OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Helichrysum petiolare

Helichrysum petiolare és una espècie de planta de la família de les asteràcies, originària de Sud-àfrica i introduïda a Portugal i els Estats Units d'Amèrica.
És una planta de fulla perenne amb un gran fullatge; té fulles grises i cordades. Les tiges estan cobertes de pèls blancs semblants a una teranyina. És un subarbust sarmentós que forma densos monticles de 60 cm o més d'alçada i 1,8 m o més d'ample, amb tiges noves que brollen d'una xarxa de rizomes. Està ben adaptada al Sol o a l'ombra i a les condicions de sequera. Les flors que només dona ocasionalment no són vistoses.
Alguns cultivars com "Variegatum", que presenten un jaspiat de color crema, creixen millor a l'ombra i és una superba planta estival a jardins de climes freds.
S'ha investigat l'oli essencial que produeix per les seves propietats anti-microbianes, antioxidants i antiinflamatòries. A Sud-àfrica, és component de la medicina tradicional africana. Les fulles i les branques es bullen i es preparen com una espècie de te per a calmar la tos i la febre. Les fulles també s'apliquen a ferides per a prevenir la infecció i es cremen cerimonialment per produir un encens tradicional.

## Taxonomia

Helichrysum petiolare va ser descrita per Hilliard i B.L.Burtt i publicada a Notes from the Royal Botanic Garden, Edinburgh 32(3): 357–358, l'any 1973.

### Etimologia

* Helichrysum: nom genèric que deriva del grec ἕλιξ helix = "retorçat" i χρυσός crisós = "or".
* petiolare: epítet llatí que significa "amb pecíols".

### Sinonímia

* Helichrysum petiolatum (L.) DC.

## Referències

* ↑ «GRIN Taxonomy for plants - Helichrysum petiolare». USDA ARS. [Consulta: 21 juny 2013].
* ↑ http://www.ncbi.nlm.nih.gov/sites/entrez?db=pubmed&cmd=search&term=%22Helichrysum%20petiolare%22
* ↑ «PlantzAfrica - Helichrysum petiolare». Arxivat de l'original el 2016-10-23. [Consulta: 21 juny 2013].
* ↑ «Helichrysum petiolare». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 17 maig 2014].
* ↑ petiolare a Epítets Botànics
* ↑ «Helichrysum petiolare a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 4 agost 2017].

## Bibliografia

* Flora of North America Editorial Committee, e. 2006. Magnoliophyta: Asteridae, part 6: Asteraceae, part 1. Fl. N. Amer. 19: i–xxiv, 1–579.
* Gibbs Russell, G. E., W. G. M. Welman, E. Retief, K. L. Immelman, G. Germishuizen, B. J. Pienaar, M. Van Wyk & A. Nicholas. 1987. List of species of southern African plants. Mem. Bot. Surv. S. Africa 2(1–2): 1–152(pt. 1), 1–270(pt. 2).
# Hockey Novara

El Hockey Novara és un club esportiu d'hoquei sobre patins de la ciutat italiana de Novara, a la regió del Piemont. És l'equip d'hoquei patins que més títols italians ha aconseguit. Després del seu descens l'any 2009 a la Serie A2 va ser inactiu i va acabar sent dissolt el 2011. L'any 2021 l'entitat retorna a l'activitat amb equips juvenils i formatius.
En el seu palmarès compta amb 32 Lligues i 20 Copes, mentre que a nivell internacional ha estat molt a prop de guanyar la Copa d'Europa, doncs ha perdut quatre finals d'aquesta competició els anys 1971, 1972, 1986 i 1988, les dos primeres enfront del Reus Deportiu, mentre que les dos següents enfront el FC Porto i el HC Liceo respectivament.
Dins de la Recopa d'Europa d'hoquei sobre patins, el Novara també perd en dues ocasions la final, concretament l'edició de 1987 enfront el FC Barcelona i l'edició de 1991 enfront el Sporting CP.
Els seus èxits a nivell europeu els trobem a la Copa de la CERS, on si que aconsegueix alçar en tres ocasions la Copa, essent un dels equips més laurejats d'aquesta competició. L'any 1985 guanya enfront el Cerdanyola CH a la final, l'any 1992 enfront l'Igualada HC i l'any 1993 enfront el Thiene.

