OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pi Pinyer de Torrebonica

El Pi Pinyer de Torrebonica (Pinus pinea) és un arbre que es troba a Torrebonica (Terrassa, el Vallès Occidental), el qual és un magnífic exemplar de pi pinyer que s'alça majestuós prop de la mansió de Torrebonica, a tocar de l'Hospital de Terrassa.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 2,96 metres.
* Alçada: 22,3 metres.
* Amplada de la capçada: 18 x 20 metres (amplada mitjana capçada: 19 metres).
* Altitud sobre el nivell del mar: 255 metres.

## Entorn

Es troba al marge dret del torrent de la Batzuca, dins la finca de Torrebonica. La proximitat del torrent ha fet necessari construir un mur de pedra per tal de protegir-lo de les riuades. És remarcable el pollancre moribund que creix al mig del camp del davant (3,20 metres de perímetre).

## Aspecte general

Es troba en bon estat de conservació, tot i tindre algunes branques trencades. Una colònia de cotorretes de pit gris (Myiopsitta monachus) nia a la capçada.

## Accés

Cal prendre la carretera N-150 entre Terrassa i Sabadell. A mig camí de les dues poblacions, tombem en direcció a l'Hospital de Terrassa. Deixem a l'esquerra els dos accessos al centre sanitari i continuem recte, en direcció a Torrebonica (rètol indicador). Una cadena ens barra el pas, obligant-nos a continuar a peu (és recomanable deixar el cotxe a l'aparcament de l'hospital). Seguim la pista asfaltada, deixant a mà esquerra l'accés a Can Figueres. Recorreguts uns 200 metres tombem a la dreta per la pista de terra que baixa al torrent. En arribar-hi, abandonem la pista i seguim torrent amunt, primer per la llera i després per un corriol que segueix el seu marge esquerre. Al cap de 300 metres descobrim el pi, al marge dret del torrent de la Batzuca. Coordenades UTM: 31T X0421224 Y4601651.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Vicens i Llauradó, Albert, 2013. Excursions pels arbres singulars del Vallès Occidental. Col·lecció Llibres de muntanya, 33. Farell Editors, Sant Vicenç de Castellet. ISBN 9788492811526. Pàgs. 100-101.

## Enllaços externs

* Aprovació definitiva de la normativa del Catàleg d'Arbres d'Interès Local de Terrassa Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (català)
# Brownwood

* Per a altres significats, vegeu «Lake Brownwood».
Brownwood és una població del Comtat de Brown a l'estat de Texas (Estats Units d'Amèrica)

## Demografia

Segons el cens del 2000 tenia 20.407 habitants. Segons el cens del 2000, Brownwood tenia 18.813 habitants, 7.110 habitatges, i 4.664 famílies. La densitat de població era de 576,5 habitants/km².
Dels 7.110 habitatges en un 32,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,5% hi vivien parelles casades, en un 13,7% dones solteres, i en un 34,4% no eren unitats familiars. En el 30,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,5% tenia menys de 18 anys, un 12,8% entre 18 i 24, un 24,3% entre 25 i 44, un 19,2% de 45 a 60 i un 16,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.325$ i la renda mediana per família de 33.991$. Els homes tenien una renda mediana de 29.090$ mentre que les dones 18.905$. La renda per capita de la població era de 14.158$. Aproximadament el 18,2% de les famílies i el 21,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Brownwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Brownwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Estimada Marta

Estimada Marta és un llibre poètic de Miquel Martí i Pol publicat el 1978, amb el qual s'inicia el reconeixement popular del poeta català. El 1979 va rebre el Premi de la Crítica de poesia catalana. Ha esdevingut una de les obres poètiques més venudes de la literatura catalana, amb més de 100.000 exemplars entre l'edició de Llibres del Mall i la d'Edicions 62. Joan Margarit i Consarnau va fer-ne la traducció al castellà.

