OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José Maria Fabregat Vidal

José María Fabregat Vidal (Lleida, 10 de març de 1965) és un empresari i polític català, diputat al Parlament de Catalunya entre els anys 1995 i 2003. Actualment és administrador del Grup Agroindustrial Fabregat SL.

## Carrera política

A començaments dels anys 90 fou membre de la junta directiva de Nuevas Generaciones del Partido Popular (joventuts del Partit Popular), de la que també en fou secretari de la província de Lleida de 1993 a 1996.
A les eleccions al Parlament de Catalunya de 1995 es presentà com a cap de llista del Partit Popular de Catalunya a la província de Lleida. Obtingué 24 319 vots, cosa que suposà un 12,21% del total i li reportà dos diputats (ell mateix i Juan Barios Ortiz).
A les eleccions al Parlament de Catalunya de 1999, per segona vegada consecutiva, encapçalà la candidatura del PP a la província de Lleida. Obtingué 15 121 vots, cosa que suposà un 7,97% del total i que li reportà un sol diputat (ell mateix). El PP, en aquesta circumscripció, perdé quatre punts percentuals i 9 7000 vots, 4000 dels quals provenien de la capital, Lleida.

### Càrrecs que ha ocupat

* Regidor i portaveu del grup municipal a l'ajuntament de Torregrossa a les eleccions municipals espanyoles de 1995 i 1999.
* Membre del Consell Comarcal del Pla d'Urgell per Torregrossa el 1995.
* Cap de llista del Partit Popular i diputat per la província de Lleida a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1995 i 1999. Durant el període de sessions fou president de la Comissió de Política Territorial i de Medi Ambient del Parlament de Catalunya.
* Membre de la Comissió Organitzadora del 125è Aniversari de la Connexió Ferroviària Franco-Espanyola pels Pirineus Orientals.
* Actualment és membre de l'Associació d'Antics Diputats del Parlament de Catalunya.

## Referències

* ↑ El grup Fabregat
* ↑ La Vanguardia, 21-11-1995 (castellà)
* ↑ La Vanguardia, 11-08-1995 (castellà)
* ↑ Gencat.cat
* ↑ La Vanguardia, 10-09-1999 (castellà)
* ↑ Gencat.cat
* ↑ La Vanguardia, 04-10-1999 (castellà)
* ↑ DOGC 2078 de 21-7-1995
* ↑ Diputats al Parlament de Catalunya a La Vanguardia, 21/11/1995
* ↑ «Diputats electes 1995 a Gencat.cat». Arxivat de l'original el 2010-12-03. [Consulta: 4 abril 2010].
* ↑ «Diputats electes 1999 a Gencat.cat». Arxivat de l'original el 2014-12-13. [Consulta: 4 abril 2010].
* ↑ Parlament.cat, Composició de la Cambra PDF
* ↑ La competitivitat a debat: la jornada laboral, les infraestructures, la sostenibilitat i el canvi tecnològic en la societat del segle XXI p. 85
* ↑ «Membres de la Comissió». Arxivat de l'original el 2010-04-09. [Consulta: 4 abril 2010].
* ↑ «Parlament.cat». Arxivat de l'original el 2013-02-28. [Consulta: 4 abril 2010].
# Badia d'Hecla i Griper

La badia d'Hecla i Griper és una gran entrada de mar al nord de l'illa de Melville, als Territoris del nord-oest i Nunavut, Canadà. S'obre al nord a l'estret de Hazen. Agafa el nom dels vaixells HMS Hecla i HMS Griper que emprà l'explorador William Edward Parry en la seva primera expedició àrtica de 1819-1820.

## Referències

* ↑ «Badia d'Hecla i Griper». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Sailing Directions for Northern Canada Including the Coast of Labrador North». Pilot guides, 1946, pàg. 643-646.
* ↑ Ross, Maurice James. Polar Pioneers: John Ross and James Clark Ross, 1994, p. 73.
# Sant Guillem de la Prada-Llívia

Sant Guillem de la Prada-Llívia és una obra romànica de Llívia (Baixa Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Ermita amb porta de mig punt i amb una obertura d'ull de bou a la façana, damunt la porta d'entrada. Les parets són de còdols, pedra i blocs d'angle, rejuntats amb ciment. La part superior dels murs estan totalment cimentats. La coberta és a dues vessants, i al seu bell mig hi ha un petit campanar d'espadanya.

