OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Chaenogobius raninus

Chaenogobius raninus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord-oest del Pacífic.

## Referències

* ↑ Gill T. N. 1859. Prodromus descriptionis subfamiliae Gobinarum squamis cycloideis piscium, cl. W. Stimpsono in mare Pacifico acquisitorum. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 6 (núms. 1-3). 12-16.
* ↑ «Chaenogobius raninus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ [ FishBase] (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Birdsong, R. S., Murdy, E. O. i Pezold, F. L., 1988. A study of the vertebral column and median fin osteology in gobioid fishes with comments on gobioid relationships., Bull. Mar. Sci., 42:174-214.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Chaenomugil proboscideus

Chaenomugil proboscideus és una espècie de peix de la família dels mugílids i de l'ordre dels mugiliformes.

## Particularitats

Chaenomugil proboscideus és l'única espècie del gènere Chaenomugil.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 22 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar i els ous són pelàgics.

## Alimentació

Menja algues.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i pelàgic-nerític.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental central: des de Mèxic (incloent-hi les Illes Revillagigedo) fins a Panamà.

## Ús comercial

Es pot veure als mercats de Panamà.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ ITIS
* 1 2 3 4 5 6 FishBase (anglès)
* ↑ Harrison, I.J., 1995. Mugilidae. Lisas. p. 1293-1298. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.). Guía FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma, Itàlia.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Béarez, P., 1996. Lista de los peces marinos del Ecuador continental. Rev. Biol. Trop. 44(2):731-741.
# Casting Crowns

Casting Crowns és una banda cristiana contemporània de rock cristià que va ser fundada el 1999 pel pastor de joves Mark Hall, que exerceix com a vocalista de la banda, a la Primera Església Baptista al centre de Daytona Beach, Florida, com a part d'un grup de joves. Més tard es van traslladar a Stockbridge, Geòrgia, i més membres es van unir. Alguns membres de la banda treballen actualment com a pastors d'aterratge de l'església Eagle's Landing First Baptist a McDonough, Georgia. La banda ha guanyat Grammy i Premis Dove.

## Àlbums

* Casting Crowns (2003)
* Lifesong (2005)
* The Altar and the Door (2007)
* Peace on Earth (2008)
* Until the Whole World Hears (2009)
* Come to the Well (2011)
* Thrive (2014)
* The Very Next Thing (2016)
* Only Jesus (2018)

## Referències

* ↑ Norris, Jane «There's No Slow Fade in the Forecast for Casting Crowns». The Daily Progress, 18-05-2009. Arxivat de l'original el 2011-08-14 [Consulta: 4 juliol 2009]. Arxivat 2011-08-14 at Archive.is
* ↑ «Casting Crowns Sets Sales Record As Highest Debuting Christian Music Artist In Soundscan History; Until The Whole World Hears First-Week Scans Exceed 167,000». Jesus Freak Hideout, 25-11-2009. [Consulta: 1r desembre 2009].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Casting Crowns Plantilla:EN
* Casting Crowns Artist Profile a Christian Music Review Arxivat 2008-10-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Ceràmica de figures negres

La ceràmica de figures negres o ceràmica melanogràfica és un estil de la ceràmica grega que va aparèixer a Corint al segle vii aC i va aconseguir el seu màxim apogeu a Atenes el segle vi aC. Aquesta ceràmica, produïda per Andòcines, Nicòstines i altres artesans artistes, es va vendre per tot el Mediterrani. Entre els anys 530 aC i 510 aC va començar a ser substituïda per la ceràmica de figures vermelles.
Es caracteritza pels dibuixos de figures de color negre sobre el fons vermellós d'una terrissa rica en ferro, sobre les quals es raspen els detalls, que queden, com el fons, de color de l'argila. Les figures ocupen tot l'espai de les bandes horitzontals que formen. Aquest estil va ser desenvolupat per corintis i atenencs; els primers solien pintar escenes amb animals, mentre que els segons preferien les trames narratives, amb escenes de la vida quotidiana (funerals, dones banyant-se, desfilades de carros, etc.) o episodis llegendaris de batalles (per exemple, la guerra de Troia) o mitològics (com el kílix amb Dionís navegant en un vaixell).
Sobre la peça de ceràmica s'esbossaven les figures, que es pintaven amb una argila refinada, en forma de suspensió col·loidal de color marró, que en coure's al forn, pren un color negre brillant. Després es raspaven els detalls sobre el negre. A més del negre més característic, es podien afegir altres colors, segons el tipus d'argila que s'usés com a pintura, dels quals els més habituals eren el blanc groguenc i el vermell fosc. Les figures femenines, per exemple, solien fer-se en blanc siluetades en negre atzabeja.

