OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Finkenwerder

Finkenwerder o en baix alemany Finkwarder és un barri del districte d'Hamburg-Mitte al sud de l'estat d'Hamburg a Alemanya a la frontera amb Baixa Saxònia. A la fi de 2016 tenia 11.727 habitants a una superfície de 19,3 km².
Finkenwerder (del baix alemany warder, illa fluvial i fink, pinsà, doncs illa dels pinsans) era una illa formada dentre dos braços de l'Elba i el Köhlfleet al llevant.
A l'edat mitjana l'illa era dividida en dues parts pel wetering Finkenwerder Landscheide, la part septentrional pertanyia a la ciutat hanseàtica d'Hamburg des del 1445, i era un poble de pescadors, i la part meridional un poble de pagesos, fins al 1814 al Ducat de Brunswick-Lüneburg, després fins al 1866 al Regne d'Hanovre i després à Prússia. El 1937, per la Llei de l'àrea metropolitana d'Hamburg el nazis van englobar les dues parts de l'illa en Hamburg.
Té una pista d'aterratge per a avions intercontinentals, que serveix per a les viatges de test i el llançament de les aeronaus assemblades a la fàbrica d'Airbus, que cobreix una gran part de l'illa. L'escriptor Johann Wilhelm Kinau, més conegut amb el seu pseudònim Gorch Fock (1880-1916) hi va néixer.

## Llocs d'interès

* Les línies 62 (Hamburg-Landungsbrücken-Finkenwerder) i 64 (Findenwerder-Teufelsbrück (Pont del diable)) dels transbordadors del transport públic d'Hamburg, que permeten visitar l'Elba i el port d'Hamburg a preu d'un bitllet d'àutobus.
* Museu de l'escriptor Gorch Fock al carrer Nessdeich 6
* Entrada de la fàbrica d'Airbus
* El canal Steendiekkanal
* El wetering Finkenwerder Landscheide i l'Església de Nicolau
* Museu de l'escriptor Gorch Fock

## Referències

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Finkenwerder
* ↑ Fehrs-Gilde «Hochdeutsch-plattdeutsche Liste von Stadtteilen in Hamburg», Gesellschaft für niederdeutsche Sprachpflege, Literatur und Sprachpolitik [consulta el 25 de novembre de 2013]
* ↑ Tilgner, Daniel. «Finkenwerder». A: Hamburg von Altona bis Zollenspieker: Das Haspa-Handbuch für alle Stadtteile der Hansestadt (Hamburg de A d'Altona cap a Z de Zollenspiecker: el manual de l'Haspa de tots els barris de la ciutat hanseàtica) (en alemany). Hamburg: Hoffmann & Campe, 2002, p. 358-369. ISBN 3-455-11333-8.
* ↑ Beckershaus, Horst. «Finkenwerder». A: Die Namen der Hamburger Stadtteile (Els noms dels barris d'Hamburg) (en alemany). Hamburg: Editorial Ernst Kabel, 1998, p. 42. ISBN 3-8225-0471-8.
* ↑ «Linie 62 HVV-Hafenfähre nach Finkenwerder» (en alemany). Ajuntament d'Hamburg. [Consulta: 28 maig 2017].

## Bibliografia

* Schneider, Egon. Die Insel Finkenwerder: Ein Beitrag zur geographischen Landeskunde (en alemany). Rostock: Rats- und Universitäts-Buchdruckerei Adlers Erben, 1918, p. 108.
* Wagner, Kurt. Die Seefischer von Finkenwerder (en alemany). München: Sutton Verlag, 2013, p. 128. ISBN 9783954002771.
# Evert Mul

Evert Mul (18 de gener de 1909 - 16 de febrer de 1974) va ser un futbolista neerlandès. Va jugar un partit amb la selecció neerlandesa de futbol el 1936.

## Referències

* ↑ «Evert Mul». worldfootball.net. [Consulta: 23 novembre 2021].
* ↑ «Evert Mul». National Football Teams. [Consulta: 23 novembre 2021].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Evert Mul a worldfootball.net
* Fitxa d'Evert Mul a national-football-teams
# Every Breath You Take: The Singles

Every Breath You Take: The Singles fou el primer àlbum de compilació de The Police, llançat el 1986. El 1990, l'àlbum es llençava a Nova Zelanda, Austràlia i Espanya amb el nom de Greatest Hits amb una caràtula diferent.

