OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# CIW

CIW té els següents significats:
* Carnegie Institution of Washington, fundació per al foment de la ciència amb seu a Washington DC (Estats Units)
* California Institution for Women, presó estatal per a dones ubicada a Chino (Califòrnia)
* Canadian International Wrestling, campionat de lluita lliure professional del Canadà
* Sistema CIW (de l'acrònim en anglès Close-In Weapon), sistema d'armament de defensa per a vaixells de guerra contra míssils antivaixell
# Agnès de Borbó-Dampierre

Agnès de Dampierre (1237 – 7 de setembre de 1288) va ser dama de Borbó i hereva de tots els estaments borbònics.
Era filla d'Arquimbald IX el Jove, senyor de Borbó i Iolanda de Châtillon, comtessa de Nevers. Es va casar amb Joan de Borgonya, fill d'Hug IV, duc de Borgonya. La seva filla, Beatriu de Borbó, es va casar amb Robert, comte de Clermont el 1272 i el seu fill gran Lluís I, le Boiteux es va convertir en el primer duc de Borbó.
El mateix any que Agnès es casava amb Joan de Borgonya, la seva germana gran, Matilde de Borbó-Dampierre, hereva dels comtats de Nevers, Auxerre i Tonnerre, es va casar amb Eudes de Borgoña (1230-1269), fill gran del duc Hug IV de Borgonya. A la mort de la seva germana Matilde el 1262, Agnès hereta el senyoriu de Borbó, mentre que els comtats de Nevers, Tonnerre i Auxerre van anar a les tres filles de Matilde.
El seu marit, Joan de Borgonya, morir l'any 1267. Agnès es va casar novament el 1277 amb Robert II, comte d'Artois, vidu d'Amícia de Courtenay, del qual no va tenir descendència.

## Referències

* ↑ Berman, 2018, p. 94.
* ↑ Jackson-Laufer, 1999, p. 10.
* ↑ Jackson-Laufer, 1999, p. 53.
* ↑ Devailly, 1973, p. 460.

## Bibliografia

* Berman, Constance Hoffman. The White Nuns: Cistercian Abbeys for Women in Medieval France. University of Pennsylvania Press, 2018.
* Devailly, Guy. Le Berry du X siecle au milieu du XIII (en french). Mouton & Co, 1973.
* Jackson-Laufer, Guida Myrl. Women rulers throughout the ages: an illustrated guide. 2. Santa Barbara, California: ABC-CLIO, 1999. ISBN 978-1-57607-091-8.
# Manaquí crestagroc

El manaquí crestagroc (Neopelma chrysocephalum) és un ocell de la família dels píprids (Pipridae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i sabanes de les terres baixes al sud-est de Colòmbia i sud de Veneçuela, Guaianes i nord-oest del Brasil.

## Referències

* ↑ «Manaquí crestagroc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2023(català)
* ↑ «Saffron-crested Tyrant-manakin (Neopelma chrysocephalum)». Handbook of the Birds of the World – Alive.Rev. 20/02/2023(anglès)
# Monestir de Sant Pelayo de Antealtares

El Real Monestir de Sant Pelayo d'Antealtares (Mosteiro de Sant Paio de Antealtares en gallec), actualment, és un convent espanyol de monges benedictines de clausura situat a Santiago de Compostel·la, pertanyent des de la seva fundació a l'Orde benedictí. Es troba en el centre històric, enfront de la capçalera de la catedral de Santiago de Compostel·la, tancant la plaça de la Quintana.

## Història

Antealtares va ser originàriament monestir de monjos sota l'advocació de Sant Pere. Cap a mitjans del segle xii, va acabar per rellevar a Sant Pere com a titular Pelayo, el nen màrtir gallec.
La seva comunitat va formar part essencial, des de l'Alta Edat Mitjana, del nucli devocional i cultural del “Locus Santi Jacobi” fundat per Alfons II d'Astúries a la primera cambra del segle IX. La seva tasca es va centrar en la cura de l'Altar de l'Apòstol, el servei litúrgic i l'atenció dels primers pelegrins. Amb el lliurament dels monjos d'Antealtares, Compostela va arribar a ser un gran focus d'espiritualitat i de cultura.
Al 1499, el reformador Fra Rodrigo de València, per mandat dels Reis Catòlics, va decidir que fos aquest monestir el centre de la reforma dels monestirs femenins de l'ordre en Galícia, confirmant-se la fundació i dotació mitjançant butlles papals de Innocenci VIII i Alexandre VI i l'autoritat del Capítol General de la Congregació de Valladolid el dia 23 de juliol de 1499.
Cinc-cents anys després d'aquest esdeveniment les Seguidores del Sant de Núrsia continuen en Antealtares com a única presència monàstica, però en continuïtat d'aquelles altres de l'Ordre que va tenir la ciutat de Santiago des dels seus mateixos orígens a principis del segle ix.
# Farlowella hasemani