## Referències

* ↑ «Miquel Martí i Pol». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.
* ↑ Broch, Àlex. Sobre poesia catalana. Proa, 2007, p. 42. ISBN 978-84-8437-081-9.
# Sn

Sn o SN té els següents significats:
* Sn, Estany (element)
* Una de les funcions el·líptiques de Jacobi
* Sn, Codi per al xona
* .sn, domini d'Internet
* SN, sintagma nominal
* SN, sistema nerviós
Viccionari
# Gessamí blau

El gessamí o llessamí blau, malvesc, llàgrimes, lleganyes (Plumbago auriculata) és una espècie de planta de la família de les plumbaginàcies (Plumbaginaceae) originària de l'Àfrica del Sud utilitzada en jardineria a zones de clima mediterrani o més càlides. Aquesta espècie també rep les variants lingüístiques jaramí blau i malbec. És un arbust que assoleix fins a dos metres d'alt, i es caracteritza per estar en floració gran part de l'any. Quan s'enfila aprofitant estructures preexistents pot arribar a sis metres d'alçada i tres d'amplada. Cultivat en contenidor les dimensions són molt menors. Les fulles són d'un verd brillant i creixen fins a 5 cm de llarg. El nom específic auriculata significa "amb orelles", per causa de la mida de les fulles semblants al pavelló auditiu.

## Morfologia

Els cinc pètals tenen uns 2 cm i poden ser de color blau pàl·lid, blau o violeta. També hi ha variacions amb flors blanques (P. auriculata var. ''alba'') o blaves profundes (P. auriculata 'Royal Cape'). Les flors estan disposades en una inflorescència en forma de corimbe i raïm. La flor d'aquesta planta és completa i bisexual. Els sèpals i els pètals estan parcialment fusionats (connats) mentre que el pistil és adnat. L'ovari de la flor és superior i la flor té una simetria regular. Té una placentació basal, amb 1 lòcul i 5 carpels. Floreix sobretot a l'estiu, però en les condicions adequades pot florir tot l'any.

## Referències

* 1 2 «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 12 juliol 2021].
* ↑ "Botanica. The Illustrated AZ of over 10000 garden plants and how to cultivate them", p 691. Könemann, 2004. ISBN 3-8331-1253-0
* ↑ Nico Vermeulen:"The Complete Encyclopedia of Container Plants", p. 216. Rebo International, Netherlands, 1998. ISBN 90-366-1584-4
* ↑ RHS A-Z encyclopedia of garden plants. United Kingdom: Dorling Kindersley, 2008, p. 1136. ISBN 978-1405332965.
* ↑ Harrison, Lorraine. RHS Latin for gardeners. United Kingdom: Mitchell Beazley, 2012, p. 224. ISBN 9781845337315.
* ↑ «Plant Database».
* ↑ «DIEC». IEC. [Consulta: 3 gener 2022].
# Alberto Juzdado López

Alberto Juzdado López (Madrid, 20 d'agost de 1966) és un atleta espanyol retirat, especialista en proves de fons.

## Trajectòria esportiva

Gran especialista de la marató, va obtenir el seu màxim èxit internacional en la final del Campionat d'Europa d'Atletisme de 1994 realitzat a Hèlsinki, on fianilitzà tercer en la prova just per darrere de Martín Fiz i Diego García. Després d'aconseguir batre el rècord d'Espanya d'aquesta distància en la Marató de Tòquio el 1996 amb un temps de 2:08:46, aconseguí finalitzar segon en la Marató de Fukuoka (Japó) aquell mateix any.
El setembre de 1997 fou guardonat amb el Premi Príncep d'Astúries dels Esports com a integrant de l'Equip espanyol de Marató i el 1998 guanyà la Marató de Tòquio, la seva màxima victòria a nivell individual. L'any 2003 guanyà la Marató de Barcelona.