## Cançons

* "Roxanne" – 3:11
* "Can't Stand Losing You" – 2:47
** Cançons 1 i 2 apareixien originalment a Outlandos d'Amour.
* "Message in a Bottle" – 4:50
* "Walking on the Moon" – 5:01
** Cançons 3 i 4 apareixien originalment a Reggatta de Blanc.
* "Don't Stand So Close to Me '86" – 4:40
** Versió actualitzada de l'apareguda a Zenyattà Mondatta.
* "De Do Do Do, De Da Da Da" – 4:06
** Canço original de l'album Zenyattà Mondatta.
* "Every Little Thing She Does Is Magic" – 4:19
* "Invisible Sun" – 3:44
* "Spirits in the Material World" – 2:58
** Cançons 7, 8 i 9 apareixien originalment a Ghost in the Machine.
* "Every Breath You Take" – 4:13
* "King of Pain" – 4:57
* "Wrapped Around Your Finger" – 5:14
** Cançons 10, 11 i 12 apareixien originalment a Synchronicity.
# Everton Luiz Guimarães Bilher

Everton Luiz Guimarães Bilher (nascut el 24 de maig de 1988 a Porto Alegre, Brasil), més conegut com a Everton Luiz, és un futbolista professional brasiler que juga de defensiu migcampista pel Partizan de Belgrad.

## Carrera esportiva

Everton ell va jugar per al Ponte Preta, Ponte Preta, Palmeiras B, Marília, Bragantino, CRB, San Luis FC i Criciúma.
L'any 2013 es trasllada a Europa, a AC Lugano.
El juny de 2014, l'Everton es va traslladar a FC St. Gallen.
El 6 de gener de 2016 l'Everton es va traslladar a Partizan de Belgrad.

## Referències

* ↑ «Iliev završio posao sa Brazilcem: Everton potpisuje za Partizan». novosti.rs, 06-01-2016. [Consulta: 6 gener 2016]. (serbi)
* ↑ «Everton verlässt per sofort den FCSG». fcsg.ch, 06-01-2016. Arxivat de l'original el 2018-02-28. [Consulta: 6 gener 2016].
# First Avenue

La First Avenue (en català Primera Avinguda) és una de les avingudes de Manhattan, a New York. Està situada a l'extrem est de l'illa, i constitueix la primera de les onze avingudes numerades de Manhattan. S'estén de Houston Street al sud fins a Willis Avenue Bridge al nord, al Bronx. Més enllà de Houston Street, la First Avenue esdevé Allen Street, fins a Canal Street. El circulació sobre la First Avenue és només en direcció nord.

## Història

Com els altres grans eixos Nord/Sud de la ciutat, la First Avenue ha estat ideada durant el Commissioners' Plan de 1811, que preveia dotze avingudes travessant Manhattan en el sentit de la llargada.

## Barris travessats

Al sud, la First Avenue comença a la unió de Lower East Side i de l'East Village, després remuntada cap a Murray Hill. A nivell del carrer 30 s'hi situa un important complex mèdic constituït pel Bellevue Hospital i de la facultat de medicina de la universitat de Nova York. La First Avenue passa aleshores davant la Seu de les Nacions Unides, entre els carrers 42 i 45, després sota el pont de Queensboro al carrer 59. A aquest nivell travessa una part relativament mixta en la seva població del barri Upper East Side, abans d'entrar al Spanish Harlem després del carrer 96 i el seu barri esdevingut porto-riqueny després dels períodes d'immigració dels anys 1950.

## Institucions situades a la First Avenue

* La seu de les Nacions Unides a nivell del carrer 42.
* El Medical Center i la facultat d'odontologia de la Universitat de Nova York.
* P.S. 122, a nivell del carrer 9, una sala d'espectacles orientada cap a diversos tipus de creacions contemporànies.

## Referències

* ↑ Willis Avenue Bridge Reconstruction, New York and Bronx Counties: Environmental Impact Statement (en anglès). United States. Federal Highway Administration, 2005, p. 5.
* ↑ Diamonstein-Spielvogel, Barbaralee. The Landmarks of New York, Fifth Edition: An Illustrated Record of the City's Historic Buildings (en anglès). SUNY Press, 2011-09-01, p. 388. ISBN 978-1-4384-3771-2.
* ↑ Stokes, I. N. Phelps (Isaac Newton Phelps). The iconography of Manhattan Island, 1498-1909 compiled from original sources and illustrated by photo-intaglio reproductions of important maps, plans, views, and documents in public and private collections - Volume 6. New York : Robert H. Dodd, 1928.
* ↑ Belkind, Lara. The internet and the city: Blogging and gentrification on New York's lower east side. 19. Emerald Group Publishing Limited, 2008, p. 207–233. DOI 10.1016/s0198-8719(08)19006-8/full/html. ISBN 978-0-7623-1418-8.
# Abadia de Neumünster