## Palmarès

* 3 Copes de la CERS (1984-85, 1991-92, 1992-93)
* 32 Lligues italianes Serie A1 (1930, 1931, 1932, 1933, 1934, 1936, 1946, 1947, 1949, 1950, 1958, 1959, 1969, 1970, 1971, 1972, 1973, 1974, 1975, 1977, 1984-85, 1986-87, 1987-88, 1992-93, 1993-94, 1994-95, 1996-97, 1997-98, 1998-99, 1999-00, 2000-01, 2001-02)
* 20 Copes italianes (1966, 1967, 1969, 1970, 1972, 1976, 1985, 1986, 1987, 1988, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002)
* 3 Copes de la Lliga (1999, 2000, 2001)

## Referències

* ↑ «7-4: El Cerdanyola no pudo en Novara» (en castellà). El Mundo Deportivo, 30-06-1985, p. 55.

## Enllaços externs

* (italià) Pàgina oficial del club
# Comana de Capadòcia

Comana de Capadòcia (en grec antic τὰ Κόμανα τῆς Καππαδοκίας) també anomenada Chryse (la Daurada) segons es llegeix a les Novellae de Justinià, per distingir-la de Comana del Pont, era una ciutat de Cataònia, un districte de Capadòcia a l'Antitaure en una vall fonda a la vora del riu Saros (actual riu Seyhan), segons diu Estrabó. Avui les seves ruïnes es troben en un poble anomenat Şar, a la vall de Göksu, Tufanbeyli, a la província d'Adana (Turquia). La ciutat va formar part del Regne de Capadòcia, província romana l'any 17. Més tard va ser part de la província Melitene d'Armenia Tertia.
Segons Estrabó, a la ciutat hi havia el temple d'Enió, que és la manera com anomena a la deessa Ma, la mateixa deïtat que s'adorava a Comana del Pont, cosa que fa pensar en una relació entre ambdues ciutats, si bé la de Capadòcia és més antiga. La ciutat tenia un gran nombre d'esclaus del temple (hieròduls) i moltes persones dedicades al culte de la divinitat.
Els habitants eren cataonis, i reconeixien com a rei al rei de Capadòcia fins a la supressió del regne l'any 17, però el domini de la ciutat corresponia al gran sacerdot (τὸ πλέον, 'to pleon', paraula de la que no es coneix el significat) que era també la màxima autoritat religiosa i el senyor dels esclaus, com a Comana del Pont. En el moment que Estrabó va visitar la ciutat hi havia uns 6.000 esclaus entre homes i dones. El temple posseïa moltes terres i la seva producció revertia al gran sacerdot, que era la segona autoritat després del rei de Capadòcia i en general era un membre de la dinastia reial. La llegenda deia que el culte de la dea va arribar des de l'Escítia Tàurica portat per Orestes, que va posar el nom a la ciutat. La deessa Ma s'identificava amb la Gran Mare, i també amb la lluna i probablement el seu nom tenia relació amb el de la ciutat. Els romans assimilaven Ma amb Bel·lona.
En temps de Caracal·la la ciutat es va convertir en una colònia romana i s'hi conserven monedes amb la inscripció Colònia Augusta Comana i Colònia Iulia Augusta Comanenoru o Comainoru.
Aquesta ciutat s'ha identificat amb la que en època de l'Imperi hitita s'anomenava Kummani.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «2. Comana». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 28 abril 2021].
* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Reino medio y del Imperio Nuevo. Tres Cantos: Akal, 2004, p. 57, 110 i 134. ISBN 8446022532.
# Ayaka Yamashita

Ayaka Yamashita (山下 杏也加, 29 de setembre de 1995) és una futbolista japonesa.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 2015. Va disputar 25 partits amb la selecció del Japó. Ha disputat Copa del Món de 2019.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 2015 | 3 | 0 |
| 2016 | 3 | 0 |
| 2017 | 5 | 0 |
| 2018 | 14 | 0 |
| Total | 25 | 0 |