### Millors marques

* 3.000 m - 8:08.87 min (1998)
* 5.000 m - 13:33.87 min (1993)
* 10.000 m - 27:57.85 min (1998)
* Mitja marató - 1:01:10 hrs (2000)
* Marató - 2:08:01 hrs (1998)

## Referències

* ↑ (castellà) Príncep d'Astúries dels Esports 1997 Arxivat 2010-03-23 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* (castellà) PDF Fitxa a la RFEA Arxivat 2006-02-12 a Wayback Machine.
* (anglès) Fitxa a la IAAF
# Malcòlmia

Malcòlmia (Malcolmia) és un gènere de plantes amb flors dins la família Brassicàcia. Consta d'unes 30 espècies originàries de les terres àrides de les regions irano-turaniana i mediterrània.
Algunes espècies són cultivades en jardineria incloent-hi Malcolmia maritima.

## Algunes espècies

Als Països Catalans es troben com autòctones: Malcolmia littorea, Malcolmia maritima, Malcolmia africana i Malcomia ramosissima.
* Malcolmia africana
* Malcolmia boissieriana
* Malcolmia littorea
* Malcolmia maritima
* Malcolmia turkestanica

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans Barcelona 1990

## Enllaços externs

* Jepson Manual Treatment
* GRIN Species List Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
# La Petarra

La Petarra és una muntanya de 607 metres que es troba entre els municipis de Mas de Barberans i la Sénia, a la comarca del Montsià.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Witold Leszczyński

Witold Leszczyński (Łódź, 16 d'agost de 1933 - 1 de setembre de 2007) va ser un guionista i director de cinema polonès. El 1967 es va graduar a l'Escola Nacional de Cinematografia de Łódź. Va dirigir una trentana de pel·lícules entre 1959 i 2007. La més coneguda és Żywot Mateusza (Els dies de Mateu) basada en una novel·la de l'escriptor noruec Tarjei Vesaas, Konopielka, adaptada d'una novel·la d'Edward Redliński, Siekierezada basada en una novel·la d'Edward Stachura i moltes altres
Va rebre nombrosos premis, inclòs el Gran Premi al Festival de Cinema de Polònia el 1986.
El director va morir durant el rodatge de la seva pel·lícula Stary człowiek i pies (El vell i el gos) el 2007.

## Filmografia

* 1959: Portret mężczyzny z medalionem
* 1960: Skowronek
* 1961: Zabawa
* 1963: Mansarda
* 1963: Przygoda noworoczna
* 1967: Żywot Mateusza
* 1969: Qu'est-ce qui fait courir Jacky?
* 1972: Rewizja osobista
* 1977: Rekolekcje
* 1978: Przemysłowy Instytut Elektroniki '78
* 1979: Pełnia
* 1981: Konopielka
* 1985: Siekierezada
* 1993: Koloss
* 2001: Requiem
* 2005: Po sezonie
* 2007: Stary człowiek i pies

## Referències

* ↑ Witold Leszczyński at the Polish Internet Movie Database (polonès)
* ↑ Awards in 1986 Official website

## Enllaços externs

* Witold Leszczyński a Culture.pl (polonès)
# Bàlacros

Bàlacros és el nom dels següents personatges:
* Bàlacros (sàtrapa), militar macedoni membre de la guàrdia personal d'Alexandre el Gran
* Bàlacros (militar), militar macedoni a Egipte (s. IV aC)
# Martiri de Sant Felip

El Martiri de Sant Felip és quadre a l'oli sobre llenç del pintor valencià Josep de Ribera (1591-1652) realitzat l'any 1639, pertany a l'escola espanyola del segle xvii. En l'actualitat es troba en el Museu del Prado de Madrid.

