OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Xoc en arc

El xoc en arc (bow shock en anglès) és l'àrea entre la magnetosfera i un medi ambient. En les estrelles, és la frontera entre el mateix vent estel·lar i el medi interestel·lar. En una magnetosfera planetària, el xoc en arc és la frontera en què la velocitat del vent solar cau dràsticament a causa de la seva aproximació a la magnetopausa. L'exemple més ben estudiat de xoc en arc és el que succeeix quan el vent solar troba la magnetopausa terrestre; el xoc en arc succeeix en tots el planetes magnetitzats. El xoc en arc de la Terra té un gruix d'uns 100-1000 km i es troba a uns 90.000 km de la superfície de la Terra.
El criteri de definició és que la velocitat de propagació en el medi del fluid (en aquest cas, el vent solar) passa de "supersònica" a "subsònica", i la velocitat del so en el plasma es defineix com:
$c_{s}^{2}=\gamma p/\rho$
en què c$_s$és la velocitat del so, $\gamma$ és la relació de calor específica, p és la pressió, i $\rho$ és la densitat del plasma.
Les partícules que componen el vent solar segueixen trajectòries espirals al llarg de les línies de camps magnètics. La velocitat de cada partícula en girar al voltant de la línia de camp es pot tractar de manera anàloga a una velocitat termal en un gas ordinari, i en un gas ordinari, la velocitat termal mitjana és aproximadament la velocitat del so. En el xoc en arc, la velocitat de propagació en el medi del vent (que és la component de la velocitat paral·lela a les línies de camp sobre les quals giren les partícules) cau per sota de la velocitat a què les partícules estan girant en tirabuixó.
Hi ha la hipòtesi que el Sol també té un xoc en arc quan viatja a través del medi interestel·lar, com es pot veure en la figura. Això succeiria si el medi interestel·lar es mogués de manera supersònica cap al Sol, ja que el vent solar es mou supersònicament en direcció contrària al Sol. El punt on el medi interestel·lar es converteix en subsònic és el xoc en arc; el punt on el vent solar es converteix en subsònic és el xoc de terminació. Segons Robert Nemiroff i Jerry Bonnell, de la NASA, el xoc en arc solar podria situar-se al voltant del Sol.
Els xocs en arc són fenòmens comuns en els objectes de Herbig Haro, en els quals un flux col·limat més fort de gas i pols de les estrelles interacciona amb el medi interestel·lar, produint xocs en arc brillants que són visibles a longituds d'ona òptiques.

## Referències

* ↑ «Spitzer Science Center Press Release: Red Giant Plunging Through Space». Arxivat de l'original el 2007-05-13. [Consulta: 21 juny 2011].
* ↑ 230 AU

## Bibliografia

* Kivelson, M. G.; Russell, C. T. «Introduction to Space Physics». Cambridge University Press [Nova York], 1995, pàg. 129.
* Cravens, T. E. «Physics of Solar System Plasmas». Cambridge University Press [Nova York], 1997, pàg. 142.
# Lopatkaïta

La lopatkaïta és un mineral de la classe dels sulfurs.

## Característiques

La lopatkaïta és una sulfosal de fórmula química Pb₅Sb₃AsS$_{11}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2012. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la lopatkaïta pertany a «02.HC: Sulfosals de l'arquetip SnS, amb només Pb» juntament amb els següents minerals: argentobaumhauerita, baumhauerita, chabourneïta, dufrenoysita, guettardita, liveingita, parapierrotita, pierrotita, rathita, sartorita, twinnita, veenita, marumoïta, dalnegroïta, fülöppita, heteromorfita, plagionita, rayita, semseyita, boulangerita, falkmanita, plumosita, robinsonita, moëloïta, dadsonita, owyheeïta, zoubekita i parasterryita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al departament d'enginyeria de materials i física de la Universitat de Salzburg, Àustria, amb el número d'espècimen 15008.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a l'àrea de Madoc, dins el comtat de Hastings, a Ontario (Canadà), sent l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Lopatkaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 novembre 2021].
# Emili Gascó i Contell

Emili Gascó i Contell (València, 1898 - 1974) va ser un escriptor i periodista valencià. Publicà poemes, assaigs sobre literatura i biografies en castellà i en francés. És autor en català del llibre poètic Interiors (Montpeller, 1946). Estava molt vinculat a l'escriptor republicà Vicent Blasco i Ibáñez, que admirava des de jove; no obstant això també va ser amic de José María Pemán, poeta monàrquic.

