OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Punt de cadeneta

El punt de cadeneta és un tipus de brodat que es treballa sobre un patró lineal prèviament traçat a la tela. Consisteix en una espècie d'anelles consecutives. S'empra en multitud de productes: estovalles, draps, records i fins i tot en la confecció de peces. Al costat del punt iugoslau, és una de les primeres lliçons als aprenents del noble art del brodat.

## Procedència

Neix paral·lelament en dues lloc sense aparent connexió, a:
* Rússia , en l'època dels tsars, on és idèntic a l'actual, usant en roba de llar a les cases més adinerades.
* Aràbia , on és tradicional la passamaneria típica d'una gel·laba i altres vestidures.
Així i tot, es desconeix amb certesa quin és el veritable origen del punt.

## Elaboració

En primer lloc, es lliga el fil a la tela. Si es treballa sobre lli, s'aprofita l'entramat del fil i es nua sobre ell. En cas d'utilitzar un granet, el primer nus s'ha de fer a mà i passar l'agulla cap al dret del teixit. Després del primer nus, es recomana vivament lligar sobre el revés de labor ja realitzat. El punt es basa a clavar l'agulla a molt poca distància del lloc de partida i a continuació tornar l'agulla al dret deixant que quedi una anella.
En la majoria de les ocasions, es combina la cadeneta amb altres punts de realç (per exemple, bodocs) o bé amb fistons, punt de creu, i altres.

## Materials

Es recomana vivament l'ús de:
* Una tela de fil (= lli) o semi-fil, per la seva naturalesa, encara que també el seu acabat és perfecte en tela de granit, de menor cost.
* El fil pot ser perlé, que dona un major realç i brillant, o bé mouliné (mat).
* Alguns ho fan amb bastidor, encara que la majoria prefereix fer-ho al dit .

## Usos

Es pot veure amb molta facilitat en jocs de taula, cobertors de llit, bosses d'aromes, coixins, etc. Potser no sigui tan freqüent en obres de mitjana envergadura, com draps, ja que generalment es basa en motius repetitius i no convé saturar una tasca. Actualment, els països àrabs el van substituir per les més rendibles passamaneries mecàniques, principalment per la seva elevadíssim cost. En algunes ocasions, els brodadors limiten el seu ús a fer un simple rematada, substituint el calat, com també se sol fer amb el punt de creu, perquè té una gran facilitat i una discreció total.
# Psychoda rosetta

Psychoda rosetta és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* La femella fa 0,76-0,93 mm de llargària a les antenes, mentre que les ales li mesuren 1,25-1,45 de longitud i 0,50-0,62 d'amplada.
* El mascle no ha estat encara descrit.
* Les antenes presenten 16 segments.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia: Papua Occidental.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L.W.; Quate, S.H., 1967. A monograph of Papuan Psychodidae, including Phlebotomus (Diptera). Pacific Insects Monograph, 15: 1–216.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Psychoda rhipsalis

Psychoda rhipsalis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* La femella fa 0,88-0,91 mm de llargària a les antenes (0,82-0,88 en el cas del mascle), mentre que les ales li mesuren 1,20-1,55 de longitud (1,07-1,27 en el mascle) i 0,42-0,60 d'amplada (0,42-0,52 en el mascle).
* Les antenes presenten 16 segments.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia: Papua Occidental.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L.W.; Quate, S.H., 1967. A monograph of Papuan Psychodidae, including Phlebotomus (Diptera). Pacific Insects Monograph, 15: 1–216.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Quintino Vilas Boas Neto

Quintino Vilas Boas Neto (Esposende, Cávado, Portugal, 15 de març de 1915 - 8 de gener de 2004) fou un escultor portuguès. Provenia d'una família modesta però amb tradició amb el treball de la pedra. Fou un dels grans impulsors d'aquesta activitat econòmica, així com de l'activitat cultural a la regió d'Esposende, propera al riu Miño. Fou un dels pioners del treball de la pedra a Esposende, que encara avui en dia és molt popular. Deixà una vasta obra, tot i que dispersa, que va sobrepassar les fronteres. N'hi ha arreu: en esglésies, museus, galeries, carreres, places, jardins, tant públics com privats. Fins a la dècada dels seixanta era picapedrer, però després cultivà la vena artística. Practicava un art popular. Moldejà el granit, el marbre i la fusta i ensenyà l'art als seus fills. També se li han dedicat múltiples exposicions. La cambra Municipal d'Esposende li va atribuir la Medalla del Mèrit Municipal de l'Ajuntament, com a reconeixement a la seva obra i a la seva contribució artística de l'art de treballar el granit a la regió.