L'Abadia de Neumünster (en luxemburguès: Abtei Neimënster, en francès: Abbaye de Neumünster) també coneguda com a «Centre Cultural de Trobada Abadía Neumünster» (CCRN) és actualment un lloc de reunió pública i centre cultural, que es troba al de Grund a la ciutat de Luxemburg al sud de Luxemburg.

## Història

Antigament es tractava d'una abadia benedictina construïda en l'altiplà d'Altmünster; va ser destruïda el 1542, els monjos van construir una nova abadia a Neumünster el 1606. Una vegada més destruïda per un incendi l'any 1684 va ser reconstruïda dos anys més tard i ampliada el 1720. Després de la Revolució francesa, va servir com a oficina de policia i presó abans de convertir-se en una caserna prussiana després de la derrota de Napoleó el 1815. A partir de 1867, es va convertir novament en una presó de l'estat. Durant la Segona Guerra Mundial, els nazis van utilitzar l'abadia per empresonar als resistents polítics a la seva invasió de Luxemburg. Entre les més notables d'aquests presos polítics es trobava l'escultor Lucien Wercollier.

## Centre cultural

Des de 1997, ha estat la seu de l'Institut Europeu d'Itineraris Culturals, que participa en la política cultural de la Unió Europea. Des de l'any 2002 és Claude Frisoni el director del Centre cultural, on es mostren exposicions concerts i seminaris.
El 25 d'abril de 2005 el Tractat d'adhesió a la Unió Europea de Bulgària i Romania es va signar en aquest lloc.

## Referències

* ↑ «Abbaye de Neumünster sur le site des bâtiments officiels de l'administration de Luxembourg». abp.public.lu. Arxivat de l'original el 2011-07-22. [Consulta: 2 octubre 2015].
* ↑ «Signature du traité d'adhésion de la Bulgarie et de la Roumanie à l'Union européenne (25 avril 2005)» (en francès), 25-04-2005. [Consulta: 2 octubre 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial (francès)
# Alekséievskoie

«Alekséievskoie» té aquests significats:
* Alekséievskoie (Tkhagapx), localitat del krai de Krasnodar, a Rússia
* Alekséievskoie (Razdólnoie), localitat del krai de Krasnodar, a Rússia
* Alekséievskoie (Tatarstan), localitat de la República de Tatarstan, a Rússia
* Alekséievskoie (Baixkíria), localitat de la República de Baixkíria, a Rússia
* Alekséievskoie (Stàvropol), localitat del krai de Stàvropol, a Rússia
* Alekséievskoie (Marí El), localitat de la República de Marí El, a Rússia
# Fernando Javier León Rodríguez

Fernando Javier León Rodríguez és un director i guionista de cinema mexicà, nascut en 1966 en el barri de la Merced de la Ciutat de Mèxic.
Va estudiar Teatre en els tallers de Juan Tovar (1993) i Vicente Leñero (1994-2001), i guionisme a la Universitat Internacional Menéndez Pelayo, a Valènci (1997). Va participar en el Cinquè Taller de Guions de l'Institut Sundance —Fundació Toscano (1999) i en el Primer Laboratori de Guions de la Fundació Continguts de Creació— Sundance Institute, a Barcelona (2000).
A més de la seva activitat cinematogràfica, León Rodríguez, s'ha dedicat al teatre i la televisió: en 1997 el Fondo Nacional para la Cultura y las Artes (FONCA) va produir la seva obra teatral Activo fijo, sota la direcció de Rogelio Luévano.