## Referències

* 1 2 Lèxic d'art, de Rosina Lajo, pàgs 77-78. Edicions AKAL, 1993. ISBN 9788446002277 (català)
* ↑ Diccionario de Arte I (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.226. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 30 novembre 2014].
# Zandvoorde

«Zandvoorde» té aquests significats:
* Zandvoorde, un antic municipi de Bèlgica, ara fusionat amb Oostende
* Zandvoorde, un antic municipi de Bèlgica, ara fusionat amb Zonnebeke
, un municipi dels Països Baixos
# Castell de Cunit

El castell de Cunit és un edifici de Cunit (Baix Penedès) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Ara forma part d'una residència moderna feta sobre els murs antics, totalment desfigurada, dita encara «el Castell».
El castell és situat a la banda dreta de l'Avinguda de la Font. Està envoltat per una sèrie de terrenys dedicats a l'agricultura. L'edifici està format per l'habitatge dels amos (el castell) i el dels masovers (construccions modernes). El castell té tres plantes: els baixos tenen una portalada d'arc de mig punt i una finestra rectangular amb reixa a cada banda. El pis noble presenta un balcó central amb una llarga base i barana de ferro forjat, a cada costat hi ha una finestra rectangular. Les cobertes són de dues vessants. Destaca una torre col·locada a la banda dreta, de cobertes de quatre vessants i quatre pisos d'alçada. Les tres plantes inferiors tenen finestres rectangulars. El pis superior consta de tres finestres d'arc de mig punt, la del mig és més gran.

## Història

Castell Termenat. Documentat el 1031. Entre el 1131-1162 Ramon Berenguer IV en feu donació a Dalmau de Cunit. En tot el segle xii, quan es creu que es construí el castell, fou del noble Dalmau, primer senyor del castell. En el segle xiii la quadra de Cunit formà part del terme i jurisdicció del Castell de Cubelles. Berenguer de Cunit posseïa quadres de Cunit i Segur en el 1359. A finals del segle xiv fou cedit junt amb els altres feus del Castell de Cubelles a Bernat de Fortià. En el 1461 era senyor de Cunit Andreu Bisbal, encarregat de la defensa del castell i muralles de Lleida durant la guerra contra Joan II. Després fou propietat de Miquel Ferrer (1530) i de Miquel Mollet (1565).
A principis del segle XX el castell era molt malmès. Fou adquirit per Joan Braquer i Roger (baró de Cunit), el qual restaurà l'edifici i el convertí en casa pairal. D'aquesta manera i amb algunes restauracions posteriors, el castell va perdre tot caire de castell. Posteriorment, i des de la Segona Guerra Mundial fou propietat d'una família alemanya.

## Referències

* 1 2 3 4 «Castell de Cunit». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Castell de Cunit». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 22 agost 2014].
# Yaron Finkelman

Yaron Finkelman (hebreu: ירון פינקלמן‎; Ra'anana, 25 d'abril de 1975) és un militar israelià. Té el rang de general major i dirigeix des del 2023 el Comandament Sud de les Forces de Defensa d'Israel.