## Referències

* 1 2 «Emili Gascó i Contell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Levante, Emili Gascó i Contell
# The Truth About Killer Dinosaurs

The Truth About Killer Dinosaurs (La veritat sobre els dinosaures assassins) és un documental en dues parts de la BBC presentat per Bill Oddie, en el qual un grup de científics posa a prova la resistència de les armes dels dinosaures fent servir la biomecànica. El primer episodi determina el guanyador en una batalla entre el Tyrannosaurus i el Triceratops, i el segon compara la resistència d'un ancilosaure i un Velociraptor. Es va emetre a la BBC 1 l'agost i setembre del 2005. Als Estats Units aquest programa,The Truth About Killer Dinosaurs va rebre el nom de Dinosaur Face-Off.
En el programa es mostra que les ferides en el cap del Triceratops indiquen que havia estat atacat, encara viu, per un Tyrannosaurus rex.

## Referències

* ↑ «BBC - Science & Nature - The Truth About Killer Dinosaurs». [Consulta: 13 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Plantilla:Bbc.co.uk
# Joan Boada i Carreras

Joan Boada i Carreras (Olesa de Montserrat, 27 de setembre del 1722 - Olesa de Montserrat, 4 d'agost de 1805) va ser un prevere i geògraf català conegut per ser qui va respondre el 1789, en català, un qüestionari que va enviar Francisco de Zamora a Olesa de Montserrat i a altres municipis catalans.
Va néixer a Cal Pel·la, al carrer Ample del nucli antic de la vila. Va estudiar filosofia a la Universitat de Cervera i teologia a Barcelona. Primerament, des del 1749 al 1760, va ser vicari de Santa Eulàlia d’Esparreguera, i des del 1760 fou vicari (amb funcions de rector) de Santa Maria d’Olesa, parròquia en la qual ocupà també diversos altres càrrecs.
El 1992, el Centre d'Estudis Comarcals del Baix Llobregat va editar un llibre amb les respostes efectuades pels altres municipis del Baix Llobregat però no hi havia Olesa de Montserrat pensant que havia desaparegut. Anys després es va trobar una copia i un dels estudiosos que va aprofundir en la recerca del Qüestionari de Zamora a Olesa fou Àngel Manuel Hernández Cardona que va publicar un llibre al 2000. La resposta que va redactar Joan Boada és d'una gran riquesa d'informació i d'un gran detall des del punt de vista de la geografia i les diferents branques d'aquesta ciència social i que permet obtenir una radiografia de com era el municipi a finals del segle xviii.

## Referències

* ↑ Internacionales, Universidad de Barcelona Centro de Estudios Históricos. Indice Historico Espanol (en castellà). Edicions Universitat Barcelona, 1953, p. 347.
* ↑ Anaquel de estudios árabes (en castellà). Editorial de la Universidad Complutense, 2006, p. 143.
* ↑ Codina i Vilà, Jaume; Moran i Ocerinjauregui, Josep. El Baix Llobregat el 1789. Respostes al qüestionari de Francisco de Zamora. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 11-11-1992. ISBN 978-84-7826-359-2.
* ↑ Hernández Cardona, Àngel Manuel. Olesa al final del segle xviii segons les respostes de Joan Boada al qüestionari de Zamora. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2000, p. 228. ISBN 9788484151975.
# Ostrya

Ostrya és un gènere d'arbres caducifolis que pertanyen a la família del bedoll. És un gènere natiu del sud d'Europa, sud-oest d'Àsia i Amèrica del Nord i Amèrica Central. Tenen una capaçada cònica o irregular. Lesfulles són de disposició alternada i doblement serrades de 3–10 cm de llarg. Les flors les fa a la primavera en aments els masculins de 5–10 cm de llar gi els femenins de 2–5 cm de llarg. Els fruits es formen en grups pèndols de 3–8 cm de llarg amb 6–20 llavors en núcula de 2–4 mm de llarg.
La seva fusta és molt dura i pesant; el nom Ostrya deriva delaparaula grega 'ostrua', "com un os", fent referència a la duresa de la seva fusta.