## Referències

* ↑ Vahia, Liz «PARA UMA INGENUIDADE VOLUNTÁRIA: ERNESTO DE SOUSA E A ARTE POPULAR» (en portuguès). Artecapital, 18-06-2014 [Consulta: 26 abril 2016].
# Qing cheng zhi lian

Qing cheng zhi lian (傾城之戀, comercialitzada com Love in a Fallen City) és una pel·lícula de Hong Kong de 1984 dirigida per Ann Hui. El guió era una adaptació de la novel·la homònima d'Eileen Chang, i fou produïda per Shaw Brothers Studio. La pel·lícula és protagonitzada per Chow Yun-fat i Cora Miao.
La pel·lícula va seguir el rastre de l'aclamada pel·lícula del Vietnam de Hui Tau ban no hoi, però va tenir un èxit comercial molt més modest. La pel·lícula va guanyar 8.134.727 HK$. Ann Hui va adaptar una altra novel·la d'Eileen Chang tretze anys més tard a Ban sheng yuan.

## Trama

La pel·lícula està ambientada a la dècada de 1940 a Xangai i Hong Kong. Bai Liu-Su (Cora Miao) és una divorciada introvertida que té sentiments de culpabilitat després de trencar amb el seu marit bo per no res. La seva família nombrosa i extensa sent que els ha avergonyit amb el divorci. La seva situació a casa s'ha tornat insuportable. Fan Liu-yuan (Chow Yun-Fat), un encantador home de negocis malai amb seu a Hong Kong, que sempre està envoltat de dones, visita Xangai i s'interessa per Bai després de trobar-la a través d'amics comuns. Fan veu en Bai el que molts altres no veuen i fa tot el possible perquè s'enamori de nou. Una parella de mitjana edat intenta emparellar-los.
Bai s'arrisca i decideix visitar Hong Kong amb la invasió japonesa de la Xina, disposada a arriscar-ho tot només per sortir de la seva incòmoda situació familiar; tot i que s'enamora, el futur és incert. És només a través de la supervivència de Hong Kong com a civils que els dos s'adonen que s'estimen de veritat.

## Repartiment

* Cora Miao: Pai Liu-so
* Chow Yun-fat: Fan Liu-yuan
* Chiao Chiao: quarta agaermana
* Chin Tsi-ang
* Wai Yee Chin
* Chung King-fai: senyor Hsu
* Helen Ma: senyora Hsu
* Gam Chuen: germà de Pai Liu-so
* Geung Chung-ping: Pai Lao-san
* Man Huang: mare de Pai Liu-su
* Elaine Jin
* Lai Yin-san: setena germana

## Premis

La pel·lícula va guanyar el premi a la millor banda sonora de pel·lícula original (Lam Man-Yi) als Hong Kong Film Awards de 1985. Va ser nominafs a tres premis més, que no va guanyar:
* Millor actriu secundària (Chiao Chiao)
* Millor fotografia (Anthony Hope)
* Millor direcció artística (Tony Au).
El dissenyador de vestuari Wong Yiu Lin va rebre el premi al millor disseny de vestuari als Premis de Cinema Golden Horse de 1984.

## Referències

* ↑ 傾城之戀 Love in a Fallen City (1984) a asianfilmarchive.org
* ↑ Qing cheng zhi lian a hkmdb.com
* ↑ Ressenya de la pel·lícula al Web de Shaw Brothers