## Referències

* ↑ 2015, 2016, 2017, 2018 Japan Football Association(japonès)

## Enllaços externs

* Ayaka Yamashita Fitxa i estadístiques a la FIFA
* Ayaka Yamashita, Fitxa a Soccerway
# Langwies

Langwies és un municipi del cantó dels Grisons (Suïssa), situat al districte de Plessur.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Langur mitrat blanc

El langur mitrat blanc (Presbytis mitrata) és una espècie de primat de la família dels cercopitècids. Anteriorment era considerat una subespècie del langur mitrat (P. melalophos), del qual fou separat basant-se en dades genètiques. Viu al sud-est de l'illa de Sumatra (Indonèsia). La Unió Internacional per a la Conservació de la Natura (UICN) el classifica com a espècie amenaçada.

## Referències

* ↑ Roos et al., 2014, p. 10.

## Bibliografia

* Roos, C.; Boonratana, R.; Supriatna, J.; Fellowes, K. R.; Groves, C. P.; Nash, S. D.; Rylands, A. B.; Mittermeier, R. A. «An updated taxonomy and conservation status review of Asian primates» (en anglès). Asian Primates Journal, 4, 1, 2014. ISSN: 1979-1631.
# La Muntada (Sant Llorenç Savall)

La Muntada és una obra del municipi de Sant Llorenç Savall (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Masia amb diferents cossos adossats, els quals salven el desnivell de la muntanya. Consten de planta baixa i un o dos pisos i les cobertes són a un vessant. Les obertures són de llinda. Està molt restaurada.

## Història

És un dels masos més antics de la vall d'Horta. Era propietat d'un dels senyors del castell de Pera (segle XI-XII). Fou fill del mas Joan Muntada (Minyó de Sant Llorenç Savall), famós bandoler de la quadrilla d'en Perot Rocaguinarda (segle XVII). Hi destaquen el rellotge de sol, l'era i un parell de finestrals de pedra i mur. Va ser adquirida per la Diputació de Barcelona l'any 1998.

## Referències

* 1 2 «La Muntada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2016].
# La Tria (mas a Balenyà)

La Tria és un mas a poc més d'un km al nord-oest del nucli dels Hostalets de Balenyà (Osona) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'edifici principal té la portalada dovellada i la teulada a dues vessants. Adossat hi ha un porxo datat el 1770, construït per Antón Rovira Puig i Tria, amb set arcades. A la planta hi ha voltes de mig canó. L'interior de la casa té molts elements destacables: aiguamans de pedra, inscripcions a les portes, fusta treballada a les portes, capelleta barroca, etc., en bon estat de conservació. Es troba citada l'any 1926 al Cens General de l'Arxiu Episcopal. Durant els segles posteriors es va anar ampliant l'edificació, com es pot observar per la datació de diferents elements.
Davant l'edifici hi ha una era i una cabana de tàpia datada el 1841.
L'oratori adossat és una capelleta d'estil barroc de dimensions normals situada a la segona sala de la masia. Està realitzada en guix. La part superior té una gran petxina a la part central de la que surten volutes en espiral a banda i banda que acaben amb motius vegetals.

## Referències

* 1 2 3 4 «La Tria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
# Le Grand (Iowa)

Le Grand és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 883 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Le Grand tenia 883 habitants, 339 habitatges, i 261 famílies. La densitat de població era de 327,8 habitants/km².
Dels 339 habitatges en un 36,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,9% hi vivien parelles casades, en un 10,3% dones solteres, i en un 23% no eren unitats familiars. En el 20,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,4% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 26,2% entre 25 i 44, un 25,4% de 45 a 60 i un 13,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.333 $ i la renda mediana per família de 42.153 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.333 $ mentre que les dones 23.036 $. La renda per capita de la població era de 16.470 $. Entorn del 3,3% de les famílies i el 4,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Le Grand». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Le Grand». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# La veritat sobre l'amor

La veritat sobre l'amor (títol original: The Truth About Love) és una pel·lícula de 2005 dirigida per John Hay. Protagonitzada per Jennifer Love Hewitt, Jimi Mistry i Dougray Scott. Ha estat doblada al català.

