OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El·lipurs

Els el·lipurs (Ellipura) són un clade d'artròpodes hexàpodes que agrupa els col·lèmbols i els proturs. La monofília del grup sembla ben establerta, ja que la polèmica sobre les relacions filogenètiques dels grups d'hexàpodes eren degudes bàsicament a la dubtosa posició dels diplurs, el qual està fora del grup.
El següent cladograma mostra la situació dels el·lipurs en el hexàpodes:
| Hexapoda | Ellipura   Collembola Protura Diplura Insecta |

## Referències

* 1 2 Tree of Life, Hexapoda
# Emile De Antonio

Emile De Antonio (Scranton, Pennsilvània, 1921 — Nova York, 1989) va ser un director cinematogràfic nord-americà.
Retratà diversos aspectes de la política nord-americana des d'una òptica marginal, com el maccarthisme, la guerra del Vietnam i la política del president Richard Nixon.

## Obres

* Point of Order (1963)
* In the Year of the Pig (1968)
* Millhouse: A White Comedy (1971)
* Mr. Hoover and I (1989)

## Referències

* ↑ «Emile De Antonio». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Copa panamenya de futbol

La copa panamenya de futbol, o Copa Panamà, oficialment i per raons de patrocini Copa Cable Onda Satelital, és una competició de Panamà de futbol, organitzada per la Federació Panamenya de Futbol. La disputen equips de la primera, segona i tercera categories nacionals.

## Historial

| Temporada | Seu | Campió | Finalista | Resultat |
| 2015 | Estadi Maracaná, Ciutat de Panamà | San Francisco | Chepo | 0–0 (5–4 pen.) |
| 2016–17 | Estadi Maracaná, Ciutat de Panamà | Santa Gema | Centenario | 2–1 |
| 2018–19 | | | | |

## Referències

* ↑ Proyectan torneo "Copa Panamá"
* ↑ «Confrimada la primera ronda de partidos en la Copa Cable Onda Panamá». Arxivat de l'original el 2016-10-13. [Consulta: 21 maig 2019].
* ↑ «Inicia la Copa Cable Onda Satelital». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 21 maig 2019].
# Al·lucinació d'ulls tancats

Les al·lucinacions d'ulls tancats (AUT) són al·lucinacions que es produeixen quan hom té els ulls tancats o quan es troba en una habitació fosca. Poden ser una forma de fosfè. Algunes persones refereixen AUT sota la influència dels psicodèlics; que aquestes són de naturalesa diferent a les al·lucinacions "amb els ulls oberts" dels mateixos compostos. Unes al·lucinacions similars que es produeixen a causa de la pèrdua de visió s'anomenen al·lucinacions d'alliberament visual.
# Al·lè

Un al·lè o al·lé és un compost químic en el qual un àtom de carboni té enllaços dobles amb uns altres dos àtoms de carboni adjacents. Els al·lens es classifiquen com a poliens amb diens acumulats (consecutius). El compost tipus de l'al·lè és el propadiè. Els compostos amb una estructura de tipus al·lè però amb més de tres àtoms de carboni s'anomenen cumulens. Els al·lens són molt més reactius que no pas la majoria dels alquens. Per exemple, la seva reactivitat amb clor gasós és més com la reactivitat dels alquins que no pas la dels alquens.

## Estructura i vinculació
### Geometria

El carboni central de l'al·lè forma dos enllaços sigma i dos enllaços pi. El carboni central és sp-hibriditzat, i els dos carbonis terminals són sp2-hibriditzats. L'angle d'enllaç format pels tres carbonis és de 180°, cosa que indica geometria lineal pels carbonis de l'al·lè. També es pot considerar com un "tetraedre ampliat" amb una forma similar a la del metà.

## Síntesi

Tot i que els al·lens sovint requereixen una síntesi especialitzada, el propadiè es produeix a gran escala com una mescla d'equilibri amb el metilacetilè:
    H₂C=C=CH₂ ⇌ CH₃C≡CH
Aquesta mescla, coneguda com a gas MAPP, es troba disponible comercialment.