## Servei militar

Finkelman va ser reclutat a les FDI el 1993 i va fer la major part del seu servei militar a la Brigada de Paracaigudistes. Va servir com a soldat i cap d'esquadra a la companyia de reconeixement de la Brigada 500. El 1996 es va convertir en oficial d'infanteria després d'acabar l'escola de candidats a oficial i tornar a la brigada.
Finkelman va dirigir la companyia de reconeixement de la Brigada en operacions de contraguerra al sud del Líban. Després va servir com a oficial executiu a la unitat de forces especials de Maglan i al batalló de paracaigudistes 890 "Efe" (Echis) en operacions antiterroristes a la Segona Intifada. El 2006, a la Guerra del Líban va exercir com a ajudant de camp del general Dan Halutz. Més tard va comandar el batalló de reconeixement de la 35a Brigada de paracaigudistes en operacions antiterroristes a la Franja de Gaza.
El 4 de novembre de 2008, va dirigir els seus paracaigudistes a l'Operació Doble Desafiament, una incursió militar a una zona residencial de Dayr al-Balah al centre de Gaza, que va provocar la mort de sis militants i la destrucció d'un túnel amagat dins d'un edifici a 300 metres de la tanca de la frontera de la Franja amb Israel. Finkelman va dirigir també el seu batalló de paracaigudistes durant l'operació Plom fos.
Va comandar una brigada de paracaigudistes de reserva durant l'Operació Pilar de Defensa i una Brigada Regional a la Divisió de Gaza durant l'Operació Marge Protector. El 2015 va ser nomenat comandant de la Brigada Guivati. El 2017 va ser ascendit a General de Brigada i va rebre el comandament de la 98a Divisió de Paracaigudistes.
El 29 de juny de 2023 va ser ascendit a general de divisió i el 9 de juliol va rebre la direcció militar del Comandament Sud, en substitució d'Eliezer Toledano.

## Referències

* ↑ «המלחמה על הגדר: הונאה היא שם המשחק» (en hebreu). Walla, 25-04-2014. [Consulta: 4 novembre 2023].
* ↑ «Analysis: The IDF vs subterranean warfare» (en anglès). The Jerusalem Post, 16-08-2016. [Consulta: 4 novembre 2023].
* ↑ «Hezbollah in crisis, but Israel cannot take its eyes off it» (en anglès). The Jerusalem Post, 19-04-2020. [Consulta: 4 novembre 2023].
* ↑ «לוחמה תת־קרקעית: אתגר ישן־חדש» (en hebreu). inss.org.il. Arxivat de l'original el 2023-05-22. [Consulta: 4 novembre 2023].
* ↑ «Something Is Rotten in the IDF's Givati Brigade» (en anglès). Haaretz, 19-12-2014. [Consulta: 4 novembre 2023].
* ↑ «צה"ל, צה"ל, כבר באים — רות סוף, סוף למילואים"? — גל פרל[1]» (en henreu). FDI. [Consulta: 4 novembre 2023].
* ↑ «רשימת המפקדים החדשים במטה הכללי» (en hebreu). FDI, 03-05-2023. [Consulta: 4 novembre 2023].
* ↑ «אלוף ירון פינקלמן נכנס לתפקידו כמפקד פיקוד הדרום» (en hebreu). FDI, 09-07-2023. [Consulta: 4 novembre 2023].
# Catxirulo (arquitectura)

El catxirulo és una construcció rural feta amb la tècnica arquitectònica de la pedra en sec, sovint xicotetes cabanes aïllades que servien de protecció per a llauradors i ramaders, amb un senzilla coberta d'una sola volta. Són típics de les comarques del Camp de Túria i l'Horta Nord.

## Vegeu també

* Catxirulos de Benaguasil
* Barraca de vinya

## Referències

* ↑ "Refugi rústic de pedra seca, cobert habitualment amb una falsa volta", segons el llibre "Els catxirulos de Benaguasil. Una artesania de pedra en sec".

## Enllaços externs

* Cervera Rodríguez., José Luis; Galiana Bondia, Josep Vicent; Dominguez Bell-lloch, Joan. Els catxirulos de Benaguasil : una artesania de pedra en sec. Benaguasil: Ajuntament de Benaguasil, 2005. ISBN 84-689-3652-9.
# Zillah

Zillah és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 2.198 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Zillah tenia 2.198 habitants, 792 habitatges, i 591 famílies. La densitat de població era de 695,6 habitants per km².
Dels 792 habitatges en un 40,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,9% hi vivien parelles casades, en un 13,8% dones solteres, i en un 25,3% no eren unitats familiars. En el 21,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 10% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,78 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,22.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,2% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 27,6% entre 25 i 44, un 19,3% de 45 a 60 i un 13,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys.
La renda mediana per habitatge era de 38.214 $ i la renda mediana per família de 44.688 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.819 $ mentre que les dones 23.603 $. La renda per capita de la població era de 16.415 $. Aproximadament el 9% de les famílies i el 13,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 «Fact Sheet- Zillah». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Zillah». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Gran Premi del Brasil del 1978

