OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gary Brabham

Gary Brabham va ser un pilot de curses automobilístiques australià que va arribar a disputar curses de la Fórmula 1.
Va néixer el 29 de març del 1961 a Wimbledon, Londres, Anglaterra. Era fill del famós pilot australià i ex-campió de la F1 Jack Brabham.

## A la F1

Gary Brabham va debutar a la primera cursa de la temporada 1990 (la 41a temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant l'11 de març del 1990 el G.P. dels Estats Units al circuit de Phoenix.
Va participar en un total de dues curses puntuables pel campionat de la F1, disputades ambdues a la 1990, no aconseguint classificar-se per disputar cap cursa i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Posició | Punts |
| 1990 | Life Racing Engines | Life | Life | USA NVQ | BRA NVQ | SMR | MON | CAN | MEX | FRA | GBR | ALE | HON | BEL | ITA | POR | ESP | JAP | AUS | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 2 (0) | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |

## Enllaços externs

* F1 rejects - Gary Brabham Arxivat 2011-05-14 a Wayback Machine.
# Molí de l'Horta

El Molí de l'Horta és un molí, a mig camí dels nuclis de Sant Martí de Maldà i Maldà (l'Urgell), propietat de l'abadia de Cardona, que va deixar de funcionar a finals dels anys vint del segle passat. Es coneix també amb els noms de Molí de la Fogonosa o del Roquet.
És una casa-molí molt ben conservat que consta de dues construccions: una de més antiga d'origen medieval, del segle xiii, amb sostre de volta ogival de pedra picada, que fa 5,10 x 7 metres, i una l'altra d'afegida posteriorment, amb dues arcades de mig punt cobertes de grans lloses, que fa 5,10 x 6,30 metres. Al molí, hi funcionaven dos molins, actualment en bon estat, i hi ha inscrits el nom d'Anton Capdevila i la data 1777 amb tots els estris del moliner. Edifici inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Notes

* ↑ «Molí de l'Horta - Maldà - Pobles de Catalunya». [Consulta: 30 juny 2019].
* ↑ «Molí de l'Horta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 gener 2017].
# Fuertescusa

Fuertescusa és un municipi de la província de Conca, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Limita amb Cañizares, Cañamares i Poyatos.

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Miriam Muñoz Resta

Miriam Muñoz Resta (Palma, Mallorca, 21 d'agost de 1981) és una política mallorquina, diputada al Congrés dels Diputats en la VIII i IX Legislatures.
Estudiant de pedagogia, és Secretària General dels Joves de Palma i Secretària de Moviments Socials i ONG's del Comitè Palma Eixample (PSIB-PSOE). Ha estat regidora electa de l'Ajuntament de Palma a les eleccions municipals espanyoles de 2007 fins a març del 2008, i diputada per Mallorca a les eleccions generals espanyoles de 2004 en substitució de Francesc Antich i a eleccions generals espanyoles de 2008, la diputada elegida més jove de la legislatura

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ El Confidencial, Miriam Muñoz, la diputada más joven, 26-3-2008
# Miriam Reyes

Miriam Reyes (Ourense, 1974) és una poeta gallega. Va estudiar Lletres a la Universitat Central de Veneçuela. Va treballar com a professora de Castellà i de Literatura fins que va decidir anar-se'n de Veneçuela el 1996. Resideix a Espanya des del 2000. La primavera del 2001 va publicar el seu primer poemari, Espejo negro, publicat en edició bilingüe espanyol-italià amb el nom de Terra e sangue (2003). El seu segon llibre de poemes, Bella durmiente (2004), va ser finalista del XIX Premio de Poesía Hiperión. Els seus poemes han estat inclosos en les antologies Feroces. Radicales marginales y heterodoxos en la última poesía española (1998), Mujeres de carne y verso. Antología poética femenina en lengua española del siglo XX (2001), Poetas en tiempo de guerra (2003), Ilimitada voz. Antología de poetas españolas (1940-2002), publicat el 2003, i 25 poetas españoles jóvenes (2003). Ha estat dues vegades finalista del premi Tívoli Europa, els anys 1998 i 2002.