## Bibliografia

* IUPAC, Compendium of Chemical Terminology, 2a ed. ("The Gold Book") (1997). Versió corregida en línia: (2006–) "allenes" (en anglès).
* Allene chemistry Kay M. Brummond (Editor) Thematic Series in the open-access Beilstein Journal of Organic Chemistry

## Referències

* ↑ Al·lé segons la pronúncia occidental i al·lè segons la pronúncia oriental. Per a més informació, consulteu el Llibre d'estil

## Enllaços externs

* Guia d'estudi de l'estereoquímica
* Síntesi de allenes
# Amadeo García de Salazar

Amadeo García de Salazar y Luco, també conegut com a Amadeo García Salazar o Amadeo García Luco (Vitòria, 31 de març de 1886 - 18 de juliol de 1947), va ser un metge basc que va tenir un paper destacat com a dirigent i entrenador de futbol.

## Biografia

Amadeo García de Salazar era metge dermatòleg i es va dedicar al llarg de la seva vida a exercir professionalment com a tal a la consulta que tenia a la ciutat de Vitòria. Va ser un metge de prestigi a la seva ciutat i va arribar a ocupar el càrrec de president del col·legi de metges oficial d'Àlaba.
Tot i això va arribar a obtenir fins i tot més notorietat per la seva vinculació al futbol, esport al qual era un gran aficionat. Va ser el principal impulsor de la fundació el 1921 del Deportivo Alavés, club que es convertiria en l'equip representatiu de la ciutat de Vitòria. Tot i que mai no va arribar a ocupar el càrrec de president del club, va ser el seu primer secretari i va ser considerat l'autèntic ànima de l'Alabès en les dues primeres dècades d'història. Va ser per primera vegada entrenador de l'equip a la temporada 1926-27.
Des de la secretaria de l'Alabès va aconseguir confeccionar a finals dels anys 20 un gran equip fitxant jugadors com Tiburcio Beristain, Ciriaco Errasti o Jacinto Quincoces, que van valer a aquell equip l'apel·latiu d'El Glorioso. Aquesta gran plantilla va aconseguir l'ascens a Primera divisió el 1930 i es va mantenir 3 temporades consecutives entre els grans.
Després, entre el 1932 i el 1939, va ser l'entrenador de l'equip. Va arribar a entrenar l'Alabès a la Primera divisió espanyola la temporada 1932-33.
El seu bon ull per descobrir jugadors, li va valer el 1934 ser nomenat seleccionador d'Espanya, i fou l'entrenador que va classificar a la selecció de futbol d'Espanya per disputar el Mundial d'Itàlia 1934. En aquest Mundial, la selecció espanyola va aconseguir fer un digne paper eliminant el Brasil i posteriorment caient amb polèmica davant de l'amfitriona i posterior campiona del món, Itàlia, a quarts. García de Salazar va seguir en aquest càrrec fins a l'esclat de la Guerra Civil Espanyola el 1936. Va entrenar Espanya en 12 partits obtenint 6 victòries, 2 empats i 4 derrotes.
També va ser el seleccionador del combinat de Bascònia que va disputar amistosos contra Catalunya el 1930 i 1931, considerat precursor de la Selecció de futbol d'Euskal Herria.
Una altra faceta destacable de la seva vida va ser la seva militància política. El 1931 va ser un dels fundadors del comitè provincial d'Àlaba del partit nacionalista basc ANB, fundat l'any anterior.
A Vitòria es diu Plaça Amadeo García Salazar la plaça al costat de la qual es troben l'Estadi de Mendizorrotza de l'Alabès i el Frontó Ogueta.

## Referències

* ↑ «Amadeo García de Salazar y Luco» (en castellà). [Consulta: 30 juny 2022].
# Amada Santos Ocampo

Amada "Amy" Santos-Ocampo Galvez (Manila, Filipines, 23 de juny de 1925 - San José, Califòrnia, EUA, 20 de desembre de 2009) fou una pianista i compositora filipina.