## Anàlisi del quadre

Durant un temps es va pensar que representava el martiri de Bartomeu apòstol, però no es troba aquí el gran ganivet amb el qual l'hi sol representar, al·lusiu al fet que va ser escorxat viu. Per això es va acabar considerant que es tracta de Sant Felip.
L'escena representa els preparatius pel martiri del sant, descrit en la seva llegenda per Iacopo da Varazze. Segons aquesta llegenda, va morir crucificat però no subjecte per claus sinó lligat amb cordes. La composició de l'escena està realitzada geomètricament, sobre línies diagonals i verticals. Ribera empra aquí l'escorç de manera bastant violenta. El sant està pintat amb una gran força mística, en actitud d'abandó, i amb un estudi del nu magnífic. La llum il·lumina el seu rostre, revelant patiment i resignació. Els contrastos de llum i ombres de la seva cara potencien el dramatisme.
Els botxins que ho subjecten per hissar el cos es veuen en primer terme; un d'ells ajuda subjectant les cames. A la dreta hi ha un grup de persones que tafanegen l'escena i sembla que la comenten. A l'esquerra, per contra, les persones que apareixen estan alienes al que succeeix; en aquest grup hi ha una dona que sosté en els seus braços un nen petit i que mira cap a l'espectador, posant el contrapunt tendre i delicat a la crueltat que domina la resta de l'escena. Alguns crítics han volgut veure en aquesta figura una al·legoria de la Caritat.
És una obra de maduresa del pintor, si s'ha de jutjar pel tractament del colorit, els tocs de pinzell i l'esplèndid nu. És menys caravagista que en obres anteriors, dotant al llenç de major lluminositat. S'ha apuntat la possibilitat que li hagin influït pintors més classicistes com Guido Reni o Domenico Zampieri. El cromatisme s'allunya dels tons terrosos propis del barroc espanyol, apropant-se més a la influència veneciana. El crític Eugeni d'Ors va arribar a dir d'aquesta obra que per la seva vistositat era «gairebé, gairebé, com un ballet rus».
Es trobava en l'antic Alcàsser de Madrid i es pensa que va ser un encàrrec de Felip IV de Castella, que va voler tenir així al seu patró.

## Referències

* 1 2 3 L. Cirlot (dir.). Museo del Prado I. Espasa, 2007, p. 80-81 (Col. «Museos del Mundo», Tomo 6). ISBN 978-84-674-3809-3.

## Enllaços externs

* Fitxa al Museu del Prado
* Artehistoria: Martiri de Sant Felip]
# Silvestre Siale Bileka

Silvestre Siale Bileka (nascut en 1939?) és un polític equatoguineà, antic primer ministre i president de la Cort Suprema.
Bileka va servir com a Primer Ministre de Guinea Equatorial del 4 de març 1992 a l'1 d'abril de 1996. És membre del Partit Democràtic de Guinea Equatorial. Bileka també va exercir com a President de la Cort Suprema des de gener de 2000, i va presentar la seva renúncia al President Teodoro Obiang Nguema el gener de 2004. La raó oficial de la seva renúncia va ser "no ser capaç d'aconseguir el resultat desitjat en termes de millora del funcionament del poder judicial". Va ser el primer alt funcionari de l'Estat a renunciar, a diferència de ser despatxat pel President com aquest despatxava habitualment als seus col·legues.

## Referències

* 1 2 «In Brief». Africa Research Bulletin: Political, Social and Cultural Series, 41, 1, 2004, pàg. 15601. DOI: 10.1111/j.1467-825X.2004.00195.x.
* ↑ «Attacks on Justice – Republic of Equatorial Guinea». unhcr.org, 01-05-2005. [Consulta: 29 octubre 2010].
# Alexandre Vilacova

João Alexandre Santos Vilacova (nascut el 29 de novembre de 1973), conegut com a Alexandre, és un ex futbolista portuguès que jugava com a defensa central.