## Taxonomia

* Ostrya carpinifolia Scop. - Europeu
* Ostrya chisosensis Correll - Chisos Hophornbeam, Big Bend Hophornbeam
* Ostrya guatemalensis (Winkler) Rose - Amèrica central
* Ostrya japonica Sarg. - Japó
* Ostrya knowltonii Coville - Knowlton Hophornbeam, Western Hophornbeam, Wolf Hophornbeam
* Ostrya multinervis Rehd. - Xina central
* Ostrya rehderiana Chun - Zhejiang
* Ostrya virginiana (Mill.) K. Koch - Amèrica, American Hophornbeam, Ironwood.
* Ostrya yunnanensis Hu - Yunnan
* † Ostrya oregoniana (fòssil)

## Referències

* Rushforth, K. 1985. Ostrya. The Plantsman 7: 208-212.
* Flora of China: Ostrya
* Flora Europaea: Ostrya
* Flora of North America: Ostrya
# Generator

Generator (1992) és el nom d'un àlbum de Bad Religion, publicat el 12 de març de 1992.
Aquest és el primer àlbum amb el bateria Bobby Schayer, qui va reemplaçar al bateria anterior Pete Finestone, que va deixar la banda el 1991 per a concentrar-se només en la banda The Fishermen, després de l'enregistrament i la gira de l'àlbum anterior Against the Grain.

## Llista de cançons

* "Generator" (3:21)
* "Too Much to Ask" (2:45)
* "No Direction" (3:14)
* "Tomorrow" (1:56)
* "Two Babies In The Dark" (2:25)
* "Heaven Is Falling" (2:04)
* "Atomic Garden" (3:10)
* "The Answer" (3:21)
* "Fertile Crescent" (2:08)
* "Chimaera" (2:28)
* "Only Entertainment" (3:12)
La versió remasteritzada de l'àlbum també inclou versions de "Heaven Is Falling" i "Fertile Crescent" incloses en el split 7" amb Noam Chomsky emès per Maximum Rock'N Roll el 1991; això inclou a Pete Finestone a la bateria, el seu últim enregistrament amb Bad Religion.
# Willy Debosscher

Willy Debosscher (Gant, 14 de febrer de 1943) fou un ciclista belga, professional des del 1969 fins al 1985. Va combinar tant el ciclisme en pista com la ruta. Va aconseguir 4 victòries en curses de sis dies.

## Palmarès

* 1973
** 1r als Sis dies de Detroit (amb Eddy Demedts)
* 1977
** Campió de Bèlgica en Velocitat
** Campió de Bèlgica en Mig Fons
* 1979
** 1r als Sis dies de Mont-real (amb Pietro Algeri)
* 1980
** 1r als Sis dies de Mont-real (amb Pietro Algeri)
* 1983
** 1r als Sis dies de Buenos Aires (amb Stefan Schröpfer)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Lop

El Lop, també conegut com a Lopnor o Lopnur és una llengua parlada a Lop, Xinjiang, Xina. La llengua és parlada per aproximadament 25.000 persones.

## Classificació

El lop pertany a la branca Karluk, dins de les llengües turqueses, juntament amb l'Uyghur i l'Uzbek. El seu estat com a llengua diferenciada de l'Uyghur és discutit. Tot i que té algunes característiques que el diferencien de l'Uyghur estàndard, és considerat per alguns lingüistes com un dels seus dialectes.