## Biografia

Amada Santos-Ocampo va néixer a Manila, Filipines, filla d'Antonino Santos-Ocampo i de Juanita Gálvez de Manila. Es va graduar amb una llicenciatura a la Universitat Centro Escolar de Manila i un màster en composició musical a la Universitat De Pauw d'Indiana, Estats Units d'Amèrica. Va estudiar el seu doctorat en composició musical a la Universitat d'Indiana.
Santos-Ocampo va ocupar un lloc als programes de cinètica humana de la Universidad Estatal de Pennsilvània, on va treballar durant vint-i-quatre anys i va compondre música per a ballet. Va ser un dels primers membres de la Lliga de Compositors Filipins fundada el 1955.
Es va casar amb Rio Tamayo de Francesco (1906-1984), compositor, pintor, escriptor i també professor universitari que feia servir el nom de Rio de Francesco. Amanda va morir a San José, Califòrnia.

## Referències

* ↑ «DePauw Alumnus, Novembre 1960» (en anglès). DePauw University Publications, 01-11-1960. [Consulta: 26 novembre 2021].
* ↑ «Amada Santos-Ocampo "Amy" De Francesco» (en anglès). San Jose Mercury News, 26-11-2009. [Consulta: 22 octubre 2010].
* ↑ Canave-Dioquino, Corazon. «Music in the Philippines since 1898» (en anglès). National Commission for Culture and the Arts (NCCA). Arxivat de l'original el 26 de novembre 2021. [Consulta: 26 novembre 2021].
* ↑ «Couples Apply for Licenses to Marry». Centre Daily Times, 28-05-1968, pàg. 8.
* ↑ «Rio T. DeFrancesco». Centre Daily Times, 07-03-1984, pàg. 28.
# Antifa, chasseurs de skins

Antifa Chasseurs de Skins és un documental francès del 2008 dirigit per Marc-Aurèle Vecchione.

## Sinopsi

Al París de principis dels anys huitanta, el moviment skin s'exporta d'Anglaterra a França, amb preminència dels elements d'extrema dreta.
Llavors apareixen altres grups que reclamen la tradició del moviment: els Red Warriors, els Ruddy Fox o els Ducky Boys començaran llavors un enfrontament directe i tindran com a motivació principal el lluitar contra els caps rapats nacionalistes i els seus actes racistes, recorrent entre altres mitjans a la violència. Seran coneguts com a caçadors d'skins.

## Reaccions

El 2009, Serge Ayoub va produir amb la col·laboració d'altres antics skins d'extrema dreta, una pel·lículade resposta titulat Sur les pavés.

## Referències

* ↑ Samuel Laurent, « Les agressions entre “skins” et “antifa”, résurgence des années 1980 », Le Monde.fr, 6 juin 2013.
* ↑ Ludovic Pauchant, « Clément, frappé à mort : derrière la tragédie, deux extrêmes qui se haïssent », France bleu, 6 juin 2013.
* ↑ Frédéric Frangeul, « Les “antifa”, ces chasseurs de skinheads », Europe 1, 7 juin 2013.
* ↑ Lemieux, Emmanuel. Génération tonton. Don Quichotte, 2011, p. 403. ISBN 978-2-35949-008-4. BNF 424346507.

## Bibliografia

* Leclercq, Jacques. Droites conservatrices, nationales et ultras dictionnaire 2005-2010 : compléments des notices de l'édition de 2008 et suppléments. París: L'Harmattan, 2010, p. 139. ISBN 978-2-296-08264-9.
* Leclercq, Jacques. De la droite décomplexée à la droite subversive : dictionnaire 2010-2012 : compléments des notices des éditions de 2008 et de 2010 et suppléments. París: Harmattan, 2012. ISBN 978-2-296-96809-7.

## Enllaços externs

* Antifa: Chasseurs de Skins, 2008 (Documental, França, Marc-Aurèle Vecchione, 65’).
# Antifaschistisches Infoblatt

Antifaschistisches Infoblatt (AIB) és una publicació antifeixista alemanya de Berlín. El primer número va aparèixer a la primavera de 1987. La revista es publica quatre vegades l'any i coopera amb publicacions similars d'altres països, com ara Expo i Searchlight. És membre de la xarxa de cooperació internacional Antifa-Net des de 2003.