Resultats del Gran Premi de Brasil de Fórmula 1 de la temporada 1978, disputat al circuit de Interlagos, el 29 de gener del 1978.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 11 | Carlos Reutemann | Ferrari | 63 | 1h 49' 59. 86 | 4 | 9 |
| 2 | 14 | Emerson Fittipaldi | Fittipaldi - Ford | 63 | + 49.13 s | 7 | 6 |
| 3 | 1 | Niki Lauda | Brabham - Alfa Romeo | 63 | + 57.02 s | 10 | 4 |
| 4 | 5 | Mario Andretti | Lotus - Ford | 63 | + 1' 33. 12 min. | 3 | 3 |
| 5 | 17 | Clay Regazzoni | Shadow - Ford | 62 | + 1 Volta | 15 | 2 |
| 6 | 3 | Didier Pironi | Tyrrell - Ford | 62 | + 1 Volta | 19 | 1 |
| 7 | 9 | Jochen Mass | ATS - Ford | 62 | + 1 Volta | 20 | |
| 8 | 2 | John Watson | Brabham - Alfa Romeo | 61 | + 2 Voltes | 21 | |
| 9 | 26 | Jacques Laffite | Ligier - Matra | 61 | + 2 Voltes | 14 | |
| 10 | 36 | Riccardo Patrese | Arrows - Ford | 59 | + 4 Voltes | 18 | |
| 11 | 27 | Alan Jones | Williams - Ford | 58 | + 5 Voltes | 8 | |
| Ret | 25 | Hector Rebaque | Lotus - Ford | 40 | P. físics | 22 | |
| Ret | 12 | Gilles Villeneuve | Ferrari | 35 | Virolla | 6 | |
| Ret | 8 | Patrick Tambay | McLaren - Ford | 34 | Virolla | 5 | |
| Ret | 7 | James Hunt | McLaren - Ford | 25 | Virolla | 2 | |
| Ret | 16 | Hans Joachim Stuck | Shadow - Ford | 25 | Prob. amb el combustible | 9 | |
| Ret | 20 | Jody Scheckter | Wolf - Ford | 16 | Accident | 12 | |
| Ret | 6 | Ronnie Peterson | Lotus - Ford | 15 | Col·lisió | 1 | |
| Ret | 22 | Danny Ongais | Ensign - Ford | 13 | Frens | 23 | |
| Ret | 30 | Brett Lunger | McLaren - Ford | 11 | Sobreescalfament | 13 | |
| Ret | 4 | Patrick Depailler | Tyrrell - Ford | 8 | Accident | 11 | |
| Ret | 18 | Rupert Keegan | Surtees - Ford | 5 | Accident | 24 | |
| Ret | 23 | Lamberto Leoni | Ensign - Ford | 0 | Transmissió | 17 | |
| NVS | 10 | Jean Pierre Jarier | ATS - Ford | | Ordres d'equip | 16 | |
| NVQ | 37 | Arturo Merzario | Merzario - Ford | | | | |
| NVQ | 32 | Eddie Cheever | Theodore - Ford | | | | |
| NVQ | 19 | Vittorio Brambilla | Surtees - Ford | | | | |
| NVQ | 24 | Divina Galica | Hesketh - Ford | | | | |

## Altres

* Pole: Ronnie Peterson 1' 40. 45
* Volta ràpida: Carlos Reutemann 1' 43. 07 (a la volta 35)
* Va ser la primera victòria de Michelin a la Fórmula 1.

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». [Consulta: 09 - 04 - 2010].
# Josefina Samper Rojas

Josefina Samper Rojas (Fondón, 8 de maig de 1927 - Madrid, 13 de febrer de 2018) va ser una política i sindicalista andalusa.
De família militant, va passar la infància a Oran i va afiliar-se a les Joventuts Socialistes Unificades amb només 12 anys i al PCE amb 14. Durant la seva joventut va formar part d'un grup de suport als presoners polítics on va conèixer el que seria el seu marit, el comunista Marcelino Camacho amb qui va compartir l'exili i posteriorment, després de l'indult d'aquest, el retorn a Espanya, on van seguir implicats en activitats clandestines.
Pionera del moviment feminista, va formar el Movimiento Democrático de Mujeres, dedicat a lluitar pels presos i els represaliats polítics durant el franquisme. També va participar en la fundació del sindicat Comissions Obreres. Durant la transició, després de l'indult als represaliats pel Procés 1.001, va sortir finalment de la clandestinitat i va continuar el seu activisme polític.
El 2016 va rebre la Medalla d'Andalusia. En el seu obituari, el PCE va destacar-la com un "exemple d'honradesa, dignitat i lluita pels interessos de la classe treballadora"