## Història

A la rondalla titulada "Sant Guille de Llívia", escrita per Mossèn Cinto Verdaguer, que la situa en el segle xi, explica que aquest pelegrí anava cap a Santiago de Compostela i que trobant-se malalt de pestilència, demanà on hi havia una capella dedicada a l'apòstol. Li indicaren que estava a Alf i allí fou on morí. Dos cavallers s'emportaren el seu cos, a excepció del cap, que quedà a Alf, fins a la Prada. Les relíquies s'afeixugaren i allí se li bastí una capella.
Cebrià Barault cita erròniament l'Església de Sant Llorenç de Prada a l'Enciclopèdia Catalana, referint-se a la de Sant Guillem.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Guillem de la Prada-Llívia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Castell de la Todolella

El castell de la Todolella és un castell palau d'estil medieval construït a segle xiv sobre una lloma al costat de la població de la Todolella, a la comarca dels Ports. És llistat com Bé d'Interès Cultural.
Es tracta d'un edifici defensiu de caràcter senyorial, amb un pati al voltant del qual se situen el conjunt format per quatre cossos. El cos més antic i alt, on hi ha la façana, alberga les habitacions a les quals s'accedeix per una escala de pedra. Aquesta façana compta amb tres finestres ogivals amb traceria vegetal, amb altres tres més menudes sobre la principal amb arc apuntat. Els altres cossos es destinen a estades de servei, com pallar, quadres, etc., situant-se en el cos posterior dues torres laterals i una menuda muralla. El pati compta amb arqueria gòtica i pou de carreus. Els murs estan realitzats amb fàbrica de sillarejo reforçats amb carreus en angles que es coronen amb merlets. Els forjats són de biguetes de fusta amb revoltó de guix i les cobertes de teula àrab sobre estructura de fusta.
És de propietat privada.

## Referències

* 1 2 URL de la referència: https://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=2601. Data de consulta: 12 setembre 2024.
* 1 2 3 «Secció 1a. Béns d'interés cultural». Patrimoni Cultural i Museus. Generalitat Valenciana. [Consulta: 3 març 2022].
# Dumuzid d'Unug

    Per Dumuzid de Badtibira vegeu Dumuzid.
Dumuzid (Dumu, "fill" + Zi(d), "verdader") anomenat "el Pescador" va ser el tercer rei de la primera dinastia d'Uruk a Sumer, i antecessor de Guilgameix segons la llista de reis sumeris que li atribueix un mític regnat de 100 anys.
La llista diu que va capturar amb una sola mà a Mebaragesi, rei de Kix; hauria succeït a Lugalbanda "el Pastor". Sembla que existeix una certa confusió entre aquest Dumuzid (el Pescador) i Dumuzid (el Pastor) al que les primeres composicions sumèries anomenen també rei d'Uruk i després apareix convertit en la deïtat Dumuzi o Tammuz. La llista atribueix al pastor el govern de Badtibira abans del diluvi i aquest rei d'Uruk és un personatge diferent amb el mateix nom.

## Referències

* ↑ Jacobsen, Thorkild. The Sumerian king list. Chicago (Ill.): University of Chicago Press, 1973, p. 83.
* ↑ Chavalas, Mark W. The Ancient Near East: historical sources in translation. Carlton: Blackwell, 2008, p. 84. ISBN 9780631235811.
# Josep Jufré i Pou

Josep Jufré i Pou (Santa Eulàlia de Riuprimer, 5 d'agost de 1975) és un ciclista català que fou professional entre el 1996 i primers del 2012, quan va anunciar la seva retirada, després de quedar-se sense equip a finals del 2011 i no tenir cap oferta prou engrescadora per continuar en el professionalisme.
En el seu palmarès com a professional destaca la victòria a la Clàssica als Ports de Guadarrama del 2002 i la classificació de les metes volants de la Volta a Catalunya de 2003.