## Enllaços externs

* Tràiler oficial a YouTube
# Rafael Montoro y Valdés

Rafael de Montoro y Valdés (L'Havana, Cuba, 24 d'octubre, 1852 -L'Havana, Cuba, 14 d'agost, 1933), marquès de Montoro, va ser un polític, advocat, historiador, assagista, crític literari i escriptor espanyol, que es va nacionalitzar cubà després de la independència de Cuba. La seva formació bàsica estava influenciada pels filòsofs alemanys Immanuel Kant i Georg Wilhelm Friedrich Hegel. Va destacar per la seva brillant i eloqüent oratòria. Va prendre part al breu govern autonòmic cubà de 1898, com a secretari d'Hisenda.
Va estudiar a la seva ciutat natal, a París i a Nova York, on va romandre fins a 1865, va acabar els seus estudis a l'Havana, i va passar a la Península el 1867, on es donà a conèixer a la literatura mitjançant diversos treballs publicats a El Norte i El Tiempo, entre els quals destaquen les seves observacions referents a Cuerdos y locos de Campoamor; més endavant amb Perojo, Revilla, Galvete i altres, va brillar al cèlebre Ateneu de Madrid, on participà en gairebé totes les discussions notables des de 1876 fins a 1878, contribuint, amb Perojo, a la publicació de la Revista Contemporanea, de la qual fou cap de redacció. A la Revista Europea, de Medina, primerament va donar un estudi sobre el panenteisme de Krause, fent de mitjancer en la polèmica entre Campoamor i Canalejas, després un notable estudi crític del llibre de Perojo sobre el moviment intel·lectual d'Alemanya, i, successivament, un interessant estudi sobre Maria I d'Anglaterra, més coneguda com Maria Tudor, un altre sobre Alfred de Musset, i alguns més en la Revista Contemporanea, on va fer gala d'una il·lustració poc comú. Va ser vicepresident de la secció de ciències morals i polítiques a l'Ateneu, segon secretari de l'Associació d'Artistes i Escriptors espanyols, i va figurar en política com a demòcrata moderat.
Va tornar a Cuba el 1878 i va col·laborar assíduament a la Revista de Cuba i a El Triunfo, òrgan del partit liberal. El 1880 va ser elegit diputat a Corts per l'Havana, i el 1886 va tornar al Congrés de Madrid representant al districte de Puerto Príncipe. Durant el període de l'autonomia cubana va exercir la secretaria d'Hisenda i fou membre de la Comissió d'evacuació; després va ocupar el càrrec de ministre de Cuba a Anglaterra, sent Tomàs Estrada Palma president de la república cubana. El 1908 la Convenció del partit conservador va presentar la candidatura de Montoro per a la vicepresidència de la República. La seva personalitat va ser molt apreciada a Cuba, sent reputat com un dels primers oradors del seu país.

## Bibliografia

* Gumersindo de Azcárate. La constitución inglesa y la política del continente, 1878.
* Francisco de Paula Canalejas Casas. La poesia moderna.
* José Toribio Medina. Revista Europea.
* Rafael María de Labra y Cadrana. El Ateneo de Madrid.
# Rabdofana-(La)

La rabdofana-(La) és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la rabdofana. Rep el nom del grec ραβδοζ, vareta, més φαιυεσθαι, aparèixer, en al·lusió a les bandes que es presenten característicament en el seu espectre, més el sufix "-(La)" que indica el domini del lantani sobre altres terres rares en aquesta espècie.

## Característiques

La rabdofana-(La) és un fosfat de fórmula química La(PO₄)·H₂O. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la rabdofana-(La) pertany a «02.CJ: Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, només amb cations de mida gran» juntament amb els següents minerals: estercorita, mundrabil·laïta, swaknoïta, nabafita, nastrofita, haidingerita, vladimirita, ferrarisita, machatschkiïta, faunouxita, rauenthalita, brockita, grayita, rabdofana-(Ce), rabdofana-(Nd), tristramita, smirnovskita, ardealita, brushita, churchita-(Y), farmacolita, churchita-(Nd), mcnearita, dorfmanita, sincosita, bariosincosita, catalanoïta, guerinita i ningyoïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Scoville, situada al districte miner de Salisbury, al comtat de Litchfield (Connecticut, Estats Units). També ha estat descrita en un altre indret dels Estats Units, a l'estat de Wisconsin, així com al Canadà, el Brasil, Alemanya, la República Txeca, Burundi, Malawi, Rússia, el Japó i la República Popular de la Xina.

## Referències

* ↑ «Rhabdophane-(La)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 desembre 2019].
# Rafaâ Chtioui

Rafaâ Chtioui (26 de gener de 1986) és un ciclista tunisià, professional des del 2008. Format al Centre mundial de ciclisme de l'UCI, ha guanyat diferents proves dels calendaris de l'UCI Àfrica Tour i l'UCI Àsia Tour. S'ha proclamat campió nacional, tant en ruta com en contrarellotge.