## Referències

* ↑ Noceda, Miguel Ángel «Muere Josefina Samper, mujer, camarada y compañera de Marcelino Camacho» (en castellà). El País [Madrid], 13-02-2018. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Josefina Samper: sindicalista, comunista y coherente» (en castellà). ELMUNDO.
# Grantia invenusta

Grantia invenusta és una espècie d'esponja calcària, marina i amb espícules formades per carbonat de calci. L'esponja pertany al gènere Grantia i a la família Grantiidae. El nom científic de l'espècie va ser publicat per primera vegada el 1900 per Lawrence Morris Lambe.

## Referències

* ↑ Van Soest, R.W.M.; Boury-Esnault, N.; Hooper, J.N.A.; Rützler, K.; de Voogd, N.J.; Alvarez, B.; Hajdu, E.; Pisera, A.B.; Manconi, R.; Schönberg, C.; Klautau, M.; Kelly, M.; Vacelet, J.; Dohrmann, M.; Díaz, M.-C.; Cárdenas, P.; Carballo, J.L.; Ríos, P.; Downey, R.; Morrow, C.C. (2021). World Porifera Database. Grantia invenusta Lambe, 1900. Accessed through: World Register of Marine Species at: http://www.marinespecies.org/aphia.php?p=taxdetails&id=164250 on 2021-04-21
# Villa Maria (Lleida)

Villa Maria era una obra de Lleida inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge unifamiliar aïllat de planta baixa, pis i terrassa. Façana de composició simètrica molt acurada, amb elements noucentistes d'inspiració clàssica. Ferro treballat i pedra també treballada als ampits de balcons i finestres. Arrebossat imitant pedra. Murs de càrrega.
L'interior està dividit en dos habitatges que es reflecteix a la duplicació d'elements a la façana.
Aquest edifici va ser enderrocat i actualment el solar està sense edificar.

## Referències

* 1 2 3 «Villa Maria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 gener 2017].
# Villa Latina

Villa Latina és un comune (municipi) de la província de Frosinone, a la regió italiana del Laci, situat a uns 120 km al sud-est de Roma i a uns 40 km a l'est de Frosinone.
Villa Latina limita amb els municipis d'Atina, Picinisco, Sant'Elia Fiumerapido i Belmonte Castello.
A 1 de gener de 2019 tenia 1.203 habitants.

## Referències

* ↑ ISTAT - Resident population on 1st January

## Enllaços externs

* web oficial (italià)
# Gurgura

Els Gurgura són un clan somali que viu a la regió de Dire Dawa. Tenen origen en una confederació tribal formada per set grups: Ga'alwaaq, Kundhuble, Ba'iida, Cufattiile, Sannaya, Sancheele, i Nibiddor, cadascun dividit en diverses branques fins a un total d'uns 20 sub-clans. La majoria parlen oromo però la meitat s'expressa també en somali. Tot i les seves arrels somalis estan oromitzats.
Un woreda (‘districte’) de l'entitat autònoma de Dire Dawa, a Etiòpia, porta aquest nom, tenint per capital Melka Jebdu.

## Referències

* Gurgura web site Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# Kehrsatz

Kehrsatz és un municipi del cantó de Berna (Suïssa), situat al districte de Seftigen.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Chemin-d'Aisey

Chemin-d'Aisey és un municipi francès, situat al departament de la Costa d'Or i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 55 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Chemin-d'Aisey era de 55 persones. Hi havia 20 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 4 parelles sense fills, 4 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 37 habitatges, 26 eren l'habitatge principal de la família, 8 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 37 habitatges eren cases. Dels 26 habitatges principals, 24 estaven ocupats pels seus propietaris, 1 estava llogat i ocupat pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 6 en tenien quatre i 19 en tenien cinc o més. 23 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 12 habitatges hi havia un automòbil i a 11 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Chemin-d'Aisey el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 8 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 8 | 45 a 49 | 8 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 12 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 32 persones, 24 eren actives i 8 eren inactives. De les 24 persones actives 23 estaven ocupades (15 homes i 8 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 8 persones inactives 3 estaven jubilades i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Chemin-d'Aisey hi havia 4 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 816 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Chemin-d'Aisey a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Chemin-d'Aisey a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.