## Obra poética

* Espejo negro. Barcelona: DVD, 2001
* Bella durmiente. Madrid: Hiperión, 2004
* Desalojos. Madrid: Hiperión, 2008
* Haz lo que te digo. Madrid: Barleby, 2005
* Prensado en frío. Oviedo: Malasangre, 2015
* Sardiña. Santiago de Compostela: Chan da pólvora, 2018

## Referències

* ↑ «Miriam Reyes». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 març 2016].
# Mur (desambiguació)

«Mur» té aquests significats:
* Mur o paret, estructura vertical en arquitectura.
* MUR: en física, abreviació de moviment uniforme i rectilini.
* Castell de Mur, municipi del Pallars Jussà.
* Mur, antic municipi del Pallars Jussà, actualment integrat en el terme de Castell de Mur.
* La Baronia de Mur
* El castell de Mur
Viccionari
# Gelat de formatge

El gelat de formatge (anglès: queso ice cream, keso ice cream o cheese ice cream) és un tipus de gelat de les Filipines que té com a ingredient principal cheddar. És un dels gelats tradicionals més comuns i se sol servir acompanyat de boles d'ube, vainilla i xocolata en el cucurull.
També és sovint pres com a entrepà de gelat, sigui amb porcions petites de pandesal o amb pa amb grans de blat de moro, combinació dolça i popular al país coneguda com a mais con queso.

## Referències

* ↑ «Cheddar Cheese Ice Cream: Is It Gross?». myrecipes, 13-02-2018.
* ↑ «I tried the Kraft mac and cheese-flavored ice cream, and it took me back to my childhood». Insider, 15-07-2021.
* 1 2 «Keso Ice Cream». Atlas Obscura.
* ↑ «Q is for Queso and How to Make Cheddar Cheese Ice Cream and Peanut Brittle». junblog, 14-03-2012.
* ↑ «Cheese Ice Cream».
* ↑ «Sorbetes».
* ↑ «Mais Queso (Corn and Cheese) Ice Cream Nests».
# Gastón Alonso i Manaut

Gastón Alonso i Manaut (Barcelona, 1878 - Barcelona, 1947) fou un compositor, autor teatral i actor.
Va començar actuant en el teatre del Circ Barcelonès, a la companyia de Enrique Giménez. Era nebot del banquer que va llançar a la Bella Otero. En entrar a treballar en la companyia del teatre Eldorado va canviar el seu nom a Gastón Manaut, pel disgust de la seva família al voler-se dedidicar al teatre.
L'estil de les seves obres teatrals són d'arrel popular, àgil i molt influènciat per la "Coup de théatre" en obras com: Un millonari de Putxet (1927) o la Veïna del terrat (1930).
La temporada de 1929-30 va estrenar al teatre Talia, El paradís artificial. Va col·laborar amb Josep Amich en el seu major èxit Baixant de la font del gat (1924). Va escriure la opereta Deauville (1932) amb música de J.M. Torrens.

## Referències

* 1 2 3 Casares Rodicio, & González Peña, M. L. (2002). Diccionario de la zarzuela : España e Hispanoamérica / director i coordinador general: Emilio Casares Rodicio ; colaboradores: Ma. Luz González Peña ... [et al.]. Instituto Complutense de Ciencias Musicales.
# Geló II

Gelo II (en llatí Gelon, en grec antic Γέλων) fou fill del rei Hieró II de Siracusa i associat al tron d'aquesta ciutat juntament amb el seu pare del 240 aC al 216 aC, al que va premorir per poc temps.
Se sap poc sobre Geló. Segons Polibi va ser un governant de caràcter tranquil i prudent com el seu pare, i afegeix que no va manifestar cap ambició personal. Va ser associat per Hieró II al govern circa el 240 aC i va rebre el títol de rei. Segon Titus Livi, després de la batalla de Cannes el 216 aC, Geló que tenia llavors més de 50 anys, estava disposat a abandonar l'aliança romana, però la seva mort ho va impedir.
Estava casat amb Nereis, filla de Pirros, de la qual va deixar un fill de nom Jerònim (Hieronymus) i una filla de nom Harmonia, casada amb un noble siracusà de nom Temist (Themistos o Themistus). Arquimedes li va dedicar un tractat (Arenarius) en el qual es dirigeix a Geló amb el títol de rei.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XXIV 24,6.
* ↑ 2.Gelon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 237-238
# Gai Luci Telesí

Gai Luci Telesí (en llatí Caius Lucius Telesinus) va ser un magistrat romà del segle i.
Els seus primers càrrecs no es coneixen. Va ser nomenat cònsol l'any 66 amb Suetoni Paulí. Filostrat el destaca com a filòsof, i per aquesta circumstància va ser desterrat de Roma per Domicià, junt amb els altres filòsofs, durant les persecucions.

