OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Emperador Yi de Chu

Emperador Yi de Chu (xinès tradicional: 楚義帝, xinès simplificat: 楚義帝), també conegut com a Rei Huai II de Chu (楚懷王), nom personal Xiong Xin (熊心) (mort el 206 aEC) va ser el governant de l'Estat de Chu durant la tardana Dinastia Qin. Chu va ser annexionat per l'Estat de Qin en el 223 aEC com a part de les guerres de Qin per la unificació, però en el 209 aEC, va ser reviscut quan van esclatar a tota la Xina revoltes per enderrocar a la Dinastia Qin i restaurar els antics estats annexionats per Qin. Mi Xin era net del Rei Huai I de Chu, i vivia com un plebeu llavors. Mi va ser descobert per un líder rebel, Xiang Liang, que oficialment el va reconèixer com l'hereu legítim al tron de Chu, and Mi became King Huai II de Chu amb el suport de Xiang. Això no obstant, Mi en realitat era un governant titella, ja que el poder militar de Chu estava realment en les mans del clan de Xiang i ell va ser únicament usat com un figurant per motivar als homes d'unir-se a la força rebel de Xiang Liang. Després de la mort de Xiang, el seu nebot Xiang Yu enderrocà la Dinastia Qin i es va proclamar a si mateix "Rei Hegemònic del Chu Occidental", mentrestant Mi va ser ascendit al més honorífic títol d'"Emperador Yi de Chu". Va ser traslladat per Xiang a Chencheng (en l'actualitat Chenzhou, Hunan) i va ser assassinat durant el seu viatge per ordre de Xiang.

## Biografia
### Inicis

Mi era un descendent del clan reial de l'Estat de Chu en el Període dels Regnes Combatents, i un net del Rei Huai I de Chu. Això no obstant, no estava en la línia principal de successió i hi hagué quatre reis que van succeir al seu avi abans que l'estat Chu fos annexionat per l'estat de Qin en el 223 aEC com a part de les guerres de Qin per la unificació. Mi es convertí en un plebeu després de la caiguda de Chu.

### Com el Rei Huai II de Chu

En el 209 aEC, l'Atabalat Aixecament dels Llogarets per enderrocar la Qin Dynasty va esclatar sota el lideratge de Chen Sheng, que es va proclamar a si mateix "Rei de Zhangchu" ("Rei del Chu aixecat"). Tot i que l'aixecament de Chen va ser aixafat per les forces imperials, altres forces rebels havien brollat a tota la Xina per enderrocar Qin i restaurar els antics sis estats annexionats per Qin prop de dues dècades enrere. El líder de la força rebel Chu, Xiang Liang, va ser assessorat per Fan Zeng de buscar un membre de la família reial de Chu i entronitzar-lo, per tal d'obtenir més suport de la gent.

## Notes i referències

* Shi Ji, vols. 7 i 8.
* Zizhi Tongjian, vols. 8 i 9.
* Baidu Baike (xinès)
Emperador Yi de ChuCasa de Mi Mort: 206 aEC :
| Títols en pretensió |||
| Precedit per: Jing Ju | — TITULAR — Rei de Chu Descendència reial reclamant 208 aEC – 206 aEC Raó pel fracàs succeint: Assassinat | Succeït per: Rei-Hegemònic de Chu Occidental |
| Precedit per: Qin San Shi | — TITULAR — Emperador de la Xina Descendència reial reclamant 206 aEC Raó pel fracàs succeint: Assassinat | Succeït per: Rei-Hegemònic de Chu Occidental |
# Dubrovki

Dubrovki - Дубровки (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 26 habitants. Pertany al districte (raion) de Valuiki.

## Referències

* ↑ «Kasenovka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-26. [Consulta: 26 març 2022].
* ↑ «Инвестиционный паспорт муниципального района «Город Валуйки и Валуйский район» Белгородской области». Официальный сайт Администрации Валуйского района Белгородской области.
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 26 març 2022].
# Digital down converter

En processament de senyals digitals, un digital down-converter (DDC) converteix un senyal digitalitzat centrat a una freqüència intermèdia (IF) en un senyal complex a banda base, és a dir, amb centre en la freqüència zero. A més de la conversió freqüencial, un DDC típicament delma el senyal digital, el que permet la continuació del processament del senyal a menor velocitat.