## Referències

* ↑ Nordhoff, Sebastian; Hammarström, Harald; Forkel, Robert; Haspelmath, Martin, eds. (2013). "Lop". Glottolog. Leipzig: Max Planck Institute for Evolutionary Anthropology.
* ↑ Nordhoff, Sebastian; Hammarström, Harald; Forkel, Robert; Haspelmath, Martin, eds. (2013). "Lopnor". Glottolog. Leipzig: Max Planck Institute for Evolutionary Anthropology.
* 1 2 Uighur at Ethnologue (12th ed., 1992).
Viccionari
# En confesionario

En confesionario és un curtmetratge humorístic dirigit per Manuel Marín, protagonitzat pel comediant espanyol Ramper (Ramón Álvarez Escudero) en la que fa un dels seus monòlegs, i produït per Feliciano Manuel Vitores. Pertany a una sèrie de tres curtmetratges juntament amb Cuando fui león (1928) i Va usted en punto con el banco (1928). Es tracta d'una de les primeres produccions sonores del cinema espanyol.

## Repartiment

* Ramón Álvarez Escudero (Ramper)

## Referències

* ↑ IMDb: En confesionario
* ↑ Cervantes virtual: La traumática transición del cine español del mudo al sonoro

## Enllaços externs

* Ramper, la risa y el dolor
# Gens Genúcia

La gens Genúcia (en llatí: Genucia gens) era una antiga família romana d'origen patrici, tal com indica el fet que Tit Genuci Augurí fos cònsol l'any 451 aC i Marc Genuci Augurí el 445 aC, quan encara els plebeus no tenien accés al consolat.
Més tard alguna branca va convertir-se en plebea bé per voluntat o per matrimonis mixtos. Els cognomens que va utilitzar aquesta gens van ser: Aventinensis, Augurinus, Cipus i Clepsina.
Alguns personatges destacats que no portaven cap cognom especial van ser:
* Tit Genuci, tribú de la plebs el 476 aC
* Gneu Genuci, tribú de la plebs el 473 aC
* Genuci, tribú de la plebs vers 241 aC.
* Luci Genuci, ambaixador romà.
* Marc Genuci, tribú militar el 193 aC
* Genuci, sacerdot de la deessa Magna Mater.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 245.
# The Turn of a Friendly Card

The Turn of a Friendly Card és el cinquè àlbum d'estudi del grup britànic progressiu The Alan Parsons Project, publicat al novembre de 1980 per Arista Records. El disc va generar els èxits "Games People Play" i "Time", la segona de les quals va ser la primera aparició vocal de Eric Woolfson. La peça que dona nom a l'àlbum, que apareix a la cara 2 de l'LP, és una suite de 16 minuts dividida en cinc pistes, que són seccions de la cançó, cadascuna amb el seu títol específic.

## Concepte de l'àlbum

The turn of a friendly card narra la història d'un home adult qui, després de començar a sentir-se insatisfet amb la seva vida, decideix anar a un casino a apostar tot el que té, per després perdre-ho completament. El concepte de risc, present a les taules de joc, té obvis paral·lelismes amb els riscos que es corren en la vida quotidiana, en prendre decisions ("apostar", metafòricament parlant) transcendentals. Pel que sembla Eric Woolfson va trobar abundant inspiració lírica per aquest concepte al trobar-se en aquesta època vivint al Principat de Mònaco. La portada de totes les versions de l'àlbum exposa una finestra de vitrall que sembla pertànyer a una església. Però el detall del vitrall és una carta de pòquer (rei de diamants). Aquesta és un aspecte més del sentit de l'àlbum.