Farlowella hasemani és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 17 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Pará (Brasil).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eigenmann, C. H. i L. Vance 1917: Some species of Farlowella. Annals of the Carnegie Museum v. 11 (núms. 1-2): 297-303, Pls. 29-31.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Retzer, M. E. i L. M. Page 1997: Systematics of the stick catfishes, Farlowella Eigenmann & Eigenmann (Pisces, Loricariidae). Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia v. 147: 33-88.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bissert

Bissert (en alsacià Beesert) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 157 habitants.
Forma part del cantó d'Ingwiller, del districte de Saverne i de la Comunitat de comunes de l'Alsace Bossue.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 187 | 190 | 174 | 135 | 133 | 157 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Francis Schorung | |
# Sext Afrani Burrus

Sext Afrani Burrus (llatí: Sextus Afranius Burrus) va ser un general romà del segle i, sota els emperadors Claudi i Neró. Formava part de la gens Afrània, una gens romana d'origen plebeu.
Claudi el va nomenar prefecte del pretori l'any 52 per recomanació de la seva esposa Agripina, ja que ella volia tenir influència amb els pretorians, per poder defensar la pujada al tron de Neró. Afrani Burrus i Sèneca van dirigir l'educació de Neró i ambdós van procurar influir en el jove príncep per tal que agafés hàbits virtuosos. Mentre la mare de Neró, Agripina, era partidària de seguir un model de poder anàleg al de Claudi, els partidaris de Burrus i Sèneca volien donar més poder al Senat.
En morir Claudi l'any 55, Burrus, d'acord amb Agripina, va proclamar Neró, al que va portar a la prefectura del pretori on va ser aclamat pels pretorians. Sembla que el paper d'Afrani va ser essencial per al nomenament del nou emperador. Juntament amb Sèneca, es va oposar a les execucions que va ordenar Agripina al començament del regnat del seu fill.
Quan l'any 60 Neró va intentar matar la seva mare, però aquesta se'n va sortir, l'emperador va consultar a Afrani Burrus i Sèneca esperant que aquests l'ajudarien a acabar la feina, però van refusar i Afrani Burrus va fer constar que els pretorians estaven per protegir tota la casa del cèsar. També es va oposar al desig de Neró de matar la seva dona Octàvia.
Neró, que ja havia amenaçat Afrani de separar-lo del seu càrrec, finalment va decidir donar-li mort. Quan Agripina va morir assassinada el 62, Afrani Burrus va caure en desgràcia i poc després (l'any 63) va morir, molts pensen que enverinat. Tàcit diu que podria haver mort de malaltia o de verí, mentre d'altres autors no dubten del verí. La mort d'Afrani Burrus va ser sentida per molta gent, i Sèneca va acabar de perdre la influència davant de l'emperador en quedar-se sense aliat.

## Referències

* ↑ Alberich, Joan; Ros, Montserrat. La transcripció dels noms propis grecs i llatins. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993. ISBN 8477392250. §158.
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 517-518.
# Acadèmia nacional de les ciències d'Ucraïna

L'Acadèmia nacional de les ciències d'Ucraïna (ucraïnès: Національна академія наук України, Natsional'na akademiya nauk Ukrayiny) és una institució acadèmica científica ucraïnesa fundada el 1918. És una de les sis acadèmies d'Estat ucraïneses, i constitueix l'estructura pública més important de recerca científica a Ucraïna.
Reuneix experts ucraïnesos, que poden tenir la condició de membre o corresponsal i investigadors estrangers, i compta amb 14 departaments de recerca en els camps de les matemàtiques, la física, la biologia, l'economia o ciències humanes i socials. L'1 de gener de 2008, l'Acadèmia tenia 43.349 membres, incloent-hi 19.024 científics.
La seva seu es troba a la ciutat de Kíev, al número 57 del carrer de Volodýmyr, davant de l'edifici històric del museu pedagògic.

## Referències

* ↑ «A propòsit de l'Acadèmia de les Ciències d'Ucraïna» (en ucraïnès). Web de la Biblioteca Nacional Vernadsky d'Ucraïna. Arxivat de l'original el 20 d'octubre 2011. [Consulta: 13 setembre 2012].