## Palmarès

* 2001
** Vencedor d'una etapa del Grande Premio do Minho
** Vencedor de la classificació de les metes volants del G.P. CTT Correios
* 2002
** 1r a la Clàssica als Ports de Guadarrama
* 2003
** Vencedor de la classificació de les metes volants de la Volta a Catalunya

### Resultats al Tour de França

* 2008. Retirat de la cursa amb tot l'equip Saunier-Duval (12a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2006. 29è de la classificació general
* 2007. 52è de la classificació general
* 2010. 42è de la classificació general
* 2011. 74è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2003. 20è de la classificació general
* 2004. 62è de la classificació general
* 2005. 14è de la classificació general
* 2006. abandona (8a etapa)
* 2007. abandona (14a etapa)
* 2010. 24è de la classificació general
* 2011. 57è de la classificació general

## Referències

* ↑ «El ciclista català Josep Jufré anuncia la seva retirada». Diari Ara, 14-01-2012.
* ↑ «Josep Jufré deixa de pedalar». El Punt-Avui, 15-01-2012.

## Enllaços externs

* Fitxa de Josep Jufré a sitiodeciclismo.net
# Bandera de Campmany

La bandera oficial de Campmany té la següent descripció:
Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres d'ample, dividida en tres faixes iguals, verda la superior, groga la del mig i porpra la inferior.
Va ser aprovada el 31 de març de 1994 i publicada en el DOGC el 20 d'abril del mateix any amb el número 1886.

## Vegeu també

* Escut de Campmany
* Escuts i banderes de l'Alt Empordà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 31 de març de 1994, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Capmany.» (pdf). DOGC num. 1886, 20-04-1994. [Consulta: 11 maig 2010].
# Catalan

«Catalan» té aquests significats:
Traducció en anglès i francès de català
* Associacions:
** Anglo-Catalan Society
** Catalan Communications
** Catalan Society
** North American Catalan Society
** Oui au Pays Catalan
* Cognom:
** Eugène Charles Catalan
* Lemes:
** I am a Catalan
** Pays Catalan
* Publicacions:
** Catalan Journal of Communication & Cultural Studies
** Le Cri Catalan
** L'Éveil Catalan
** Le Travailleur Catalan
* Topònims:
** Catalan Bay
** Catalan! Arts

## Vegeu també

* Catalán
# Sibir

Sibir és un nom utilitzat antigament per designar el que avui és la part occidental de Sibèria, que apareix entre el segle xii i xiv. El nom rus del que deriva Sibèria, deriva al seu torn de Sibir i aquest podria venir dels sabirs, uns nòmades turcs que feien part de l'estat Khàzar (després els suwars, a la Bulgària del Volga) que hi haurien viscut fins al segle VI quan van emigrar a la regió del Volga. Sabir al seu torn deriva de Siembi (xinès Hsien-pi), el nom d'una confederació tribal protomongola de la que podrien descendir els juanjuan que serien els àvars, i altres pobles. La paraula s'utilitza per primer cop el 1240 a la Història secreta dels mongols (Yuan-chao-pi-shih) en la forma Shibir. Una carta franciscana dona la forma Sibur el 1320 que reprodueix una carta catalana el 1375 i al llibre del Coneixement de Tots els Regnes. Com que el nom sibir en mongol vol dir "bosc espès" s'ha suposat que podria ser una paraula mongola, però aquestos no donaven noms nous a les terres que ocupaven.
Vegeu: Sibèria i Kanat de Sibèria.

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, IX, 552 i 553
# Far (desambiguació)

«Far» té aquests significats:
* Arquitectura
** Far, edificació en forma de torre destinada a la navegació marítima o aèria. Vegeu també la categoria:fars.
* Automoció: Far (automoció), llum emprat en els vehicles per il·luminar el camí quan la il·luminació ambiental no és suficient.
* Geografia
** Can Massuet del Far, entitat de població del municipi de Dosrius (Maresme).
** Castell del Far, antic castell a Llinars del Vallès (Vallès Oriental).
** Poblat ibèric del Far, poblat ibèric a Llinars del Vallès (Vallès Oriental).
** El Far (Torrefeta i Florejacs) és un nucli de població del municipi de Torrefeta i Florejacs (Segarra).
** El Far d'Empordà, municipi de la comarca de l'Alt Empordà.
** Mare de Déu de Far, santuari del municipi de la Torre de Cabdella (Pallars Jussà)
** Santuari del Far, santuari del municipi de Susqueda (La Selva)
*** El Far (Susqueda), entitat de població del municipi de Susqueda (la Selva).
*** El Far (cim de Susqueda), muntanya del municipi de Susqueda (la Selva).
** El Far (Riudarenes), cim entre els municipis de Riudarenes i Santa Coloma de Farners (la Selva).