## Argument

Com a part d'una aposta amb la seva germana i amb un parell de copes de més, Alice, una dona feliçment casada envia anònimament una targeta de Sant Valentí al seu marit per veure com reacciona. El que al principi era només una broma condueix a una sèrie d'esdeveniments i revelacions que posa en joc el seu matrimoni. La reacció de Sam no és exactament la que ella esperava i Sally, enfurismada, haurà de replantejar-se molts aspectes de la seva relació.

## Repartiment

* Jennifer Love Hewitt: Alice Holbrook
* Dougray Scott: Archie Gray
* Jimi Mistry: Sam Holbrook
* Branka Katic: Katya
* Kate Milers: Felicity
* Stefan Dennis: Dougie

## Referències

* ↑ «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > La veritat sobre l'amor». [Consulta: 5 desembre 2018].
* ↑ «Truth About Love (2005)» (en anglès). [Consulta: 5 desembre 2018].
# La versión de Villarejo

La versión de Villarejo és un programa especial de Salvados, emès el 2017 al canal televisiu LaSexta. En aquest programa Jordi Évole entrevistà al comissari Villarejo i apareixien altres persones com Javier Ayuso, Antonio Rubio, Álvaro de Cózar, Artur Mas i Baltasar Garzón. El programà durà 70 minuts. El comissari Villarejo reapareix en televisió des del 1981.

## Contingut

Villarejo durant l'entrevista dona la seua versió dels distints casos on està implicat d'alguna manera: la trama Gürtel, l'Operació Catalunya, el ‘Pequeño Nicolás’, el seguiment a jutges i polítics, l'àtic d'Ignacio González González, la princesa Corinna, la lluita antiterrorista i l'apunyalament a la doctora Elisa Pinto. Durant l'entrevista Villarejo negà la seua relació amb l'empresari Javier López Madrid quan un procés judicial acredita que es trucaven per telèfon moltes vegades i va reconèixer la participació en encàrrecs finançats amb diners públics amb objectius solament polítics. També acusà sense proves a moltes personalitats.
També entrevistà a Baltasar Garzón, un exjutge, sobre el cas del GAL i a Artur Mas, l'expresident de la Generalitat de Catalunya, a qui li ensenya una gravació inèdita d'una conversa entre Villarejo i Javier De la Rosa.

## Emissió

El 25 de juny de 2017 es va emetre a LaSexta. Malgrat que la temporada havia acabat i els responsables del programa estaven de vacances, van interrompre-les per a crear i emetre el programa.

## Producció

El material de l'entrevista dura unes cinc hores, reduïdes a 70 minuts per a l'emissió.
Segons l'entrevistador J. Évole, durant la preparació de l'entrevista Villarejo intentà fer que Jordi Évole, l'entrevistador, signara una clàusula que deia que si no emetien l'entrevista, Jordi Évole deuria donar 600.000 euros a una associació contra el càncer en la qual Villarejo col·labora. Al negar-se Jordi, Villarejo baixà la xifra a 300.000 euros.

## Referències

* ↑ «Versión Villarejo: Javier Ayuso, el "espía del CNI" que pasó de la Casa Real a dirigir 'El País'». PR noticias, 26-06-2017 [Consulta: 23 juliol 2017].
* ↑ «Villarejo enseñó las cloacas del Estado a Évole: "Mi vida será un infierno"». Ver tele!, 26-06-2017 [Consulta: 23 juliol 2017].
* 1 2 3 «La Sexta esquiva el boicot y emite 70 delicados minutos sobre secretos de Estado». ESdiario, 25-06-2017 [Consulta: 23 juliol 2017].
* ↑ «Villarejo, el cazador cazado: así cayó el polémico comisario en la trampa de Jordi Évole». El Español, 26-06-2017 [Consulta: 23 juliol 2017].
* ↑ Águeda, Pedro «Villarejo rompe su silencio para disparar contra todos sus enemigos sin pruebas». Eldiario.es, 25-06-2017 [Consulta: 23 juliol 2017].
* ↑ «Jordi Évole anuncia una entrevista exclusiva en 'Salvados' al comisario Villarejo». 20 Minutos, 23-06-2017 [Consulta: 23 juliol 2017].
* ↑ Mestres, Marc «Évole interrumpe las vacaciones para entrevistar al excomisario Villarejo». El Nacional, 20-06-2017 [Consulta: 23 juliol 2017].
* ↑ «Évole reconoce que Villarejo le exigió una cláusula de 600.000 € si no se emitía su entrevista». 20 Minutos, 22-06-2017 [Consulta: 23 juliol 2017].
# Tabaquera (desambiguació)