## Palmarès

* 2006
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Marroc
* 2007
** Medalla d'or als Jocs Panàrabs en contrarellotge
** Campió àrab en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Egipte
** Vencedor d'una etapa al Tour del País de Savoia
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Marroc
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Avenir
** Vencedor d'una etapa al Tour dels Aeroports
* 2008
** 1r al Gran Premi Al-Khor
* 2009
** Campió àrab en contrarellotge
** Campió àrab en contrarellotge per equips
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Singkarak
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Sèrbia
* 2010
** Campió àrab en ruta
** Campió àrab en contrarellotge
** Campió de Tunísia en ruta
* 2011
** Medalla d'or als Jocs Panàrabs en contrarellotge
* 2013
** Campió de Tunísia en ruta
** Campió de Tunísia en contrarellotge
** 1r al Trofeu de l'Aniversari
* 2014
** Campió de Tunísia en ruta
** 1r a la Jelajah Malaysia i vencedor d'una etapa
* 2015
** Campió de Tunísia en ruta
** Campió de Tunísia en contrarellotge
** 1r a la Jelajah Malaysia i vencedor de 2 etapes
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Japó
** Vencedor d'una etapa a la Volta al llac Taihu

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Rata arborícola meridional

La rata arborícola meridional (Phyllomys sulinus) és una espècie de rosegador de la família de les rates espinoses. És endèmica del sud del Brasil, on la seva distribució s'estén des de São Paulo fins a Rio Grande do Sul. Es tracta d'un animal petit i de pelatge bast, que s'alimenta de fulles i surt generalment de nit. Els seus hàbitats naturals són les selves pluvials costaneres, els boscos d'araucàries i els boscos semiperennes. La UICN encara no ha avaluat l'estat de conservació d'aquesta espècie, però els investigadors que la descrigueren proposaren classificar-la com a espècie «de risc mínim».
El seu nom específic, sulinus, fou escollit en referència al seu àmbit de distribució al sud del Brasil.

## Referències

* 1 2 Leite, Y. L. R.; Christoff, A. U.; Fagundes, V «A New Species of Atlantic Forest Tree Rat, Genus Phyllomys (Rodentia, Echimyidae) from Southern Brazil» (en anglès). Journal of Mammalogy, 89, 4, 2008, pàg. 845-851. DOI: 10.1644/07-MAMM-A-343.1 [Consulta: 20 març 2015].
# Reial Audiència i Cancelleria de Granada

La Cancelleria de Granada o també Reial Audiència i Cancelleria de Granada (en castellà: Real Audiencia y Chancillería de Granada) era l'òrgan d'administració de justícia, i de govern, que amb seu a Granada tenia jurisdicció sobre tot el territori de la Corona de Castella al sud del riu Tajo. Els seus precedents es troben en la cancelleria —chancillería— creada per Isabel I de Castella el 1494 en escindir-la de la Reial Audiència i Cancelleria de Valladolid.
El 1505 la seu fou traslladada a Granada i va funcionar durant tota l'edat moderna com el més alt tribunal de justícia de la Corona de Castella al sud del Tajo, amb la sola excepció de les competències que tenia la Sala de Justícia del Consell de Castella. Després d'una sèrie de reformes judicials va perdre part de la seva jurisdicció territorial en ser creada el 1525 la Reial Audiència de Sevilla i un any més tard la Reial Audiència de Canàries. Tot i així la Cancelleria es diferenciava de les altres senzilles reials audiències castellanes pel fet d'estar presidida per un canceller, fet que li conferia competències de govern, tribunals d'apel·lació, i la possessió del segell reial.
Fou suprimida el 1834 a conseqüència de la implantació definitiva del Regne constitucional d'Espanya (1833-1874), recollint les seves competències de tribunal d'apel·lació el Tribunal Suprem d'Espanya; les competències judicials territorials, l'Audiència Territorial de Granada, i les competències de govern, el Consell Reial d'Espanya i Índies. Els seus fons documentals es conserven a l'Arxiu de la Reial Cancelleria de Granada. L'edifici que va albergar aquesta cancelleria i audiència, conegut com a Palacio de la Chancillería està situat a la plaça Nueva, prop de l'església de Santa Ana, va ser construït entre 1531 i 1587, i en les seves obres van treballar diversos mestres. Va ser declarat Bé d'Interès Cultural i actualment és utilitzat com a seu del Tribunal Superior de Justícia d'Andalusia.