## Referències

* ↑ Tàcit. Annals XVI, 14
# Gai Lusi

Gai Lusi (en llatí Caius Lusius) era un militar romà, nebot de Gai Mari.
Era tribú dels soldats o tribú militar durant la guerra dels romans contra els cimbres (111-106 aC). Va morir a mans del seu camarada Treboni contra qui va intentar alguna cosa. Poc després Gai Mari va absoldre Treboni.

## Referències

* ↑ C. Lusius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 843
# Murillo el Cuende

Murillo el Cuende és un municipi de Navarra, a la comarca de Ribera Arga-Aragón, dins la merindad d'Olite. Limita al nord amb Pitillas i Olite, a l'est amb Mélida i Santacara, a l'oest amb Caparroso i al sud amb les Bardenas Reales. Aplega els concejos de Traibuenas i Rada.
Des del 25 de gener de 2012 la seua capital és al nucli de Rada.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 669 | 659 | 672 | 649 | 649 | 633 | 650 | 657 | 666 | 657 | 648 |
| Fonts: Murillo el Cuende i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||
# Gila atraria

Gila atraria és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 56 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba als Estats Units.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Simons, Andrew M. & Mayden, Richard L. (1997): Phylogenetic Relationships of the Creek Chubs and the Spine-Fins: an Enigmatic Group of North American Cyprinid Fishes (Actinopterygii: Cyprinidae). Cladistics 13(3): 187-205.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gila ditaenia

Gila ditaenia és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 25 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Arizona (Estats Units) i Sonora (Mèxic).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Simons, Andrew M. & Mayden, Richard L. (1997): Phylogenetic Relationships of the Creek Chubs and the Spine-Fins: an Enigmatic Group of North American Cyprinid Fishes (Actinopterygii: Cyprinidae). Cladistics 13(3): 187-205.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Giacomo Roppa

Giacomo Roppa va ser un tenor italià de mitjan segle xix.
Va cantar a La Fenice de Venècia el febrer de 1834 substituint al tenor Domenico Donzelli en l'òpera Fausta de Donizetti. Després va cantar alguns títols més i va tornar-hi la temporada 1844-1845 ja amb papers més importants. També va cantar a La Scala de Milà les temporades 1838 i 1839. També es té constància que la temporada 1851-1852 va formar part de la companyia de teatre del Teatro San Carlo de Nàpols.
Va debutar al Liceu de Barcelona el 28 d'agost de 1848 en l'òpera de Verdi I due Foscari en el paper del jove Jacopo Foscari. En els tres anys que va cantar al Liceu va intervenir en una trentena d'òperes. Així, per exemple, va participar amb el paper de Gennaro en les funcions de Lucrezia Borgia la tardor de 1848, i el gener de l'any següent va cantar el paper de Tamas a Gemma di Vergy, que s'havia estrenat al Liceu el mes de maig de 1848 i que uns mesos més tard, dins la mateixa temporada, se'n van fer tres funcions més. A Don Sebastiano de Donizetti, va cantar el paper protagonista.
L'exaltació arribà al màxim el dia de l'homenatge al tenor Giacomo Roppa amb l'assistència al Liceu de 5.000 a 6.000 espectadors. Les cròniques recullen els riscos d'una tal aglomeració i la necessitat de limitar el nombre d'assistents a partir d'aquell moment.

## Referències

* ↑ Alier, Roger. Gran Teatre del Liceu. Poema satíric en català [ca. 1850]. Barcelona: Biblioteca de Catalunya, 2008. ISBN 84-7845-030-5.
* ↑ Tribó, Jaume. Exposició Òpera Liceu. L'activitat artística dels primers cinquanta anys del Liceu. Museu d'Història de Catalunya: Biblioteca de Catalunya, 1997-1998. ISBN 84-393-4324-8.
# Monestir de Sant Ruf

El Monestir de Sant Ruf, o Sant Ruf de Lleida, són unes restes monumentals de la partida de la La Plana del Bisbe, a Lleida, el Segrià, protegides com a Bé Cultural d'Interès Nacional.
Els elements més ben conservats que en resten són dos dels tres absis que devia tenir la capçalera: el central, amb tres finestres d'esqueixada doble i d'arc de mig punt, i el de la banda de l'epístola, de menors dimensions i amb una sola finestra. Aquest darrer absis comunica amb l'únic braç conservat del transsepte. L'altre absis s'obre, mitjançant un arc apuntat al damunt de columnes de doble traçat i capitells llisos, a l'espai de la nau, on s'endevina l'arrencada d'una volta de creueria.
D'aquests elements arquitectònics hom en podria deduir que el projecte d'aquesta capçalera es devia completar amb un tercer absis, la conclusió del transsepte i una nau única, conformant així una planta de creu llatina. Ara bé, les restes que es coneixen fan pensar que el projecte devia restar incomplet. Així, el mur que, a la banda oposada als absis, clou el braç conservat del transsepte, amb una finestra d'arc de mig punt i un contrafort, continua fins a cloure el presbiteri i pot haver constituït una solució provisional destinada a cloure l'espai per tal d'habitar-lo. Avalen aquesta hipòtesi la presència de vestigis de la nau interrompuda adossats a aquest mur i les dovelles d'una porta tapiada que podria haver estat l'accés a la reduïda edificació