## Arquitectura

Un DDC consta de tres components: un sintetitzador digital directe (DDS), un Filtre passabaix (LPF), i un delmador (que pot ser integrat en el baix filtre de pas).
El DDS genera un sinusoide complex en la freqüència intermèdia. La multiplicació de la freqüència intermèdia amb el senyal d'entrada crea imatges centrades a la suma i diferència de freqüència. Els filtres passa baixes passa la diferència (és a dir, banda de base) de freqüència alhora que rebutja la freqüència imatge suma, el que resulta en una representació de banda base complexa del senyal original. Suposant una elecció assenyada d'amplada de banda IF i LPF, el senyal complex de banda base és matemàticament equivalent al senyal original.
Qualsevol tipus de filtre pas baix es pot utilitzar per a aquest propòsit incloent els filtres FIR, IIR i CIC. L'elecció més comuna és un filtre FIR.

## Variacions sobre la DDC

Algunes variacions en la DDC són útils, entre elles moltes d'introduir un senyal de retroalimentació en el DDS. Aquests inclouen:
* Recuperació de portadora en PLLs en què la I i Q es comparen amb el punt més proper d'una constel·lació ideal PSK del senyal, i el senyal d'error resultant és filtrat i alimentada de nou el DDS.
* bucle Costas en què la I i Q es multipliquen i són filtrades pas baix com a part d'un bucle per a la recuperació de la portadora en modulacions BPSK/QPSK.

## Aplicacions

Els DDC s'usen en FPGAs o ASICs. Encara que les implementacions en programari també són possibles, les operacions en el DDS, multiplicadors i etapes d'entrada de pas baix filtra tot funcionarà a la freqüència de mostreig de les dades d'entrada. Aquestes dades són comunament preses directament de Convertidor analògic-digitals (ADC) mostreig en desenes o centenars de MHz, el que és més enllà de les capacitats de càlcul en temps real dels processadors de programari.
L'algorisme CORDIC són una alternativa per a l'ús de multiplicadors en la implementació de la tecnologia digital per convertidors freqüencials.

## Notes

* ↑ M. Loehning, T. Hentschel and G. Fettweis, "Digital Down Conversion in Software Radio Terminals", 10th European Signal Processing Conference, EUSIPCO 2000, pp 1517-1520, (2000).

## Referències

* National Instruments RF Resources Arxivat 2012-04-06 a Wayback Machine. (anglès)
* Xilinx DDC Documentation (anglès)
* Altera/Nova Digital IF Receiver (anglès)
* MATLAB/Mathworks Digital DownConverter Arxivat 2010-12-23 a Wayback Machine. (anglès)
* Analog Devices AD6636 DDC Datasheet Arxivat 2014-06-11 a Wayback Machine. (anglès)
* TI GC5018 8 ch DDC Product Page Arxivat 2011-06-04 a Wayback Machine. (anglès)
# Due mogli sono troppe

Due mogli sono troppe és una pel·lícula italiana de 1950 dirigida per Mario Camerini.

## Argument

Després de la Segona Guerra Mundial, l'anglès David Fry, que va participar en la campanya d'Itàlia com a sergent, decideix tornar a visitar Venècia i Roma en la seva lluna de mel amb la seva jove núvia Catherine. Després d'un viatge difícil, la parella no arriba a Venècia: un cop a Roma, s'embarquen per error al tren cap a Cassino. David relata amb freqüència l'episodi del qual havia estat protagonista fa un temps: durant la guerra, el sergent va arribar per casualitat al poble de Poppi del Sangro, i per una sèrie de circumstàncies fortuïtes hi va entrar primer i sol, sent acollit triomfalment com a l'heroi alliberador. Ara de tornada a Poppi, David és rebut amb alegria per la família Maggini, que l'havia acollit. Però quan l'exsergent els presenta a la seva jove núvia, els Maggini cauen dels núvols: de fet afirmen que al final del conflicte David es va casar amb la seva filla Rosina, amb qui va tenir un fill. L'anglès està desorientat, Catherine se sent traïda i fuig. Finalment s'explica el malentès: durant la guerra Rosina havia tingut una aventura amb Rocco, un conciutadà, que després s'emportaren els alemanys: la noia es va inventar el matrimoni amb el sergent per justificar el naixement d'un fill. Però en aquell moment torna en Rocco: tot s'arregla i els dos joves es casen.