«Tabaquera» té aquests significats:
* Tabaquera (caixa)
* el tabac;
* el nom comú de la planta Inula montana.
# Ayakudi

Ayakudi fou un dels estats tributaris de l'Índia, del tipus zamindari, al districte de Madurai a la presidència de Madràs. La seva superfície era de 109 km² (10.910 hectàrees). La capital era la vila d'Ayakudi 10° 26′ 45″ N, 77° 35′ 30″ E﻿ / ﻿10.44583°N,77.59167°E﻿ / 10.44583; 77.59167 a uns 54 km al nord-oest de Dindigal en la carretera de Palghat. La població de la vila el 1881 era de 10.617 habitants el 90 hindús i el 10% musulmans (186 cristians). Les taxes del govern pujaven a 1.678 lliures.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Segodunum (Germània)

* Per a altres significats, vegeu «Segodunum».
Segodunum (en grec antic Σεγόδουνον) era una ciutat del sud de Germània que menciona Claudi Ptolemeu. Estava situada probablement en territori dels hermandurs, tot i que el nom és d'origen celta, i correspondria a la moderna Würzburg.

## Referències

* ↑ Claudi Ptolemeu. Geographia, II, 11,29
* ↑ Smith, William (ed.). «Segodunum». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 14 febrer 2021].
# Hippocampus algiricus

Hippocampus algiricus és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.
Els mascles poden assolir els 19,2 cm de longitud total.
Es troba des del Senegal fins a Angola.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
# Comalets

Comalets, o los Comalets, és un indret del terme de Sant Esteve de la Sarga, al Pallars Jussà, en el territori del poble de Castellnou de Montsec.
Està situat a l'extrem nord-est del terme municipal, al nord-est del poble de Castellnou de Montsec, al nord de Casa Colomina.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ayako Kitamoto

Ayako Kitamoto (北本 綾子, 22 de juny de 1983) és una exfutbolista japonesa.
Va debutar amb la selecció del Japó el 2004. Va disputar 17 partits amb la selecció del Japó.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 2004 | 2 | 3 |
| 2005 | 4 | 0 |
| 2006 | 0 | 0 |
| 2007 | 1 | 0 |
| 2008 | 2 | 0 |
| 2009 | 3 | 0 |
| 2010 | 5 | 1 |
| Total | 17 | 4 |

## Referències

* ↑ Japan Football Association(japonès)
* ↑ 2010 Japan Football Association(japonès)
# El Convent (Breda)

El Convent és un edifici que ha estat hospital, convent i centre educatiu situat a Breda (Selva). Situat al nucli urbà, al carrer del Còdols número, 3. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici civil que consta de planta baixa i pis (junt amb l'edifici número 5 forma un sol cos d'edifici). En el solar que ocupa, antigament hi havia l'Hospital de Breda; més tard es feren algunes transformacions i es construí un convent de monges amb escola per a nenes. A l'edifici també hi havia una església petita dedicada al Sagrat Cor de Jesús (en la part nord i adossada a l'antiga capella de Sant Sebastià).
La coberta és a doble vessant i en teula.
Façana arrebossada i pintada de color ocre. A la planta baixa, quatre obertures, d'esquerra a dreta: finestra, porta, finestra i porta. Al pis: una finestra rodona (finestra de l'església), una finestra amb balcó, i per acabar, i la més interessant, una finestra amb llinda de pedra en arc pla, però que està treballada imitant un arc conopial i que té el detall de tres cares esculpides.

