir en Physical Review A, B, C i D, basant-se en la matèria. Peter D. Adams va ser l'editor des dels inicis fins al 2012, quan Laurens W. Molenkamp es va fer càrrec. El 2023 Stephen E. Nagler va substituir Molenkamp. Anthony M. Begley és actualment l'editor en cap.

## Característiques

PRB té una reputació entre els físics professionals per publicar articles llargs i útils sobre física. També conté articles breus (quatre pàgines) a la seva secció Cartes, abans anomenada Comunicacions ràpides, dissenyats per a investigacions prou importants com per merèixer un tractament especial i una publicació ràpida. La revista es pot cercar gratuïtament a través de PROLA. Els títols i els resums es poden veure lliurement, però cal una subscripció a una revista per llegir el text complet dels articles. El PRB i les altres revistes d'APS estan disponibles totalment gratuïtament a moltes biblioteques públiques dels EUA.

## Referències

* ↑ «About Physical Review B» (en anglès). American Physical Society. [Consulta: 20 juny 2016].
* ↑ «About Physical Review B» (en anglès). American Physical Society. [Consulta: 20 juny 2016].
* ↑ «Society History» (en anglès). American Physical Society. [Consulta: 17 juny 2023].
* ↑ «Dr. Stephen Nagler Named Lead Editor of Physical Review B» (en anglès). Physical Review B. American Physical Society. [Consulta: 13 març 2023].
* ↑ Randall Kamien, Michael «"Editorial: Eight Journals Introduce Letters"». Physical Review B, 103, 9, 2021, pàg. 090001. DOI: 10.1103/PhysRevB.103.090001 [Consulta: 6 gener 2023].
* ↑ «Announcement of public library program» (en anglès). American Physical Society, 28-07-2010. [Consulta: 17 juny 2023].
# Pinhal Interior Norte

Pinhal Interior Norte és una subregió estadística portuguesa, part de la Regió Centre i dividida entre el Districte de Coïmbra i el Districte de Leiria. Limita al nord amb Dão-Lafões, a l'est amb Serra da Estrela i la Cova da Beira, al sud amb Pinhal Interior Sul i Médio Tejo i a l'oest amb Pinhal Litoral i Baixo Mondego. Àrea: 2617 km². Població (2001): 138 543.
Comprèn 14 concelhos:
* Alvaiázere
* Ansião
* Arganil
* Castanheira de Pêra
* Figueiró dos Vinhos
* Góis
* Lousã
* Miranda do Corvo
* Oliveira do Hospital
* Pampilhosa da Serra
* Pedrógão Grande
* Penela
* Tábua
* Vila Nova de Poiares
# Pico pardal

Pico pardal és una varietat de cigró conreada tradicionalment a la comarca lleonesa de la Maragatería, essent un dels ingredients principals del bullit maragato. Es caracteritza per la seva mida petita en comparació amb altres varietats d'aquest llegum.
L'any 1998, la marca «Pico Pardal» va ser registrada per una empresa local, impedint així el seu ús per part d'altres fabricants. Disset anys més tard, un jutge va dictaminar en contra d'aquest registre per considerar que es tractava d'un producte propi de la cultura lleonesa.

## Referències

* ↑ «Garbanzo Pico Pardal, el garbanzo del cocido maragato» (en castellà). [Consulta: 3 gener 2024].
* ↑ «El garbanzo 'Pico Pardal' es de todos, dictamina un juez» (en castellà), 17-06-2015. [Consulta: 3 gener 2024].
* ↑ «El garbanzo pico pardal, patrimonio leonés» (en castellà), 10-12-2021.
# Pere Riera i Ortiz

Pere Riera i Ortiz (Canet de Mar, Maresme, 1974) és un director de teatre català.
Llicenciat en Dramatúrgia i Direcció teatral per l'Institut del Teatre i en Història de l'art per la UB. Màster oficial en Estudis teatrals. És professor de teoria i literatura dramàtica i de dramatúrgia a l'Institut del Teatre, i d'escriptura teatral a l'Obrador de la Sala Beckett. Compagina la tasca docent amb l'escriptura dramàtica i de guions televisius.
Autor resident de la cinquena edició del Projecte T6 del TNC, on va escriure i dirigir Lluny de Nuuk (2010), Premi Crítica Serra d'Or. També són obres seves Desclassificats (La Villarroel, 2011), nominat als premis Max al Millor autor en català, de la qual també ha escrit l'adaptació televisiva per a TV3; Casa Calores (Sala Beckett, 2007); El factor Luxemburg (Teatre Lliure, 2007), a més del manual d'arts escèniques Fem teatre (edicions La Galera). Va participar en el Primer Torneig de Dramatúrgia Catalana al Temporada Alta 2011 amb Red Pontiac. Ha fet dramatúrgies per a diversos espectacles: Rei i senyor, de Josep Pous i Pagès (TNC Sala Petita, 2012); Ròmul El Gran, de F. Dürrenmatt (TNC Sala Petita, 2005); La controversia de Valladolid, de J. C. Carrière; La bella Galatea, de F. Von Suppé, El doctor Miracle, de G. Bizet i Baal, de B. Brecht. És membre del Consell de Redacció de les revistes Pausa i Estudis Escènics.

## Referències

* 1 2 «Pere Riera i Ortiz | enciclopedia.cat». [Consulta: 21 maig 2024].
* 1 2 3 4 DDAA. Teatre Nacional de Catalunya. Temporada 2012-2013- Dossier de presentació. Barcelona: Generalitat de Catalunya, set 2012 [Consulta: 6 gener 2013].

## Enllaços externs

* Pere Riera a Catalandrama