## Filmografia
### Com a director

* 2011.- La cebra (llargmetratge) Guió i direcció.
* 2005.- El gato (curtmetratge) Guió i direcció.
* 1997.- La tarde de un matrimonio de clase media (curtmetratge) Guió i direcció.
* 1995.- Mi pollito de la feria (curtmetratge) Guió i direcció

### Com a guionista

* 2015.- Hasta que la muerte nos separe (llargmetratge)
* 2010.- Los Minondo (sèrie de T.V.)
* 2010.- El atentado (llargmetratge)
* 2010.- De la infancia (llargmetratge)
* 2004.- El atraco (llargmetratge)
* 2002.- El último tren (llargmetratge)
* 1999.- La ley de Herodes (llargmetratge)
* 1997.- Educación sexual en breves lecciones
* 1992.- La gente ya no escribe (curtmetratge)

## Referències

* ↑ Fernando Javier León Rodríguez Arxivat 2021-01-28 a Wayback Machine. a hispanoamericanodeescritores
* ↑ Fernando Javier León Rodríguezal web de la UNAM
# Alba de Cerrato

Alba de Cerrato és un municipi de la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó (Espanya).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 144 | 115 | 91 | 99 |
# Flavoperla hmong

Flavoperla hmong és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.
En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.
Es troba a Indoxina: el Vietnam.

## Referències

* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Baixador de Font-Picant

El Baixador de Font-Picant és una obra del municipi de Santa Cristina d'Aro (Baix Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un conjunt format per una construcció central que feia d'estació i tres petites casetes com a complement. L'edifici gran és de planta rectangular, fet de maó i cobert per una teulada a doble vessant, amb el carener paral·lel a la façana principal. Presenta una ordenació simètrica dels elements: les dues façanes grans tenen dues portades i una finestra al mig; les façanes més petites tenen dues finestres cadascuna i a dalt, sota la cornisa, un òcul circular. Totes les obertures són emmarcades per una alineació de maó vist, sistema que també s'utilitza als angles de l'edifici i al basament.
Les altres edificacions segueixen una tipologia semblant.

## Història

Aquest conjunt d'edificis conformava una de les estacions del "Carrilet" o ferrocarril de via estreta que feia el recorregut de Girona a Sant Feliu de Guíxols. Fou creat per Joan Casas i Arxer i Enric Heriz i inaugurat el 30 de juny de 1892. Aquesta línia va funcionar fins a l'any 1969. Inicialment aquesta via tenia un recorregut de 37 km, però el 1924 es va perllongar fins al moll de Sant Feliu per a exportar mercaderies. Va fer un gran servei a la comarca i a la indústria surotapera, al mateix temps que oferia una sortida al mar pels habitants de Girona i altres indrets no costers.
L'estació de Font-Picant era un lloc estratègic d'encreuament de camins entre Romanyà de la Selva, Solius i Bell-lloc. Molt a prop hi ha una font d'aigua ferruginosa (La Font Picant) molt apreciada per les seves propietats medicinals.
Fa uns anys aquest conjunt va ser restaurat i l'edifici principal convertit en un restaurant. L'antic recorregut del carrilet es fa servir com a carril bici, i arriba de Sant Feliu de Guíxols a Olot.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Baixador de Font-Picant». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Revista Branca

La Revista Branca és una revista en català de creació de textos narratius heterogenis que va néixer el 2017 i va treure el primer número el 2018. És en format paper i el seu tiratge és d'uns 300-350 exemplars de cada número.
En el seu origen el projecte va néixer apadrinat per l'editorial Males Herbes i dirigit per Júlia Bacardit, Irene Pujadas i Farré i Irene Selvaggi (més endavant es van afegir Ada Bruguera i Roser Bastida). La revista es fa a través de convocatòries i un comitè lector rotatiu selecciona les obres que apareixen a la publicació. Es va crear amb la intenció de ser un espai entre els esborranys casolans i el manuscrit final que es lliura a una editorial.
El 2019 van anunciar que a partir del tercer número la revista passaria a tenir una periodicitat anual.
Cada número té un eix temàtic propi i se n'han publicat els següents:
* L'herència (2018).
* Elàstic (2019).
* Ritu (2020).
* Mala literatura (textos) i Això és art (il·lustracions i còmic) (2021).
* La fe (2022).
* L'aventura (2023).