## Repartiment

* Sally Ann Howes: Katherine Wilkes
* Griffith Jones: David Fry
* Kieron Moore: Rocco
* Lea Padovani: Rosina Maggini
* Ada Dondini: mamma Pia
* Luigi Moneta: nonno Maggini
* David Keir: professor
* Pietro Meloni: Churchill

## Curiositats

La pel·lícula es va rodar gairebé íntegrament a Colli a Volturno, a la província d'Isernia a Molise encara que a la ficció la ciutat es digui Poppi del Sangro.

## Notes

* ↑ Alan Burton and Steve Chibnall. Historical Dictionary of British Cinema. Scarecrow Press, 2013. p.239
* ↑ Redazione. «FuturoMolise | Isernia - Colli Al Volturno ebbe nel 1950/51 il suo momento di celebrità con il film: "Due mogli sono troppe" girato quasi integralmente nel comune volturnense per l'occasione trasformato in "Poppi del Sangro"» (en italià). FuturoMolise, 06-10-2015. [Consulta: 29 març 2022].

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Echinopsis spachiana

Echinopsis spachiana (Lemaire) H.Friedrich i G.D Rowley, és una espècie fanerògama, que es classifica dins de la família Cactaceae.

## Distribució

És oriünda de Catamarca, Jujuy, La Rioja, Mendoza, Salta, San Juan i Tucuman en Argentina, i també de Bolívia. Aquesta espècie s'ha estès per gran part del món.

## Descripció

És un cactus columnar, ramificat des de la base amb branques ascendents, fins a 2 metres d'alçària, i 5 cm de diàmetre. Color verd clar. El color se sol perdre en la base de les plantes més velles. Espines entre 8 i 10 mm, de color groguenc al tronc, i rogenc en la punta.Flors grans, blanques i inodores, de més de 15 cm de diàmetre, amb un tub verd, amb nombroses escames i llana negra.

## Cultiu

Es cultiva a ple sol, amb compost estàndard i reg moderat. Resisteix temperatures de fins a 10 °C, però pot aguantar petites gelades, això la converteix en una planta resistent al cultiu en la costa Mediterrània.

## Reproducció

Es reprodueix per llavors, o més ràpidament per esqueix, amb procés fàcil en ambdós casos i creixement ràpid.

## Bibliografia

* Enciclopedia Ilustrada de los cactus y otras suculentas-Antonio Gómez ISBN 84-8476-011-1

## Enllaços externs

* http://www.desert-tropicals.com/Plants/Cactaceae/Trichocereus_spachianus.html Arxivat 2014-11-19 a Wayback Machine.
# Dugesia golanica

Dugesia golanica és una espècie de triclàdide dugèsid que habita l'aigua dolça d'Israel.
El nom específic, golanica, fa referència als alts del Golan, al marge dels quals es va trobar l'espècie.

## Descripció

Els espècimens adults de D. golanica mesuren entre 13 i 25 mm de longitud i entre 2 i 3,5 mm d'amplada. El cos és allargat i aplanat dorsoventralment i la coloració de la superfície dorsal és marró fosc. La presència de dos aurícules punxegudes a la part posterior del cap li dona una forma triangular. Al mig del cap té dos ulls envoltats per una petita zona despigmentada. La faringe té una llargària d'una sisena part la longitud total del cos. El gonoporus es troba a mig camí entre la boca i la punta de la cua.