## Carrera de club

Alexandre va néixer a Porto. Portat a les files del Varzim SC, només va conèixer un club al llarg de la seva carrera professional, que va durar gairebé dues dècades, sent també durant molts anys el capità del conjunt del Póvoa de Varzim. Gairebé sempre a l'onze titular, va jugar amb ells tres edicions de la Primera Lliga (en total 89 partits, sense gols), però va passar la gran majoria de la seva carrera a la segona divisió.
Per a la temporada 2009–10, després de 26 anys a l'Estádio do Varzim SC, Alexandre va signar amb l'AD Esposende de les lligues regionals de Braga, ajudant-lo a tornar al quart nivell en la seva primera temporada. Va començar la seva carrera d'entrenador precisament amb aquest darrer equip.
El gener de 2014, Alexandre va ser nomenat entrenador interí al Varzim després que l'equip de tercer nivell va acomiadar José Augusto a causa dels mals resultats. Després va treballar amb el club com a director de futbol, deixant el seu càrrec el 15 de juny de 2019.

## Referències

* ↑ Agra, Vítor. «Alexandre fica a treinador interino do Varzim» (en portuguès). Rádio Onda Viva, 14-01-2014. [Consulta: 13 març 2020].
* ↑ «Varzim confirma saída do diretor desportivo Alexandre» (en portuguès). Mais Futebol, 15-06-2019. [Consulta: 13 març 2020].
# Manuel Sayrach i Fatjó dels Xiprers

Manuel Sayrach i Fatjó dels Xiprers (Barcelona, 1928 - 3 de maig de 2020) fou un periodista i editor català, fill de l'arquitecte Manuel Sayrach i Carreras.

## Biografia

Amb el seu germà Miquel Àngel va reimpulsar l'Acadèmia de Llengua Catalana de la Congregació Mariana de Barcelona, fundada el 1891, des de la qual el 1964 va editar la revista L'Infantil, que més tard adoptà el nom de Tretzevents i va durar fins a l'any 2011.
El 1995 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Obres

* Pas a pas. Camí de l'alba (2007) ISBN 9788484159223

## Referències

* ↑ «S'ha mort Manuel Sayrach, reimpulsor de l'Acadèmia de Llengua Catalana», 04-05-2020.
# La Pescadora (Sallent)

La Pescadora és un edifici del municipi de Sallent (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici petit de planta quadrada amb quatre portals, un d'accés a l'interior i els altres per accedir a un balcó que envolta l'edifici. Els fonaments són de pedra, la resta és de totxo, utilitzant-lo com a decoració geomètrica. Fa les funcions de glorieta o mirador del riu.

## Història

L'edifici es degué construir al mateix temps que una nau nova de la fàbrica de cal Sala amb la qual l'uneix l'estil decoratiu.Va ser projectat per l'arquitecte Josep Torres i Argullol. Va ser restaurada el 1982.

## Referències

* 1 2 «La Pescadora». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 desembre 2015].
* ↑ Sánchez i Agustí, Ferran «Recuperada la Casa Torres Amat: més coses sobre altres Torres de Sallent». L'Esparver. Núm. 39, 1981, pàg. 12.
* ↑ «La glorieta del pescador. Sallent». [Consulta: 17 febrer 2021].
# Xatcobeo

Xatcobeo, originalment conegut com a Dieste, és un projecte per construir el primer satèl·lit artificial gallec desenvolupat per un equip de diversos departaments de la Universitat de Vigo liderat per Fernando Aguado en col·laboració amb el Institut Nacional de Tècnica Aeroespacial i el suport de l'empresa pública gallega Retegal. El projecte es va presentar a l'Agència Espacial Europea per a la seva incorporació en el vol inaugural del coet Vega des del Port Espacial Europeu de Kourou, en la Guayana francesa, el 13 de febrer de 2012. Es va preveure una vida útil sigui d'entre 6 i 12 mesos i un cost d'aproximadament 1.200.000 €, sent finançat en un 50% pel Ministeri de Ciència i Innovació d'Espanya, en un 25% per Retegal i en un altre 25% per la Universitat de Vigo i l'INTA.
La seva estructura era un CubeSat de 1U, portant a bord tres càrregues de pagament diferents: una ràdio reconfigurable via programari, un sistema de mesurament de nivells de radiació ionitzant i un sistema de desplegament de panells solars. Tenia com a finalitat realitzar recerca en comunicacions i en energia fotovoltaica per a satèl·lits.