## Vegeu també

* Fars, regió de l'Iran.
* Farsi, variant de la llengua persa.
# Roda de bicicleta (Marcel Duchamp)

Roda de bicicleta (originalment en francès, Roue de bicyclette) és un objecte d'art trobat de l'artista francès Marcel Duchamp, que consisteix en una roda de bicicleta en la seva forquilla sobre un tamboret de fusta.
El 1913, al seu estudi de París, Duchamp muntà la roda invertida verticalment (és a dir, la forquilla que en la bicicleta va cap amunt, la posà cap avall) sobre una escala de fusta. En principi era una mena de sacrilegi, ja que pretenia comparar aquests objectes amb les grans obres d'art del passat. L'objectiu d'aquest tipus d'obres no era l'escàndol per l'escàndol. El que Duchamp pretenia era plantejar el debat sobre què és art i qui decideix que ho sigui. I en el fons, el que buscava era protestar contra el sistema que havia vigent segons el qual eren els crítics i galeristes qui definien què era una obra d'art i quina qualitat tenia. Duchamp reivindicava que l'obra d'art era allò que l'artista decidia que ho fos. És coneguda com la primera de les seves obres d'art trobat. “Gaudeixo mirant-les”, va afirmar. “Tant com gaudeixo veient les flames dansant”. No fou fins que començà a crear art trobat uns anys després a Nova York que va decidir que la Roda de bicicleta pertanyia a aquesta categoria; allà en va realitzar la segona versió.
La versió original de 1913 i la versió de 1916/1917 es van perdre. Duchamp en recreà una versió més el 1951. També se li atribueix a aquesta obra ser la primera escultura cinètica.

## Vegeu també

* La Font (Duchamp)

## Referències

* ↑ «Rueda de bicicleta de Duchamp | La guía de Historia del Arte». [Consulta: 11 novembre 2019].
* ↑ Tomkins, Calvin: Duchamp: A Biography, Henry Holt and Company, Inc., 1996. ISBN 0-8050-5789-7
* ↑ Tout Fait The Marcel Duchamp Studies Online Journal, Vol.1, núm.3, 12/2000
* ↑ Artspeak, by Robert Atkins, 1990, Abbeville Press, ISBN 978-1-55859-127-1

## Enllaços externs

* Bicycle Wheel en la col·lecció online MoMA
* Kinetic Bicycle Wheel Homenatge a Duchamp, Tinguely, i Ganson
* Versió flaix de l'obra per Rafaël Rozendaal
# Josep Juanico Puig

Josep Juanico i Puig (Terrassa, 7 de desembre de 1966) és un escriptor català, llicenciat en Comunicació Audiovisual per la UAB i diplomat en Ciències Empresarials per la UOC. Les inquietuds per l'escriptura provenen de la seva passió pels mitjans d'informació. Va ser cofundador de l'emissora Egara Ràdio (1985) i del setmanari L'Actualitat de Terrassa (1992-1993) i col·laborador de TV20.
Josep Juanico ha dedicat la seva carrera professional al món de l'empresa, cosa que l'ha dut a viatjar pels cinc continents i conèixer les diferents cultures i sensibilitats, especialment per Àsia.