### Aparell reproductor

Els oviductes de D. golanica desemboquen separadament al canal de la bursa. La bursa fa un 500 μm de diàmetre, no està lobulada i està lateralment comprimida. Els testícles estan disposats en dues fileres principalment dorsals i comencen més o menys a l'alçada els ovaris, estenent-se posteriorment fins més enllà del gonoporus. Els vasos deferents entren a través de la paret mitjana de la vesícula seminal, allargada. El conducte ejaculador és estret i s'obre a la punta de la papil·la peniana. Al mateix conducte, poc després de la vesícula seminal, hi ha un diafragma desenvolupat. A l'altura del diafragma hi desemboquen glàndules penianes eosinòfil·les. El conducte ejaculador està envoltat per una capa de musculatura longitudinal interna i una capa de musculatura circular externa, que també comprenen la major part de la papil·la peniana. El bulb de l'adenodàctil comença a l'altura de la vesícula seminal i se situa adjacent i lleugerament posterior al bulb penià.
D. golanica es caracteritza per tenir un adenodàctil gran i bilobulat situat dorsalment i a la dreta de la papil·la peniana.

## Distribució, hàbitat i ecologia

D. golanica es troba a les fonts de Banias i Dan, al nord d'Israel. Les dues fonts presenten una salinitat molt baixa (8-16 mg/l Cl) i les seves temperatures són molt baixes i constants als seus naixements (15-16 °C). S'ha suggerit que l'espècie també es podria trobar al Líban.
A Banias conviuen amb les altres espècies de triclàdide Phagocata armeniaca, Dendrocoelum dani, i amb la forma asexual de Dugesia biblica. Al complex de fonts i rierols de Dan, D. golanica es troba amb D. dani i la forma sexual de D. biblica.
D. golanica és una espècie estenoterma d'aigua freda. Al laboratori, les temperatures superiors a 18 °C resulten letals per a l'espècie.

## Referències

* ↑ Bromley, Heather J «Morpho-karyological types of Dugesia (Turbellaria, Tricladida) in Israel and their distribution patterns» (en anglès). Zoologica Scripta, 3, 5-6, 1974, pàg. 239-242. DOI: 10.1111/j.1463-6409.1974.tb00820.x.
* 1 2 3 4 5 6 Bromley, Heather J.; Benazzi, Mario «New planarians (Turbellaria, Tricladida) from Israel and Lebanon» (en anglès). Israel Journal of Zoology, 37, 3, 1991, pàg. 139-150. DOI: 10.1080/00212210.1991.10688650.
Espècies de Dugesia :
# Dugesia hymanae

Dugesia hymanae és una espècie de triclàdide dugèsid que habita l'aigua dolça de les Filipines.

## Morfologia

Els individus sexualment madurs de D. hymanae mesuren fins a 14 mm de longitud i entre 1,5 i 2 mm d'amplada. El cap té forma subtriangular, amb les aurícules curtes i esmussades però prominents. La coloració és variable depenent de la mida dels animals i de les poblacions. Els espècimens grans i madurs de Jimenez (Filipines) presenten una coloració a la superfície dorsal que va de marró clar a marró grisós amb nombrosos petits grànuls o pigments de color marró negrós. Els animals de mida mitjana i petita presenten una coloració més fosca que els més grans. La superfície ventral és de color marró grisós clar amb nombrosos pigments foscos.

## Referències

* 1 2 Šivickis, P.B «The fresh water planarians of the Philippines». Transactions of the American Microscopical Society, 47, 1928, pàg. 356-365.
* ↑ Kawakatsu, Masaharu «The freshwater planaria from the Philippines» (en anglès). Annotationes Zoologicae Japonenses, 45, 4, 1972, pàg. 234-244.
Espècies de Dugesia :
# EDHEC Business School

EDHEC Business School és una escola de negocis europea amb seus a París, Londres, Lilla, Niça i Singapur. Va ser fundada el 1906. EDHEC se situa entre les escoles de negocis més ben valorades del món: el 2015 va ocupar la vintè cinquè posició a la llista de les millors escoles de negocis europees publicada pel Financial Times. L'any 2015, el mateix diari va escollir el seu programa de Master in Management com el divuitè del món. A més a més, el seu MBA figura a la 84a posició a escala mundial. EDHEC imparteix també un programa de doctorat i diferents programes de màster d'administració especialitzats en màrqueting, finances, emprenedoria i altres disciplines. Els programes de l'escola compten amb una triple acreditació, a càrrec dels organismes AMBA, EQUIS i AACSB. Per l'escola hi han passat més de 30.000 estudiants que després han ocupat llocs de responsabilitat en el món dels negocis i la política, com ara Delphine Arnault (Deputy CEO Louis Vuitton) i Jean-Jacques Goldman (Cantautor).