## Vegeu també

* Arxiu de la Reial Cancelleria de Granada
* Reial Audiència de Catalunya
* Reial Audiència de Catalunya (borbònica)

## Bibliografia

* Martínez Guerra, Mª Inés. «Reales Cartas Ejecutorias del Archivo de la Real Chancillería de Valladolid», 2005.
* Ayuntamiento de Granada
* Portal de Justicia de Andalucía
* Centro de Documentación de la Ciudad Histórica de Granada Arxivat 2015-06-21 a Wayback Machine.
* Gallego Burín, Antonio. Granada, Guía Artística e Histórica de la ciudad. 12a ed.. Comares, p. 448. ISBN 8485933176.
* La Real Chancillería en la Base de datos del Patrimonio Inmueble de Andalucía. Instituto Andaluz del Patrimonio Histórico

## Referències

* ↑ «audiència | enciclopèdia.cat». [Consulta: 6 juliol 2019].
# Ramon d'Anglesola

Ramon d'Anglesola (Bellpuig, ~1220 - Barcelona, 1306) fou bisbe de Vic, del llinatge dels Anglesola.
Era fill de Guillem III d'Anglesola i nebot d'un altre Ramon d'Anglesola que va ser bisbe de Vic del 1265 al 1298. Va ser canonge de la Seu de Tarragona, de la Seu de Lleida, de la Seu d'Urgell i de la Seu de Vic, i estudià dret a la Universitat de Bolonya. Allí, el Papa Innocenci IV el nomenà capellà pontifici. De la seva tasca episcopal en destaquen les reformes i reconstruccions que endegà. Quan era canonge a la Catedral de Tarragona, va ocupar el càrrec de Cabiscol i després el de Cambrer el 1303, quan va morir l'anterior Cambrer Guillem de Requesens, cosa que li conferia la senyoria d'un terç de la vila de Reus i el dret a ocupar el Castell en aquesta vila. A la mort de l'arquebisbe de Tarragona Bernat d'Olivella, i abans de la presa de possessió del nou cardenal, Ramon d'Anglesola es va convertir en l'eix dels disturbis i les lluites entre els canonges tarragonins per a conquerir el nou bisbat. Va ser Cambrer de Reus fins al 1306, quan va ser nomenat bisbe de Vic. El va substituir en el càrrec de Cambrer, Garcia Miquel d'Ayerbe. Ramon d'Anglesola va morir mentre era en camí de la seva nova Seu.

## Referències

* ↑ «Ramon d'Anglesola». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Gort, Ezequiel. Els senyors feudals de Reus. Reus: Carrutxa, 1989, p. 30.
# Ramon Xirau i Subias

Ramon Xirau i Subias (Barcelona, 1924 - Ciutat de Mèxic, 26 de juliol de 2017) fou un filòsof i poeta mexicà d'origen català, fill de Joaquim Xirau i Palau i nebot d'Antoni Xirau i Palau.

## Biografia

En acabar la guerra civil espanyola es va exiliar a Mèxic amb la seva família. Es graduà en filosofia a la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic (UNAM) el 1947, on de 1950 al 1970 dirigí el Departament de Filosofia.
Molt lligat al món de la filosofia i la cultura mexicanes, ha fundat i dirigit la revista Diálogos (1964-1985), ha estat sotsdirector del Centro Mexicano de Editores i membre del Colegio Nacional des de 1973, on col·laborà a la prestigiosa revista Vuelta, que fou dirigida per Octavio Paz, gran amic seu.
El seu pensament filosòfic es va veure influït per l'existencialisme i el personalisme. Alhora fou un gran coneixedor de la literatura espanyola i hispanoamericana, fent crítica literària sobre sor Juana Inés de la Cruz i el seu amic Octavio Paz. La seva poesia va rebre influències d'autors com ara Joan Maragall, Paul Éluard, Agustí Bartra i Friedrich Hölderlin, i del simbolisme. El 1984 fou nomenat doctor honoris causa per la Universitat Autònoma de Barcelona, i el 1997 va rebre la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya.
En recordança al seu fill Joaquim, mort prematurament, el 2012 el "Fondo Xirau Icaza" i el Colegio de México crearen el 2012 el "Premio Joaquín Xirau Icaza", dotat amb 250.000 pesos, que s'havia de concedir a anys alternats a una obra de poesia i a una d'economia. En la seva primera edició recaigué en la poetessa mexicana Paula Abramo.