## Història

Aquest edifici estava ocupat originàriament per un hospital i la seva construcció data del 1355, és per això que antigament el carrer es coneixia com a carrer de l'Hospital.
L'any 1595 passa a ser denominat com a carrer Major, i comprenia els carrers Nou, dels Còdols i de Sant Pere. Ja l'any 1615 s'anomenarà carrer dels Còdols.
Pels volts de 1576, l'hospital es traslladà al carrer del Prat; i en aquest moment serà ocupat per monges, que en moments d'inseguretat abandonaren el convent per a tornar-hi després. Foren elles les que obriren una escola de nenes. Gràcies al llegat de la seva fundadora, Maria Fortuny (que era de Breda), i les gestions del rector mossèn Sebastià Aulet.
El col·legi fou regentat des de finals del segle passat i fins 1924 per les monges de Sant Felip Neri, una consagració amb seu central a Barcelona. Després, entre 1928 i 1972 estigueren al càrrec les religioses del Sagrat Cor.
El centre d'ensenyament fou abandonat per manca de personal i l'edifici fou cedit a l'Ajuntament per un termini de 10 anys, i es destinà a casal de gent gran.
Hi ha un plànol del 29 de juny de 1836: “Croquis del Pueblo y defensas de San Salvador de Breda” on hi apareix el carrer dels Còdols, i és el plànol més antic que es conserva a Breda.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «El Convent». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2017].
# Eduportfolio

Eduportfolio fou una aplicació web dissenyada per la Universitat de Montreal que permetia el disseny i gestió de portafolis digitals educatius facilitant l'organització, l'intercanvi i la cerca d'informacions. El servei fou tancat en 20 d'abril de 2023.
Es caracteritzava per la seva senzillesa (es fàcil d'utilitzar aconseguint així que el seu públic sigui molt ampli), per la seva flexibilitat, ja que era adaptable a diferents nivells, per la seva varietat de continguts (documents de text, imatges, fitxers d'àudio o vídeo, documents de presentació, enllaços, etc.), per la seva interactivitat, ja que permetia comunicar-se amb autors d'altres portafolis, per la seva facilitat en l'intercanvi d'informació a través de RSS, per la cerca d'informació gràcies als buscadors que es podien activar a l'interior del portafolis, per la senzilla organització, pel seu atractiu, ja que hi havia molts models de presentació disponibles, i pel seu gran potencial cognitiu, desenvolupat des d'una visió socioconstructivista.
Oferia diferents nivells de protecció (el contingut pot ser públic, protegit o arxivat) i disposava d'una interfície per als docents. S'accedia de manera gratuïta per als estudiants i els docents de tots els nivells que desitjaven fer-ne un ús no comercial. Estava disponible en 7 idiomes (francès, anglès, àrab, grec, català i coreà). Per a obtenir-ne un compte i poder començar a utilitzar-lo només calia inscriure’s.

## Referències

* ↑ Miquel Alsina i Tarrés, Miquel, Muntsa Calbó, Jordi Coidures, Margarida Falgàs, Luís Marquès, Mariona Masgrau. «El Pràcticum com un 'work in progress' compartit www.eduportfolio.org». Universitat de Girona. Institut de Ciències de l'Educació Josep Pallach.
* ↑ Norma Lucila Ramírez-López, Celia Virginia Sánchez-Meza «Portafolio electrónico en educación médica y las herramientas de la web para su elaboración» (en castellà). Investigación en Educación Médica, 2, 8, pàg. 225-228 [Consulta: 27 gener 2024].
* ↑ «Thank you! Our Awesome Online Portfolio Service ended on April 20th 2023.». Eduportfolio. [Consulta: 27 gener 2024].

## Enllaços externs

* Eduportfolio - Lloc web oficial
# Eccica-Suarella

Eccica-Suarella (en cors Eccica è Suaredda) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament de Còrsega del Sud. L'any 1999 tenia 684 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 296 | 313 | 329 | 503 | 570 | 684 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Paul-François Pellegrinetti | DVG | |