## Enllaços externs

* Web oficial (ucraïnès) (rus) (anglès)
# Luci Pinari

Luci Pinari (llatí: Lucius Pinarius) va ser un militar romà del segle i aC. Era besnebot de Juli Cèsar, net de la seva germana Júlia Major.
En el testament del dictador, Luci Pinari va rebre una quarta part dels seus béns, però a repartir amb un altre besnebot, Quint Pedi, mentre les tres quartes parts restants van passar a Octavi, que després seria l'emperador August.
Va servir a l'exèrcit dels triumvirs contra Cassi i Brutus.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/375?rgn=full+text;view=image;q1=PinariusSmith,+William+(editor).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+biography+and+mythology.+Vol.+III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 367. ]
# Myroxylon pereirae

* Per a altres significats, vegeu «bàlsam (desambiguació)».
El Myroxylon pereirae (conegut tradicionalment com a Bàlsam) és un arbre robust la resina del qual s'extreu de l'escorça mitjançant un llarg procés d'extracció que dura aproximadament dos mesos.
Alguns autors el consideren un sinònim de Myroxylon balsamum var. pereirae (Royle) Harms

## Distribució

És un arbre d'Amèrica central que es troba únicament a la serralada del bàlsam a El Salvador, en els departaments de Sonsonate i La Llibertat.

## Resina del Bàlsam

El Bàlsam és la resina que s'extreu del Myroxylon pereirae.
El procés d'extracció és netament artesanal. S'inicia amb l'escalfament de l'escorça perquè la seva resina es concentri en la cremada, després d'alguns dies es retira la pela mullada de resina i es pega un bolquer sobre la ferida per extreure encara més saba. Aquest bolquer roman per uns 15 dies més. Després es retira i es retorça en una premsa artesanal. La pela a part del bolquer a través d'aquesta premsa, artesans realitzen el procés d'extracció. Després d'obtenir la preciosa i curativa saba, es procedeix a purificar d'impureses pròpies de l'ambient amb foc.
Aquest producte ja purificat es comercialitza mitjançant una sèrie d'intermediaris i exportadors, sent la seva destinació Alemanya, Estats Units d'Amèrica, Anglaterra i Espanya on s'utilitza en la fabricació de cosmètics i medicaments, ja que el bàlsam d'El Salvador és un producte altament eficaç per a malalties de la pell, bronquis, pulmons i vies respiratòries i en el tractament de cremades i ferides.De tota manera es pot ser fàcilment al·lèrgic al producte.

## Taxonomia

Myroxylon pereirae va ser descrita per (Royle) Klotzsch i publicat a Bonplandia 5(17): 274–275. 1857.

### Sinonímia

* Myroxylon balsamum var. pereirae (Royle) Harms
* Myrospermum pereirae Royle
* Myrospermum sonsonatense Oerst.
* Myroxylon pereirae Royle
* Toluifera balsamum var. pereirae (Royle) Baill.
* Toluifera pereirae Baill.

## Vegeu també

* Història de la Botànica
* Característiques de les rubiáceas

## Referències

* ↑ «Myroxylon pereirae». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 16 desembre 2014].
* ↑ http://www.catalogueoflife.org/show_species_details.php?record_id=620408%5BEnllaç+no+actiu%5D

## Bibliografia

* CONABIO. 2009. Catàleg taxonómico d'espècies de Mèxic. 1. In Capital Nat. Mèxic. CONABIO, Mexico City.
* Corretja A., M.D., C. Galdames & M. Stapf. 2004. Cat. Pl. Vasc. Panamà 1–599. Smithsonian Tropical Research Institute, Panamà.
* Cowan, C. P. 1983. Flora de Tabasco. Llistats Floríst. Mèxic 1: 1–123.
* Linares, J. L. 2003 [2005]. Llistat comentat dels arbres natius i conreats en la república d'El Salvador. Ceiba 44(2): 105–268.
* McVaugh, R. 1987. Leguminosae. 5: 1–786. In R. McVaugh (ed.) Fl. Novo-Galiciana. The University of Michigan, Ann Arbor.
* Molina Rosito, A. 1975. Enumeració de les plantes d'Hondures. Ceiba 19(1): 1–118.
* Pérez J., L. A., M. Sousa Sánchez, A. M. Hanan-Alipi, F. Chiang Cabrera & P. Tenorio L. 2005. Vegetació terrestre. Cap. 4: 65–110. In J. Bé, F Álvarez & S. Santiago (editors) Biodivers. Tabasco. CONABIO-UNAM, Mèxic.
# Marc Wilmet