## Referències

* ↑ Bernd Hüttner. Handbuch Alternativmedien 2011/2012: Printmedien, Freie Radios, Archive & Verlage in der BRD, Österreich und der Schweiz (en alemany). AG SPAK Bücher, 2011, p. 184. ISBN 978-3-940865-22-9.
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-15. [Consulta: 18 agost 2022].
* ↑ Nick Ryan. Into a World of Hate: A Journey Among the Extreme Right. Taylor & Francis, 2005, p. 260. ISBN 978-1-135-93276-3.
# Anacroneuria cruza

Anacroneuria cruza és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Descripció

* Els adults posseeixen una taca fosca al cap més o menys rectangular.
* Les ales anteriors del mascle fan més de 9 mm de llargària.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Veneçuela.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Stark, 1995. Spixiana 18(3):231.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):153.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Stark, 1999. Proc.Biol.Soc.Wash. 112(1):74.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 20 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Anacroneuria coronata

Anacroneuria coronata és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: Hondures i Mèxic (Chiapas).

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Needham & Broughton, 1927. J. N. Y. Entomol. Soc. 35(2):117. «Enllaç».
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Anacroneuria from Mexico and upper Mesoamerica (Plecoptera: Perlidae) (anglès)
* ↑ Froehlich, Claudio Gilberto, 2010. Catalogue of Neotropical Plecoptera. Illiesia, 6(12):118-205. «PDF».

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:315.
* Stark & Kondratieff, 2004. Monographs of the Western North American Naturalist 2:19.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 19 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Perlidae Species Listing (anglès)
# Antoni Jofre

Antoni Jofre (Arles, Vallespir 13 de juny de 1801 - 12 de juny de 1864) fou un sacerdot i poeta nord-català en català, precursor de la Renaixença al Rosselló.

## Biografia

Antoni Jofre era fill d'un apotecari a Arles, on va néixer en 1901. Va seguir els estudis de lletres i teologia a Carcassona. Va ingressar als llatzeristes i en 1830 fou ordenat sacerdot, alhora que era nomenat professor de teologia al Seminari de Carcassona. En 1833 fou destinat a Caors i en 1836 a Amiens. Però va emmalaltir i de deixar els llatzeristes per unir-se al clergat secular. Fou destinat a Fontpedrosa de 1838 a 1841, però també ha d'abandonar aquest lloc per motius de salut i torna amb la seva família a Arles. En 1851 fou destinat a Montalbà dels Banys, a prop d'Arles, la seva ciutat natal, on va morir el 12 de juny de 1864.

## Obres

Antoni Jofre va escriure nombroses obres en vers en català. La seva inspiració era el poeta del segle xvii Francesc Vicent Garcia, dit el Rector de Vallfogona. Segons Jean Capeille, la concisió i la ironia dels seus versos li venen de Juvenal, la seva obra capital ear Arles, vila fortunada, seguida de l'Epístola al Senyor Durand, diputat, i Les Bruixes de Carança és el seu principal poema.
Per Joan Amade, Les Bruixes de Carançà és molt a prop de ser considerada "l'obra principal de la poesia rossellonesa" si no hagués estat malmesa per "ficcions una estranyes i no cau en la sàtira poètica més vulgar". Precedeix i anuncia Frederic Mistral i Jacint Verdaguer. El seu treball, on abunden les descripcions més belles, "té color, moviment, poder i energia ardent que sobresurt a fer el desencadenament de les forces més grans de la natura".
Els seus poemes foren editats en una sola obra publicada en 1882 per Josep Bonafont lo Pastorellet de la Vall d'Arles, un altre sacerdot i poeta rossellonès.