## Referències

* 1 2 JRRiudoms. «Branca, la revista que neix entre Males Herbes». [Consulta: 5 abril 2021].
* ↑ «Revista Branca: "Ens agradaria posar nous noms en el mapa"», 04-12-2017. [Consulta: 5 abril 2021].
* ↑ Grup de Treball de Publicacions en Sèrie del COBDC. «El paper de les revistes literàries», 28-02-2022. [Consulta: 27 gener 2023].
* ↑ Rovecchio Antón, Laeticia. «Irene Pujadas: “Los cuentos dependen mucho del oído y al final el lenguaje lo es todo”» (en castellà). PliegoSuelto, 12-11-2021. [Consulta: 27 gener 2023].
* ↑ «La Revista Branca canvia la seva periodicitat», 30-05-2019. [Consulta: 5 abril 2021].
* ↑ «Males Herbes impulsa la revista "Branca" para difundir nuevas voces literarias» (en castellà), 24-10-2017. [Consulta: 5 abril 2021].
* ↑ «Convocatòria BRANCA#2: ELÀSTIC». Arxivat de l'original el 4 setembre 2018. [Consulta: 27 gener 2023].
* ↑ «Convocatòria BRANCA#3: RITU». Arxivat de l'original el 14 juny 2019. [Consulta: 27 gener 2023].
* ↑ «Convocatòria BRANCA#4: MALA LITERATURA I AIXÒ ÉS ART». Arxivat de l'original el 1 desembre 2020. [Consulta: 27 gener 2023].
* ↑ «Convocatòria BRANCA#5: LA FE». Arxivat de l'original el 28 novembre 2021. [Consulta: 27 gener 2023].
* ↑ «Convocatòria BRANCA#6: L'AVENTURA». Arxivat de l'original el 3 novembre 2022. [Consulta: 27 gener 2023].
# Fotogramas de Plata a la millor pel·lícula estrangera

Els Fotogramas de Plata són uns premis que lliura anualment la revista cinematogràfica espanyola Fotogramas. Els premis a les pel·lícules —estrangeres i nacionals— són a càrrec de la crítica especialitzada i els concedits als intèrprets són triats pel públic.
El 5 de febrer de 1951 es van lliurar al Cinema Alexandra de Barcelona els primers Fotogramas de Plata, corresponents a 1950. Aquests premis van néixer com a Placas San Juan Bosco.
Aquestes són les pel·lícules guanyadores en la categoria de millor pel·lícula estrangera.

## Guanyadors

| Any | pel·lícula | Director |
| 2018 | Roma | Alfonso Cuarón |
| 2017 | Dunkirk | Christopher Nolan |
| 2016 | Elle | Paul Verhoeven |
| 2015 | Mad Max: fúria a la carretera | George Miller |
| 2014 | Boyhood | Richard Linklater |
| 2013 | La vida d'Adèle | Abdellatif Kechiche |
| 2012 | Holy Motors | Leos Carax |
| 2011 | Drive | Nicolas Winding Refn |
| 2010 | La xarxa social | David Fincher |
| 2010 | Un profeta | Jacques Audiard |
| 2009 | Gran Torino | Clint Eastwood |
| 2008 | Abans que el diable sàpiga que has mort | Sidney Lumet |
| 2007 | Promeses de l'est | David Cronenberg |
| 2006 | Babel | Alejandro González Iñárritu |
| 2005 | Million Dollar Baby | Clint Eastwood |
| 2004 | Lost in Translation | Sofia Coppola |
| 2003 | Mystic River | Clint Eastwood |
| 2002 | El pianista | Roman Polański |
| 2001 | Desitjant estimar | Wong Kar Wai |
| 2000 | Una història de debò | David Lynch |
| 1999 | Avui comença tot | Bertrand Tavernier |
| 1998 | The Truman Show | Peter Weir |
| 1997 | L.A. Confidential | Curtis Hanson |
| 1996 | Breaking the Waves | Lars von Trier |
| 1996 | Secrets i mentides | Mike Leigh |
| 1995 | Els ponts de Madison | Clint Eastwood |
| 1994 | L'edat de la innocència | Martin Scorsese |
| 1993 | Dràcula | Francis Ford Coppola |
| 1992 | Sense perdó | Clint Eastwood |
| 1991 | El Padrí III | Francis Ford Coppola |
| 1990 | Un dels nostres | Martin Scorsese |
| 1989 | Les amistats perilloses | Stephen Frears |
| 1988 | Els dublinesos | John Huston| |
| 1987 | Ulls negres | Nikita Mikhalkov |
| 1986 | Vellut blau | David Lynch |
| 1985 | La rosa porpra del Caire | Woody Allen |
| 1984 | Paris, Texas | Wim Wenders |
| 1983 | A la ciutat blanca | Alain Tanner |
| 1982 | ET, l'extraterrestre | Steven Spielberg |
| 1981 | Atlantic City | Louis Malle |
| 1981 | Fedora | Billy Wilder |
| 1980 | El meu oncle d'Amèrica | Alain Resnais |

## Enllaços externs

* Consulta dels Fotogramas de Plata per any a l'IMDB
* Pàgina dels Fotogramas de Plata
* Notícies sobre la revista Fotogramas a El País
# Ileana Sinnone

Ileana Sinnone (Milà, 4 de desembre de 1944) és una soprano italiana.
Estudià amb Vladimiro Badiali a Milà. Debutà com a Norina a Don Pasquale de Donizetti el 1965. Va obtenir el primer premi A Peri, a Reggio Emilia, el 1966. Claudio Abbado la trià el 1976 per interpretar Simon Boccanegra a la Scala de Milà. Ha cantat diverses vegades al Gran Teatre del Liceu de Barcelona.