Marc Wilmet (Charleroi, 28 d'agost de 1938 - Ixelles, 10 de novembre de 2018) fou un lingüista belga, professor a la Universitat Lliure de Brussel·les i a la corresponent universitat flamenca Vrije Universiteit Brussel.
Marc Wilmet va estudiar a la Universitat Lliure de Brussel·les, on va tenir com a mestres Pierre Ruelle o Albert Henry i on es va doctorar el 1968. Després d'exercir la docència a les universitats Lovanium de Kinshasa i a la de Sherbrooke (Canadà), va ser nomenat professor a la Vrije Univesiteit Brusel (1970; catedràtic des de 1975) i a la francòfona Université Libre de Bruxelles (catedràtic el 1982). Va ser membre de l'Académie royale de langue et de littérature françaises de Belgique des de 1986 i aquest mateix any rebé el premi prix Francqui, el premi de recerca més important de Bèlgica. Va ser també president la Société de linguistique romane (1998-2001) i del Conseil supérieur de la langue française de la Comunitat Francesa de Bèlgica i va ser membre del Conseil international de la langue française de França.
Wilmet fou professor honoris causa per les universitats d'Uppsala i París-Sorbona.
Va tenir una activitat política com a "rattachista" i va ser candidat amb les llistes electorals del Rassemblement Wallonie-France.

## Obres

* Le système de l'indicatif en moyen français : Étude des “tiroirs” de l'indicatif dans les farces, sotties et moralités françaises des XV-XVIs. Éd. Droz, 1970. ISBN 9782600028110 [publicació de la tesi doctoral]
* Études de morpho-syntaxe verbale. París, Klincksieck, 1976
* (amb Robert Martin) Grammaire du Moyen Français Bordeus, 1980
* La détermination nominale, París, PUF, 1986
* Une langue, une communauté. Le français en Belgique (Louvain-la-Neuve, Duculot, 1997; avec Daniel Blampain, André Goosse, Jean-Marie Klinkenberg)
* Gustave Guillaume et son école linguistique, París, Nathan, 1972
* Le participe passé autrement : protocole d'accord, exercices et corrigés. Éd. Duculot, 1999. ISBN 978-2-8011-1256-4
* Grammaire critique du français. Éd. Duculot, 1997 [fins a 5 edicions, amb modificacions, fins a 2010]. ISBN 978-2-8011-1403-2
* Petite histoire de l'orthographe française, Brussel·les, Académie Royale, 2015

## Bibliografia

* Robert Martin, "Marc Wilmet (20 août 1938 - 10 novembre 2018)" [nota necrològica], Revue de linguistique romane 83 (2019), p. 307-311

## Referències

* ↑ « Marc Wilmet disparu, la langue française en deuil », Le Soir, 11 novembre 2018 (amb una fotografia)
* ↑ Martin 2019, p. 308
# Kim Eric Drexler

Kim Eric Drexler (25 d'abril de 1955) és un enginyer estatunidenc, sovint anomenat el «fundador de la nanotecnologia».

## Biografia

Eric Drexler va introduir el concepte de nanotecnologia en un article publicat l'any 1981 a la revista Proceedings of the National Academy of Sciences, segons establia els principis fonamentals de l'enginyeria molecular i subratllava el desenvolupament de nous camins per a nanotecnologies més avançades. Al seu llibre Engines of Creation, The Coming Era of Nanotechnology (1986), va introduir els lectors a un nou objectiu fonamental tecnològic: l'ús de màquines capaces de treballar a escala molecular. La investigació de Drexler en aquest camp ha esdevingut la base de nombrosos articles periodístics i una nova anàlisi basada en la física de nanosistemes; Molecular Machinery, Manufacturing, and Computation. A les seves publicacions i xerrades, el Dr. Drexler descriu la implementació i l'aplicació de les nanotecnologies avançades i mostra com poden ser útils per a resoldre problemes a gran escala, com per exemple l'escalfament global. Resideix a Oxford, al Regne Unit, juntament amb la seva esposa, Rosa Wang.

## Premis i reconeixements

El doctor Drexler va ser guardonat amb el doctorat en Nanotecnologia molecular pel Massachusetts Institute of Technology.

## Referències

* ↑ Giles, Jim «Nanotech takes small step towards burying ‘grey goo’». Nature, 429, 6992, 2004, pàg. 591. DOI: 10.1038/429591b. PMID: 15190320.
# Xamir

Xamir (hebreu: קיבוץ שמיר) és un quibuts situat al nord de Galilea, a Israel. Està situat a l'oest dels Alts del Golan, i pertany al Consell Regional del Nord de Galilea. L'any 2006 tenia 608 persones.