## Referències

* 1 2 «La Agencia Espacial Europea pondrá en órbita el primer satélite gallego». El Progreso, 5 de juny de 2008. Arxivat de l'original el 19 de juliol de 2011. Arxivat 2011-07-19 a Wayback Machine.
* ↑ «A Axencia Espacial Europea aproba o proxecto elaborado pola Universidade e INTA para desenvolver un satélite de uso científico». Diario da Universidade de Vigo, 5 de juny de 2008.
* ↑ Space News, 15 de gener de 2010
* ↑ Europa estrena otro cohete, diario El País, 07/02/2012
* ↑ «O satélite galego chamarase 'Xatcobeo'». ANOSATERRA DIARIO, 19 de juny de 2008. Arxivat de l'original el 2011-10-05 [Consulta: 20 octubre 2018]. Arxivat 2011-10-05 a Wayback Machine. O Satélite galego chamárase Xatcobeo Arxivat 2011-10-05 a Wayback Machine., A Nosa Terra

## Enllaços externs

* Pàgina del projecte XatcobeoArxivat 2012-11-02 a Wayback Machine.
* Pàgina d'un dels Departaments de la Universitat de Vigo implicats: Departament de Teoria del Senyal i Comunicacions (TSC)
# Bàievka

Bàievka (en rus: Баевка) és un poble de l'óblast d'Uliànovsk, a Rússia, que el 2010 tenia 624 habitants. Pertany al districte municipal de Kuzovàtovo.

## Referències

* ↑ «МО Коромысловское Ульяновской области». Arxivat de l'original el 2020-02-18. [Consulta: 1r gener 2021].
# Silvestre Sangenís

Silvestre Sangenís fou un organista, músic i professor de Castelló d'Empúries entre els segles XVIII i XIX.
Va obtenir la plaça del Benefici de Santa Caterina, juntament amb altres com ara Damià Pasteller i Casanovas, el sotsxandre de la basílica Miquel Agramont i Ramon Frigola. Hi va renunciar l'any 1801 per causes desconegudes.

## Referències

* ↑ Maria, Gregori i Cifré, Josep; Elena, Salgado Cobo. Inventaris dels fons musicals de Catalunya: Volum 7: Fons de la basílica de Santa Maria de Castelló d'Empúries. Servei de Publicacions de la Universitat Autònoma de Barcelona, 2011-01-13. ISBN 978-84-490-4484-7.
# Myliobatis goodei

Myliobatis goodei és una espècie de peix de la família dels miliobàtids i de l'ordre dels myliobatiformes. Els mascles poden assolir 125 cm de longitud total. És ovovivípar.
És un peix marí, de clima tropical i bentopelàgic que viu entre 1–130 m de fondària. Es troba a l'Argentina, Aruba, el Brasil, Colòmbia, Curaçao, la Guaiana Francesa, Guaiana, Surinam, Trinitat i Tobago, l'Uruguai, els Estats Units i Veneçuela. És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Bernardes, R.Á., J.L. de Figueiredo, A.R. Rodrigues, L.G. Fischer, C.M. Vooren, M. Haimovici i C.L.D.B. Rossi-Wongtschowski, 2005. Peixes de Zona Econômica Exclusiva da Região Sudeste-Sul do Brasil: Levantamento com armadilhas, pargueiras e rede de arrasto de fundo. São Paulo: Editora da Universidade de São Paulo. 295 p.
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Bigelow, H.B. i W.C. Schroeder, 1953. Sawfishes, guitarfishes, skates and rays. Mem. Sears Found. Mar. Res. 1(2):1-514.
* Brandão, J.M., 1964. Glossário de nomes dos peixes: sistemático, português, inglês. Boletim de Estudos de Pesca 4(6):1-59.
* Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1980. A list of common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (12)1-174.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* uBio (anglès)