## Obra literària

S'ha donat a conèixer en el món literari amb la novel·la 'El carrer del Tresor', editada per Omniabooks el febrer del 2024 i presentada a la Biblioteca Central de Terrassa el 5 de març de 2024. Posteriorment, l'obra ha estat presentada a Matadepera, Sabadell i Castellar del Vallès.
La novel·la històrica narra les aventures de Pere Rocabert, un industrial tèxtil del Vallès que emprèn un viatge de feina a París, l'abril de 1926. Ben aviat, una successió de casualitats l'introduirà en la bohèmia de Montparnasse i la foscor del barri del Marais. El protagonista coneixerà de prop tant el cercle dels artistes més afamats del moment com el món dels delinqüents més fins i metòdics. Entre uns i altres, li pararan una trampa perillosa.
Cinquanta anys després, el seu net Bernat reconstruirà els fets ocorreguts durant l'estada a París a través d'uns quaderns que desvelaran un secret guardat a pany i forrellat. Com si fossin les peces d'un trencaclosques, descobrirà l'interior més profund de l'avi Pere a través de personatges que aniran trenant la història.
‘El carrer del Tresor' és un relat que passeja pel segle XX a través del París dels bojos anys vint, la Costa Brava de la tramuntana i el Vallès de les revoltes obreres. Està escrit en una doble veu narrativa: la de l'avi Pere i el net Bernat, jugant en els diferents moments històrics en que succeeix l'acció.

## Bibliografia

* Llistat d'autors https://www.omniabooks.com/index.php/index/authors/author/347
* Josep Juanico presenta 'El carrer del Tresor' https://terrassadigital.cat/josep-juanico-sestrena-en-la-literatura-amb-el-carrer-del-tresor/

## Referències

* ↑ «Juanico Puig, Josep | OmniaBooks Literature & Fiction». [Consulta: 17 març 2024].
* ↑ «Presentació de 'El carrer del Tresor' a la BCT».
# Bandera de Canovelles

La bandera oficial de Canovelles té la següent descripció Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, groga, amb una banda blau clar de gruix 1/3 de l'alçària del drap. Els colors de la bandera i l'escut de Canovelles tenen el seu origen en els colors de l'equipament del club de futbol del municipi.
Va ser aprovada el 8 de maig de 2007 i publicada el 25 del mateix mes al DOGC amb el número 4891.

## Vegeu també

* Escut de Canovelles
* Escuts i banderes del Vallès Oriental

## Referències

* ↑ «Resolució GAP/1493/2007, de 8 de maig, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Canovelles». DOGC, 25-05-2007. [Consulta: 5 desembre 2008].
# Les Heures (Perafita)

Les Heures és una masia de Perafita (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia orientada a migdia amb teulada a dos vessants. A la part esquerre hi ha un edifici que conforma una petita lliça que comunica a la façana principal. A l'interior hi ha una àmplia sala data del 1787.
Adossada al mur de darrere del mas hi ha una capella dedicada a la veneració de Sant Antoni Abat. La capella té una sola nau i actualment es conserva en bon estat. La porta d'entrada presenta una llinda reaprofitada amb la data de 1686 al centre de la peça i dues inscripcions encerclades que porten la següent informació: "CAPELLA DE SANT ANTONI ABAT/ REFORMADA LO AÑ 1860". Aquesta entrada està situada en un dels laterals de la capella i sobre el mur occidental d'aquesta hi ha una petita espadanya amb una campana.
La masoveria és un edifici de planta rectangular i teulat a doble vessant, lateral a la porta d'entrada. La construcció està formada per tres pisos, el superior dels quals presenta un gran porxo a la part esquerra de la façana d'entrada. Totes les obertures d'aquesta façana tenen llinda de pedra menys la porta de la dreta que la té de fusta. L'ordenació de la façana està en funció de tres obertures a casa pis: al primer era d'una porta central i dues finestres però una modificació l'ha convertit en dues portes i una finestra. El segon pis, és de tres finestres, la central més gran que les altres i el tercer pis és de dos obertures de porxo i una finestra. La llinda de la porta d'entrada, tot i estat parcialment malmesa encara conserva data de 1870.