## Història

El quibuts fou establert el 1944 per un petit grup d'immigrants romanesos. La primera generació de colons eren membres de les joventuts del moviment sionista socialista Ha-Xomer ha-Tsaïr. Després de la Guerra araboisraeliana de 1948, l'ONU va establir la frontera entre Israel i Síria, aquesta frontera passa tan sols a uns pocs centenars de metres a l'est del quibuts.
El 13 de juny de 1974, quatre militants del Front Popular per a l'Alliberament de Palestina-Comandament General van entrar per la frontera entre el Líban i Israel i van envair el quibuts.
Els agressors van entrar en un dels edificis del quibuts i van disparar a Edna Mor (que estava embarassada) i a Shoshana Galili. Els combatents van continuar disparant a l'atzar. Judith Sinton, una voluntària de Nova Zelanda, tornava del rusc després d'esmorzar i va ser assassinada per un terrorista.
Els membres del quibuts van agafar les seves armes i van córrer en la direcció d'on venien els trets. En la batalla que va seguir, els quatre terroristes van ser assassinats pels membres del quibuts.

## Economia

Xamir és un dels quibuts més prospers d'Israel, produeix mel, articles d'higiene personal, i productes òptics. L'empresa òptica, Shamir Lens és una companyia que cotitza a la borsa, i en el NASDAQ. El Quibuts també rep ingressos del turisme, ofereix vistes del Mont Hermon i la Vall d'Hula.

## Llocs d'interès

Són de notable interès, les pedres del segle iii amb inscripcions gregues i diversos dòlmens que hi ha a la rodalia del Quibuts.

## Referències

* ↑ www.ezy.co.il/memosite

## Enllaços externs

* www.shamir.org.il/ (hebreu)
* www.shamir.es/ (castellà)
# Ca la Vila (Sedó)

Ca la Vila és una casa de Sedó, al municipi de Torrefeta i Florejacs (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de dues plantes i golfa. A la façana principal (al sud), a la planta baixa, hi ha gran entrada amb arc adovellat de mig punt, a la seva esquerra, hi ha una finestra amb reixa. A la planta següent, a sobre de l'entrada, hi ha una finestra amb llinda de pedra i ampit. A la seva esquerra, hi ha un balcó de forja. A les golfes, hi ha dues petites obertures. Coberta de dos vessants (Nord-Sud), acabada amb teules.

## Referències

* ↑ «Ca la Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2017].
# Serrat del Castell

«Serrat del Castell» té aquests significats:
# Acadèmia naval

Una Acadèmia naval és una institució nacional que ofereix educació de nivell de pregrau per als futurs oficials navals. L'entrenament naval normalment tenia lloc tan sols en el mar fins al segle xx, fins i tot si els vaixells estaven permanentment amarrats. Per exemple, tant l'escola naval francesa com la britànica van construir en una època relativament recent les seves instal·lacions d'entrenament en terra ferma. Això contrasta amb els seus homòlegs militars de l'Exèrcit de terra, com l'Acadèmia Militar de Saint Cyr i la Reial Acadèmia Militar de Sandhurst, que tenen una història més extensa. Alguns països poden dur a terme l'entrenament dels seus futurs oficials navals en una universitat civil. Això és cert quan per motius econòmics resulta més pràctic fer servir infraestructures civils ja existents.
# Luci Pinari Mamercí Rufus

Luci Pinari Mamercí Rufus és el nom dels següents personatges:
* Luci Pinari Mamercí Rufus (cònsol)
* Luci Pinari Mamercí Rufus (tribú 432 aC)
# Myrtle Beach

Myrtle Beach és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2009 tenia 31.968 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Myrtle Beach tenia 22.759 habitants, 10.413 habitatges i 5.414 famílies. La densitat de població era de 523,7 habitants/km².
Dels 10.413 habitatges en un 20,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 36,8% hi vivien parelles casades, en un 11,1% dones solteres, i en un 48% no eren unitats familiars. En el 34,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,17 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,79.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18% tenia menys de 18 anys, un 11% entre 18 i 24, un 33,6% entre 25 i 44, un 22,5% de 45 a 60 i un 15% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 101 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.498$ i la renda mediana per família de 43.900$. Els homes tenien una renda mediana de 26.039$ mentre que les dones 22.473$. La renda per capita de la població era de 23.214$. Entorn del 7,6% de les famílies i el 12% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Myrtle Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Myrtle Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.