## Referències

* ↑ (francès)Business school: l'Edhec monte en grade
* ↑ (anglès)European Business School Rankings 2015 Arxivat 2016-05-04 a Wayback Machine.
* ↑ (anglès)Masters in Management 2015 Arxivat 2015-10-16 a Wayback Machine.
* ↑ (anglès)Global MBA Ranking 2016 Arxivat 2018-10-11 a Wayback Machine.
* ↑ (anglès)Triple accredited business schools (AACSB, AMBA, EQUIS)

## Enllaços externs

* EDHEC Business School - Lloc web oficial
# Ea (desambiguació)

«Ea» té aquests significats:
* Mitologia: Ea, a Babilònia déu de les aigües dolces.
* Ea (Biscaia), municipi de Biscaia, a la comarca de Lea-Artibai.
# Eaces

Eaces (en llatí Aeaces, en grec antic Αἰάκης "Aiákes") fou fill de Silosó (Syloson) i net d'Eaces (el pare de Silosó i de Polícrates).
Va ser tirà de Samos però Aristàgores de Milet el va privar de la tirania quan els jonis es van revoltar contra els perses l'any 500 aC en uns fets coneguts com la Revolta Jònica. Llavors va fugir amb els perses i va induir als habitants de Samos a separar-se de la rebel·lió i a la flota a desertar al mig d'una batalla contra els perses. A la batalla naval els jonis van ser derrotats i els perses el van restaurar com a tirà de l'illa l'any 494 aC, segons diu Heròdot.

## Referències

* ↑ 2.Aeaces a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 22
# E pur si muove!

Eppur si muove (o E pur si muove) és una frase atribuïda llegendàriament a Galileo Galilei. Es tradueix com «I tanmateix, es mou». Es diu que la va pronunciar després d'abjurar de la visió heliocèntrica del món davant el tribunal de la Santa Inquisició. Des d'un punt de vista simbòlic, sintetitza la cabuderia de les proves científiques enfront de la censura de la fe, la quinta essència de la rebel·lia del científic davant les convencions per autoritat.
Apòcrifa o no, la frase s'atribueix a Galileu per l'actitud davant l'autoritat que representava l'Església en les veritats de la fe, i davant de Ptolemeu i Aristòtil en les veritats de la ciència, amb dues veritats d'acord amb una visió del cosmos en la qual la Terra era el centre al voltant del que rotaven la resta de cossos celestes, i no tant per ser ell qui hagués plantejat l'alternativa, car aquesta és copernicana, ni perquè l'autoritat eclesiàstica, entre la qual es trobaven amistats i protectors del mateix Galileu, impedís el seu estudi o divulgació, car així es feia sense problemes a Occident.
# Eacees

Les Eacees (grec antic: Αἰάκεια, llatí: Aeaceia) eren unes festes que celebraven els eginetes (de l'illa d'Egina) en honor d'Èac, que va ser rei del país. No se'n coneixen detalls. Només se sap que el guanyador d'uns jocs que es feien per l'ocasió, consagrava el seu trofeu al temple d'Èac.

## Notes

* ↑ Segons el Diccionari Grec-Català, p. 167

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Aeaceia». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 27 gener 2023].