## Història

Tot i que, segons les referències documentals que es conserven, cal datar la fundació del monestir de Sant Ruf a mitjan segle xii, les restes que n'han perviscut remeten a una cronologia més avançada, probablement ja al segle xiii. La primera notícia que en coneixem és la donació del lloc l'any 1152 per part de Ramon Berenguer IV a l'abadia de Sant Ruf de Provença. L'any 1156 el capítol i el bisbe de Lleida confirmen el primer prior de la comunitat lleidatana i l'autoritzen a bastir l'església, sembla que en el lloc d'una antiga mesquita
Segons la tradició, la comunitat s'extingí a causa de la Pesta Negra (1348), si bé documentalment no és fins a 1418 quan consta que, per mort del darrer canonge, el monestir restà desocupat i consegüentment queda incorporat al bisbat de Lleida. Després d'un intent fallit d'establir-hi cartoixans a la fi del segle xvi, el lloc pervisqué un temps com a santuari i lloc de devoció popular fins que, aprofitant-ne les runes, s'hi bastí una masia.

## Enllaços externs

* Canònica de Sant Ruf de Lleida a monestirs.cat

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Ruf de Lleida». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 març 2013].
* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Montmaurin (Alta Garona)

Montmaurin és un municipi francès del departament de l'Alta Garona i la regió d'Occitània.
# Gelidocalamus

Gelidocalamus és un gènere de bambús de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Gelidocalamus kunishii
# Gilles Francru

Gilles Francru (Eure, 27 de maig de 1952) és un antic pilot de motociclisme francès que va destacar en competicions de motocròs i enduro. Va guanyar un Campionat de França de motocròs de 125 cc (1972) i una de les primeres edicions de l'Enduro de Le Touquet (1977). Aquest darrer èxit el va aconseguir amb una Husqvarna davant de 820 competidors i 40.000 espectadors (a títol de comparació, el 2019 hi havia 2.299 pilots i 500.000 espectadors a Le Touquet).
El 1984 va abandonar el motocròs per tal de dedicar-se a l'enduro i els ral·lis raid. Al llarg de la seva carrera va participar en nou edicions del Ral·li Dakar. A la de 1981, on va córrer dins l'equip Fenwick KTM al costat de Yann Cadoret, Elia Andrioletti i Philippe Augier, va acabar-hi en cinquena posició final. Actualment, Francru és el director de l'equip de Yamaha al Ral·li Dakar i regenta una botiga de motocicletes Yamaha a Gisors.

## Referències

* ↑ «Enduropale» (PDF) (en francès). enduropaledutouquet.fr, 01-02-2019. [Consulta: 15 setembre 2019].
* ↑ «Gilles Francru» (PDF) (en francès). memotocross.fr. [Consulta: 14 setembre 2019].
* ↑ «Dakar: Sébastien Souday, le poissard du Dakar» (en francès). lepoint.fr. Le Point, 13-01-2019. [Consulta: 14 setembre 2019].
* ↑ «KTM 495 Fenwick 1981» (en italià). parisdakar.it, 01-05-2015. [Consulta: 14 setembre 2019].
* ↑ «Activité moto» (en francès). gaazasso.free.fr. [Consulta: 14 setembre 2019].
# Gandgarh

Gandgarh és una serralada de muntanyosa del Pakistan, província de Panjab, als districtes de Rawalpindi i Hazara i adjacents, considerats la part occidental de la serralada sub Himàlaia. La part nord cap a la vall del Chach, està ben cultivada a les seves faldes, però la resta era muntanyós i poc fèrtil tot i estar regat per diversos tributaris del riu Haroh.