## Edició d'obres

Jofre, Antoni. Obras de Antoni Jofre. Las Bruxas de Carança, l'Escupinyada de Satanas, la Dona forte, etc., visuradas, annotadas y aumentadas per lo pastorellet de la vall d'Arles,.... Perpinyà: impr. de C. Latrobe, 1882.
Aquesta obra conté
* Les Bruixes de Carançá
* L'Escupinyada de Satanàs
* La Dona Forta
* Epístola al meu amic Parrot, traginer
* Epístola al Senyor Durand, diputat
* Epístola a l'Elector Rossellonés
* Arles, vila fortunada

## Referències

* 1 2 3 Capeille 1914
* ↑ Amade 1908, p. XXXII, XXXIII
* ↑ «Antoni Jofre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Capeille, Jean. Dictionnaire de biographies roussillonnaises, 1914.
* «Antoni Jofre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Amade, Jean. Anthologie catalane, 1908.
# Antoni Joan Fondevila Martí

Antoni Joan Fontdevila Martí (Gironella, Berguedà, 1948) és un escalador i dirigent esportiu català.
Des de jove ha practicat gairebé totes les especialitats de muntanya (alpinisme, escalada en roca, esquí de muntanya, descens de barrancs, parapent, bicicleta de muntanya, etc.). Ha format part del grup els Barrufets, que han obert diverses vies d'escalada a Catalunya, i del Grup d'Alta Muntanya i Escalada (GAME), amb el qual va fer ascensions als principals massissos d'Europa, el Marroc, Etiòpia i el Canadà. Ha estat instructor d'alpinisme, escalada i esquí de muntanya de l'Escola Catalana d'Alta Muntanya, des del 1970, i ha publicat diversos articles en revistes especialitzades com ara Extrem o Vèrtex. Ha estat presidents de la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC) del 2001 al 2008, després d'haver-ne estat vicepresident del 1997 al 2003. Durant el seu mandat la selecció catalana de curses de muntanya va guanyar diverses copes del món tant a nivell individual com per equips fins que el 2008 es va refundar la International Skyrunning International que va admetre la federació espanyola i va deixar la FEEC com a membre associat. Ha estat membre del Consell directiu de la Unió de Federacions Esportives de Catalunya.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
* ↑ Finestres, J. Anem fent camí. Les seleccions esportives catalanes de 1976 a 2002. Esplugues de Lobregat: Consell Català de l'Esport, 2002.
* ↑ Raduà, Josep M. Història de totes les seleccions esportives catalanes, 1904-2005.. Barcelona: Plataforma Proseleccions Esportives Catalanes, 2005.
* ↑ Finestres, J. Seleccions esportives, un dret de Catalunya.. Barcelona: Pòrtic, 2002.
# Ana Alba Garcia

Ana Alba Garcia (Barcelona, 16 d'octubre de 1971 - 6 de maig de 2020) fou una periodista catalana resident a Jerusalem des d'on cobrí la zona del Llevant com a corresponsal d'El Periodico.
Es llicencià en Ciències de la Informació per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) l'any 1995. Dos anys més tard, el 1997, es traslladà a Sarajevo (Bòsnia i Hercegovina) per a cobrir per al diari Avui les conseqüències de la guerra de Bòsnia i, posteriorment, la guerra de Kosovo. El 2000 l'Avui la va incorporar a la plantilla i el 2008 la va nomenar subdirecotra de la secció internacional, un càrrec que va exercir durant dos anys.
Des del juny del 2011 fins a la seva mort, cobrí per El Periódico des de Jerusalem la zona de Llevant, les dues guerres de Gaza, entre d'altres. Un dels últims treballs, juntament amb Beatriz Lecumberri, va ser el documental Condenadas en Gaza, centrat en la duresa de les condicions de vida de les dones malaltes de càncer en aquest territori. El març de 2020, va ser reconeguda amb el premi Julio Anguita Parrado i al maig de 2019 va ésser finalista del premi Cirilo Rodríguez.
Va morir el 6 de maig de 2020 a causa d'un càncer a l'edat de 48 anys.