## Referències

* ↑ «- Today In Classical Music History - December - Classical Music Mayhem!!» (en anglès). [Consulta: 30 desembre 2017].
* ↑ «ABC (Madrid) - 29/10/1976, p. 82 - ABC.es Hemeroteca» (en castellà). [Consulta: 30 desembre 2017].
# Ildo Lobo

Ildo Lobo (25 de novembre de 1953 - 20 d'octubre de 2004), va ser un famós cantant de Cap Verd. La seva veu versàtil i melòdica, i la seva presència escènica imponent, vestit amb barrets de boina, el van fer un dels grans intèrprets de tots els temps de música capverdiana. Ben conegut a les illes de Cap Verd, Lobo va saltar a la fama internacional amb el seu primer treball en solitari, "Nós Morna", i amb seu següent àlbum "intellectual".

## Discografia
### Amb els Tubarõés

* Pepe Lopi (1976)
* Tchon di Morgado (1976)
* Djonsinho Cabral (1979)
* Tabanca (1980)
* Tema para dois (1982)
* Os Tubarões (1990)
* Os Tubarões ao vivo (1993)
* Porton d' nôs ilha (1994)

### Com a artista en solitari

* Nôs morna (1996)
* Intellectual (2001)
* Incondicional (2004)

## Referències

* ↑ «"Ildo Lobo, Cape Verde's Greatest Male Singer Passed Away" at World Music Central». Arxivat de l'original el 2008-05-17. [Consulta: 7 juliol 2016].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2019-09-02 a Wayback Machine.
# Pavonita

La pavonita és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany i dona nom al grup de la pavonita. Rep el nom del llatí pavo (= paó) en honor de Martin Alfred Peacock [15 de gener de 1898 Edimburg, Escòcia - 30 d'octubre de 1950 Toronto, Canadà], mineralogista i cristal·lògraf canadenc, professor de mineralogia (1937-1950) de la Universitat de Toronto, per les seves contribucions a l'estudi dels minerals sulfosals, que van culminar amb l'Atlas of X-Ray Data publicat pòstumament.

## Característiques

La pavonita és una sulfosal de fórmula química AgBi₃S₅. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la pavonita pertany a «02.JA: Sulfosals de l'arquetip PbS, derivats de la galena amb poc o gens de Pb» juntament amb els següents minerals: benjaminita, borodaevita, cupropavonita, kitaibelita, livingstonita, makovickyita, mummeïta, grumiplucita, mozgovaïta, cupromakovickyita, kudriavita, cupromakopavonita, dantopaïta, cuprobismutita, hodrušita, padĕraïta, pizgrischita, kupčikita, schapbachita, cuboargirita, bohdanowiczita, matildita i volynskita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Bolivar, situada a Cerro Bonete, a la província de Sud Lípez (Potosí, Bolívia). Tot i tractar-se d'una espècie poc habitual ha estat descrita en tots els continents del planeta a excepció de l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ «Pavonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 maig 2021].
# Pavoraja mosaica

Pavoraja mosaica és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 27,9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu entre 300-405 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Pacífic occidental: Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Whitley G. P., 1939. Taxonomic notes on sharks and rays. Aust. Zool. v. 9 (pt 3). 227-262.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Last, P.R., Mallick, S. & Yearsley, G.K., 2008. A review of the Australian skate genus Pavoraja Whitley (Rajiformes: Arhynchobatidae). Zootaxa, 1812: 1–45.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Last, P.R. i J.D. Stevens, 1994. Sharks and rays of Australia. CSIRO, Austràlia. 513 p.
* ↑ Last, P. i L.J.V. Compagno, 1999. Arhynchobatidae. Softnose skates. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.). FAO Identification Guide for Fishery Purposes. The Western Central Pacific.

## Enllaços externs

* AQUATAB