## Referències

* ↑ The Imperial Gazetteer of India, 1885, Sir William Wilson Hunter, Londres, Trübner & co.
# Mons Vindius

El Mons Vindius (del celta Mont Blanc o Sant, relacionat amb el còrnic gwynn,) és una denominació històrica d'un mont dels Picos de Europa, tot i que la seva situació exacta es desconeix.
És recordat per ser l'últim bastió on van resistir les tribus de càntabres i àsturs enfront de la invasió romana de la península Ibèrica durant les guerres Càntabres. El menciona Claudi Ptolemeu amb el nom de Οὐίνδιον ὄρος.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Vindius». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 21 febrer 2021].

## Vegeu també

* Àsturs
* Càntabres
# Moro (camuflatge)

Moro (terme polonès) és un patró mimètic polonès a base d'una agrupació densa de taques amb forma de cuc, en to fosc, sobre fons llis més clar. Creat el 1968 per a substituir el model pluvial en els uniformes de campanya, vigí fins al 1989, en què el substituí el patró puma. La versió de l'Exèrcit era en tons verds (moro verd); la de l'Armada i la Força Aèria, en tons negres (moro negre); la de la policia, en tons blaus (moro blau).
El patró moro es pot classificar com a clapejat, si considerem els, diguem-ne, cucs com una mena de pics. Emperò, des del punt de vista de l'elaboració tècnica, sembla evident la relació amb els patrons pluvials.
El nom de moro, que en principi pot sorprendre, no té res a veure amb el Magrib: és la sigla de la companyia productora, Materiał odzieżowy roboczo-ochronny ('Material Tèxtil de Protecció Individual'). En polonès col·loquial hom tendeix a usar moro com a sinònim de kamuflaż ('camuflatge'), a causa de la gran popularitat del patró. A la resta del món es dona sovint l'error de creure que moro era el nom polonès del camuflatge pluvial; aquest, ben al contrari, hi rebia el nom de deszczyk ('gota de pluja').

## Enllaços externs

* Camopedia:Poland (anglès)
Viccionari
# Gens Vètia

La gens Vètia o Vèctia (llatí: gens Vettia o Vectia) va ser una gens romana plebea, que va ser coneguda al final de la República i que va obtenir considerable distinció durant l'Imperi, quan el seu nom apareix sovint als Fasti.
Al període republicà alguns Vetis usaven el cognom Jutge Sabí (Iudex Sabinus). A les edicions més antigues apareix el nom com a Vectius, però l'ortografia correcta és Vettius, segons que mostren les monedes.
Alguns personatges destacats foren:
* Luci Veti, cavaller romà, acusador.
* Gai Veti Aquilí, cònsol el 162.
* Gai Veti Àtic, cònsol el 342.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 1250.
# Màmia V Gurieli

Màmia V Gurieli fou mtavari de Gúria del 1803 al 1826.
Va néixer el 1798 i era fill de Simó II Gurieli. El 1803 els russos van deposar al seu oncle Vakhtang II Gurieli i van proclamar com a mthavari al nen Màmia, de només 5 anys, el qual es va nomenar honoríficament major general de l'exèrcit rus. La regència la va exercir el seu oncle Kai Khusrau (IV), que havia estat proclamat mthavar el 1778 i havia renunciat a favor del seu germà Simó II Gurieli, fins al 1809, en què Màmia va ser declarat major d'edat.
El 8 d'abril de 1811 es va signar el tractat amb Rússia que establí el protectorat rus a Gúria.
Es va casar el 1814 amb la princesa Sophia Tzulukidze [Sofia Giorgievna] (+1829) que va ser regent de Gúria del 1826 al 1829 (aliada als Turcs a la guerra va haver de fugir el 1829) i era filla del príncep Jordi Tzulukidze.
Va morir a Semokmedi el 20 de novembre de 1826 i el va succeir el seu fill David Gurieli sota regència de la mare Sofia Tzulukidze.

## Enllaços externs

* GURIA. The Gurieli Dynasty. GENEALOGY (anglès)

## Referències

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Màmia I Gurieli

Màmia I Gurieli, mtavari de Gúria del 1512 al 1534. Va ser fet presoner durant una expedició contra els turcs el 1533. Executat pels turcs el 1534. Va tenir dos fills (un, Rustam Gurieli, el va succeir) i una filla, Tinatina (+ 1591) casada amb el rei Lleó II de Kakhètia.

## Referències

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.

## Enllaços externs

* GURIA. The Gurieli Dynasty. GENEALOGY (anglès)
# Mància

«Mància» té aquests significats:
* Mància (ocultisme)
* Biografies:
** Curtili Mància, llegat romà
** Helvi Mància, orador romà