## Referències

* 1 2 3 4 5 López, Marta. «Adiós a Ana Alba, periodista de raza y apasionada» (en castellà), 06-05-2020. [Consulta: 6 maig 2020].
* 1 2 3 4 «Mor la periodista Ana Alba, corresponsal dEl Periódico' a Israel i Palestina», 06-05-2020. [Consulta: 6 maig 2020].
* ↑ Ana Del Paso. Reporteras españolas, testigos de guerra.: De las pioneras a las actuales. Penguin Random House Grupo Editorial España, 21 juny 2018, p. 110. ISBN 978-84-9992-857-9.
* ↑ «La periodista de 'El Periódico' i 'Avui' Ana Alba mor als 48 anys». El Nacional, 06-05-2020. [Consulta: 9 maig 2020].
* ↑ «La corresponsal a Jerusalem d'EL PERIÓDICO, Ana Alba, guanya el premi Julio Anguita Parrado». El Periódico, 05-03-2020. [Consulta: 9 maig 2020].
# Andréievka (Atkarsk)

* Per a altres significats, vegeu «Andreievka».
Andréievka (en rus: Андреевка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2021 tenia 26 habitants. Pertany al districte municipal d'Atkarsk.

## Referències

* ↑ «Саратовская губерния. Список населенных мест по сведениям 1859 года». Arxivat de l'original el 2018-02-28.
* ↑ «Списки населенных мест Саратовской губернии. Аткарский уезд / Оценочно-стат. отд. Сарат. губ. зем. управы. — Саратов, 1914». Arxivat de l'original el 2017-11-12.
* ↑ «Aleksandrovka». GeoNames. Arxivat de l'original el 2018-03-03.
# Rui Mingas

Ruy Alberto Vieira Dias Rodrigues Mingas (Angola, 12 de maig de 1939 - 4 de gener de 2024) fou un cantant d'Angola. Fou Ministre d'Esports en 2014 i Ambaixador d'Angola a Portugal en 2009.

## Biografia

De jove practicava l'atletisme, i va competir en salt d'altura i 110 metres tanques amb el club Benfica. Pertanyia a una família de músics reconeguts, com el seu oncle Liceu Vieira Dias i els seus germans André Mingas i Amélia Mingas. També va participar en el programa Zip-Zip, en el qual va donar a conèixer la seva cançó Ixi Ami (Minha Terra). És un dels autors de la cançó "Meninos do Huambo", popularitzada a Portugal per Paulo de Carvalho.
Es va casar amb Julieta Cristina da Silva Branco Lima (Lubango, 1940). Va ser pare de la cantant Katila Mingas, i de la model Nayma. Va compondre la lletra de l'himne nacional Angola Avante.

## Discografia

* 10.058/E - Monangambé/Quem Tá Gemendo/Adeus À Hora da Partida/Muimbu Ua Sabalu (EP, Zip-Zip, 1974)
* 30.002/S - Muadiakimi / Birin Birin (Single, Zip-Zip, 1975)
* 30.004/S - Cantiga Por Luciana/Minha Infância (Single, Zip-Zip, 1975)
* 30.036/S - Poema da Farra/Makesu (Single, Zip-Zip)
* Angola Canções Por Rui Mingas (LP, Zip-Zip, 1970)
* Monangambé e outras canções angolanas (LP, Zip-Zip)
* Temas Angolanos (Lp, Orlador, 1976)
* Monangambé (CD, Strauss, 1995)
* Monangambé (CD, CNM, 2000)

## Premis

* 2014 | SPA "Prémio Autor Internacional"

## Referències

* ↑ Angola/39 anos: Rui Mingas reconhece evolução e pede maior valorização da "paixão futebol", ANGOP, 11 de novembre de 2014
* ↑ Rui Mingas à Angop: Visão do Chefe de Estado explica êxitos de Angola, Jornal de Angola, 5 de juliol de 2009
* ↑ Rui Mingas Arxivat 2017-12-01 a Wayback Machine. portaldeangola

## Enllaços externs

* Rui Mingas a IMDB
* Rui Mingas a Discogs
* Bloc sobre Rui Mingas
# Andréievka (Arkadak)

* Per a altres significats, vegeu «Andreievka».
Andréievka (en rus: Андреевка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 25 habitants. Pertany al districte municipal d'Arkadak.

## Referències

* ↑ «Почтовый индекс деревня Осиновка, Аркадакский р-н, Саратовская обл». Arxivat de l'original el 2014-12-19.