## Bibliografia

* Aquest article és una obra derivada de Cyclopædia, disponible sense restriccions conegudes de dret d'autor. Aquesta obra derivada es troba disponible sota les llicències GNU Free Documentation License i Creative Commons Atribució-CompartirIgual 3.0 Unported.
# El Racó (Sant Pere de Ribes)

El Racó és una masia sobre la carretera de Vilafranca, al nord del nucli de Ribes (al Garraf) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Arquitectura

El conjunt està format per diversos volums aïllats, construïts en diferents èpoques al voltant d'una antiga masia. El volum principal és de planta baixa, pis i golfes i té la coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. El frontis consta d'un cos adossat amb la coberta habilitada com a terrassa transitable. Les obertures de les golfes són d'arc de mig punt arrebossat. L'acabat exterior és arrebossat i pintat de color cru. A finals del segle xix, es va construir un nou volum situat a uns 150 metres al nord de l'anterior. És de planta baixa i pis i té la coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. Al frontis presenta dos portals d'arc escarser arrebossat, mentre que la resta d'obertures són d'arc pla arrebossat. L'acabat exterior és arrebossat i pintat de color cru, amb una de les façanes pintada amb la inscripció "Carnívor Restaurant". Al seu davant hi ha un volum modern constituït per diversos cossos superposats, que té una alçada de planta baixa i dos pisos. A principi del segle xx, es va bastir un nou volum adossat a la masia, segons l'estètica modernista predominant d'aquest període. És un edifici de planta baixa, pis i golfes amb la coberta a dues vessants. La composició de les façanes es defineix amb obertures d'arc mixtilini i d'arc pla arrebossats, amb una notable galeria a nivell de les golfes, formada amb quatre pòrtics d'arc de mig punt i dos arcs triangulars al centre. Aquests darrers enllacen amb el ràfec a través d'una gelosia ceràmica també amb forma d'arc triangular. L'acabat exterior és arrebossat i pintat de color ocre. En l'actualitat, la masia i la casa modernista formen part d'una propietat, mentre que els volums situats més al nord s'utilitzen com a restaurant.

## Història

La família Mestres del Racó està documentada a la zona des del segle xvii. Més endavant, a principi del segle xviii, n'era masover Joan Carbonell i propietari Francisco Mestre Pagès. Al nomenclàtor de 1860 també hi apareix la casa el Racó i el corral del Racó. Segons consta en el llibre d'Apeo de l'any 1847, la masia pertanyia a Ramon Mestre i Olivella. A principi del segle XX es dedicava a la producció de vi, que gaudia de cert renom. En aquest moment, Josep Font i Gumà hi va bastir una nova masia, quedant l'antiga com a masoveria. En l'actualitat una part es dedica a la restauració.

## Referències

* 1 2 «El Racó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
* 1 2 El Racó, Mapa de patrimoni cultural de la Diputació de Barcelona
# El Racó (Gallifa)

El Racó és un antic mas situat en una esplanada als peus de l'església de Sant Pere i Sant Feliu de Gallifa al municipi de Gallifa (al Vallès Occidental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'any 1950 s'instal·la en aquest mas el gran ceramista Josep Llorens i Artigas (Barcelona 1892-1980). En el seu forn i taller de Gallifa realitzà moltes de les seves obres, per exemple la que ara decora la seu de la UNESCO a París. Actualment, el Racó, té la funció de segona residència però s'ha respectat, tant l'exterior com l'interior, de l'aspecte del mas.
El formen petites edificacions juxtaposades al cos principal. La teulada és a dues aigües i el carener corre perpendicular al frontis. El ràfec, de poca volada, presenta una decoració amb teules. Del mur sobresurt, sota el vèrtex de la teulada, el ferro de pujar la corriola, així com, en un pla inferior, el típic rellotge de sol. La distribució del frontis és asimètrica, mostra una ampliació de la crugia lateral dreta, en la que s'ha obert una altra porta. Algunes finestres conserven els llindars de pedra, la porta principal és d'arc principal de mig punt adovellat. L'habitacle segueix la distribució típica amb planta, pis i golfes. Davant del frontis encara es pot veure l'era, avui dia convertida en jardí. La masia està envoltada per un clos tancat i s'accedeix per dues entrades cobertes per una teulada a dos aiguavessos.

## Referències

* 1 2 «Mas el Racó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 novembre 2015].