## Referències

* 1 2 3 «Les Heures». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Cavour (Torí)

Cavour és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió italiana del Piemont, situat a uns 40 quilòmetres al sud-oest de Torí. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 5.492 habitants.
Cavour limita amb els següents municipis: Macello, Vigone, Bricherasio, Garzigliana, Villafranca Piemonte, Campiglione-Fenile, Bibiana, Bagnolo Piemonte i Barge.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 1r abril 2020].
# Slobodka

«Slobodka» té aquests significats:
* Slobodka (Smolensk), localitat de l'óblast de Smolensk, a Rússia
* Slobodka (Leningrad), localitat de l'óblast de Leningrad, a Rússia
# Eduard Mörike

Eduard Mörike (Ludwigsburg, 8 de setembre de 1804 - Stuttgart, 4 de juny de 1875) va ser un escriptor alemany pertanyent al Biedermeier.

## Vida i obra

Després d'acabar els seus estudis de teologia, va treballar durant vuit anys en diferents llocs com a vicari, fins que l'any 1834 va obtenir un càrrec de pastor en la petita parròquia suaba de Cleversulzbach. Però ja amb 39 anys, malaltís i amb tendència a la hipersensibilitat hipocondríaca, es va retirar anticipadament. Va ser professor de literatura en un col·legi femení de Stuttgart.
Els seus bells poemes d'amor i l'alegre musicalitat dels seus versos contrasten amb les condicions externes de la seua vida i amb les seues relacions amb les dones. Es va mantenir allunyat de les discussions d'actualitat política.
Durant el seu temps d'estudis a Tübingen va inventar amb un amic el país de somni Orplid, que era, com va escriure després a El pintor Nolten, "una esfera pròpia de poesia", el somni de la reconciliació entre la realitat i la poesia. Aquest somni, provinent de la seua ingènua joventut, es va mantenir en la seua poesia.
L'any 1838 van aparèixer reunits per primera vegada en un volum els seus poemes, que ja havien estat publicats parcialment en revistes. El volum va ser ampliat diverses vegades fins a la seua quarta edició en 1867. En la seua lírica amb temàtica de la naturalesa, preferentment les transicions dels moments del dia, va convertir les imatges de la naturalesa en moviment, simbolitzant-hi també el sentiment de l'amor realitzat o perdut. La naturalesa es personifica fins a tal punt que, per exemple, al poema Una hora abans del dia, una oroneta narra la infidelitat de l'estimat.
# Matas

* No s'ha de confondre amb Mates.
«Matas» té aquests significats:
* Biografies:
** Primer cognom:
*** Jaume Matas i Palou (Palma, 1956), polític mallorquí president del Govern de les Illes Balears
*** Jordi Matas i Queralt (Barcelona, 1947), dissenyador gràfic
*** Maria Teresa Matas Miralles (Tortosa, 1947) artista plàstica catalana
*** Mateu Matas Ordinas (Santa Margalida, 1982), glosador mallorquí
*** Vicenç Matas Morro (Palma, 1935), alt funcionari de l'administració de les Illes Balears
** Segon cognom:
*** Antoni Barata i Matas (Matadepera, 1772 – Tarifa, 1850), polític català
*** Enric Aguilar i Matas (Barcelona, 1932), compositor de sardanes
*** Enric Guitart i Matas (Barcelona 1909 - 1999), actor de teatre i de cinema català
*** Enrique Vila-Matas (Barcelona, 1948), escriptor català
*** Jaume Baltasar i Matas (Olesa de Montserrat, 1850 - Barcelona, 1922), metge
*** Josep Vergés i Matas (Palafrugell, 1910 - Barcelona, 2001), editor català
*** Mateu Cladera Matas (Santa Margalida, Mallorca, 1941), advocat mallorquí
*** Miquel Gassiot i Matas (Barcelona, 1937), químic català
*** Miquel Ramon Matas (Puigpunyent, 1962), polític balear
*** Pelagi de Camps i de Matas (Figueres, 1828 – Barcelona, 1889), terratinent i polític català, marquès de Camps de Mata
*** Pilar Pifarré i Matas (Barcelona, 1955), política catalana
* Toponímia:
** El Mas de les Mates o Lo Mas de las Matas (aragonès), Mas de las Matas (castellà), municipi de l'Aragó, a la comarca del Baix Aragó
** Joarilla de las Matas, municipi de la província de Lleó a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
** Villamoratiel de las Matas, municipi de la província de Lleó a la comunitat autònoma de Castella i Lleó