## Obres
### Filosofia

* Duración y existencia (1946)
* Palabra y silencio (1948)
* El sentido de la presencia (1953)
* El péndulo y la espiral (1959)
* Introducción a la historia de la filosofía (1964)
* The Nature of Man (1968) amb Erich Fromm
* Epígrafes y comentarios (1985)
* Tiempo vivido (1985)

### Poesia

* Deu poemes (1951)
* L'espill soterrat (1955)
* Les platges (1974)
* Graons (1979)
* Dit i descrit (1983)
* Ocells (1986)
* Natures vives (1991)
* Poesia completa (1996)
* Indrets del temps (1999)

## Referències

* ↑ Muere el poeta y filósofo Ramón Xirau.
* ↑ Alejo Santiago, Jesús «Gana Paula Abramo el primer Premio Joaquín Xirau Icaza». Milenio, 21-03-2013 [Consulta: 22 maig 2013].

## Enllaços externs

* LletrA. «Ramon Xirau i Subias». Universitat Oberta de Catalunya i Institut Ramon Llull.
* Biografia, entre d'altres, de Ramon Xirau Arxivat 2010-06-23 a Wayback Machine.
* Eduard Nicol, Ramon Xirau : discursos llegits a la cerimònia d'investidura celebrada a la sala d'actes d'aquest rectorat el dia 26 de gener de l'any 1984.
# Raquel Cabezón i Muñoz

Raquel Cabezón Muñoz (Barcelona, 15 de setembre de 1978) és una futbolista catalana, ja retirada.
Migcampista, va començar a jugar als onze anys al futbol sala i després va formar-se al RCD Espanyol, on va desenvolupar gran part de la seva carrera esportiva entre 1994 i 2007. Durant aquest període, va aconseguir dues copes de la Reina i una Copa Catalunya. La temporada 2005-06 va fitxar pel FC Barcelona, tornant l'any següent al club blanc-i-blau. La temporada 2007-08 va jugar al Llevant UE, amb el qual va aconseguir el títol de lliga i on va retirar-se de la competició al final d'aquella temporada. Internacional amb selecció espanyola de futbol en cinquanta ocasions, va participar en diferents classificacions per la Copa del Món i del Campionat d'Europa. Amb la selecció catalana va aconseguir dos Campionats d'Espanya. Està considera com una de les jugadores pioneres del futbol estatal de la dècada del 2000.
El juny de 2020 va ser nomenada responsable del futbol femení del RCD Espanyol.

## Palmarès
### Clubs

* 1 Lliga espanyola de futbol femenina: 2007-08
* 2 Copa espanyola de futbol femenina: 1995-96 i 1996-97
* 1 Copa Catalunya de futbol femenina: 2006-07

## Referències

* ↑ «Raquel Cabezón i Muñoz». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Lorén, J.A. «Impacto en el fútbol femenino: Raquel Cabezón del Espanyol al Barça» (en castellà). ABC, 03-10-2005. [Consulta: 17 setembre 2020].
* ↑ Ayala, Manuel. «Catalunya juga contra Euskal Herria». Mundo Deportivo, 11-12-2007. [Consulta: 17 setembre 2020].
* ↑ Villarrubia, Begoña. «A l'assalt del Mundial». Mundo Deportivo, 01-05-1998. [Consulta: 17 setembre 2020].
* ↑ «Grandes jugadoras de fútbol». Yo soy noticia, 13-09-2018. [Consulta: 17 setembre 2020].
* ↑ Martínez, Román. «Raquel Cabezón, nova responsable de l'Espanyol». L'Esportiu, 04-06-2020. [Consulta: 17 setembre 2020].
# Ravascletto

Ravascletto (friülà Ravasclêt o Monai) és un municipi italià, dins de la província d'Udine. És situat dins la Valcalda, a la Cjargne. L'any 2007 tenia 585 habitants. Limita amb els municipis de Cercivento, Comeglians, Ovaro, Paluzza i Sutrio.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004-2009 | Ermes De Crignis | Llista cívica |
| 2009- | Flavio De Stalis | Llista cívica |