## Llista de cançons

Totes les cançons compostes i editades per Alan Parsons i Eric Woolfson. En el cd, cadascuna de les pistes apareix amb un número específic fins i tot les que formen part de la peça genèrica de 16 minuts.
The Turn of a Friendly Card fou remasteritzada i reeditada en 2008 amb les següents cançons extra:
* "May Be a Price to Pay" (Intro/demo)
* "Nothing Left to Lose" (Basic backing track)
* "Nothing Left to Lose" (Chris Rainbow overdub compilation)
* "Nothing Left to Lose" (Early studio version with Woolfson's guide vocal)
* "Time" (Early studio attempt)
* "Games People Play" (Rough mix)
* "The Gold Bug" (Demo)

## Equip humà

* Stuart Elliott - bateria, percussió
* David Patton - baix elèctric
* Ian Bairnson - guitarra elèctrica, guitarres acústiques i "pedal steel guitar" en la cançó "Time".
* Eric Woolfson - piano, clavicèmbal, veu principal.
* Alan Parsons - projectron (sintetitzador) en "Games People Play", whistling i finger snaps en "The Gold Bug", Clavinet en "The Gold Bug" i "The Ace of Swords", harpsichord en "The Ace of Swords", veus addicionals en "Time"
* Chris Rainbow - Veus principal i d'acompanyament.
* Elmer Gantry - Veus secundàries.
* Dennis Clarke - saxòfon
* Lenny Zakatek - Veus principal i d'acompanyament.
* The Philharmonia Orchestra, arranjada i dirigida per Andrew Powell
Àlbum produït i dissenyat per Alan Parsons
Productor executiu: Eric Woolfson
Consultor principal: Chris Blair
Concepte de carpeta exterior: Lol Creme i Kevin Godley

## Referències

* ↑ «Songmeanings (Significat de les cançons)» (en anglès). Comunitat The SongMeanings Team. [Consulta: 19 gener 2018].
# Joan Maymó i Cabanellas

Joan Maymó i Cabanellas (Barcelona, 1871 - Barcelona, 1939) va ser un arquitecte català que va obtenir el títol el 1897.

## Biografia

Va ser membre de la Cambra Mútua Oficial de la Propietat de Barcelona (CMOP) des del 1901 i també de l'Associació d'Arquitectes de Catalunya (AAC). El 1903 va publicar un article a l'anuari de l'AAC, signat junt amb altres arquitectes, on exposa la seva aportació en la planificació de l'enllaç de l'eixample de Barcelona amb els municipis agregats. Des del 1905 va elaborar diversos informes tècnics per a l'ajuntament de Sant Adrià de Besòs, alhora que es va fer un nom com a arquitecte privat amb projectes a Barcelona, Montcada i Reixac o Badalona, on va ser proper a l'arquitecte Joan Amigó, de qui va signar alguns encàrrecs privats mentre aquest era arquitecte municipal de la ciutat.
Maymó va portar a terme gran part de la seva activitat com a arquitecte municipal de Sant Adrià de Besòs, exercint aquest càrrec entre 1914 i 1938. El seu projecte més important van ser els plans urbanístics d'aquesta vila, un de 1914 per al marge esquerre del riu, un de 1922 per al marge dret i finalment un Pla General per a tot el municipi que data ja de l'any 1934.

## Referències

* 1 2 «Joan Maymó Cabanellas». Arquitectura Modernista. Valentí Pons Toujouse. [Consulta: 3 abril 2023].
* 1 2 Abras Pou, Margarida. Els cementiris de Badalona. Ajuntament de Badalona, 1998, p. 126.
* ↑ «Anuario AAC» p. 259-265, 1903. [Consulta: 3 abril 2023].
* ↑ «Casa Ramon Vilà Costa - Barcelona». Arquitectura Modernista. Valentí Pons Toujouse. [Consulta: 3 abril 2023].
* ↑ «Can Vila (Ramon Vila Costa - Carme Maymó Cabanellas) - Montcada i Reixac». Arquitectura Modernista. Valentí Pons Toujouse. [Consulta: 3 abril 2023].
* ↑ «Casa Joan Ustrell - Badalona». Arquitectura Modernista. Valentí Pons Toujouse. [Consulta: 3 abril 2023].
* ↑ Márquez Berrocal, Manuel. Sant Adrià de Besòs 1900-1939. Sant Adrià de Besòs: Ajuntament de Sant Adrià de Besòs, Març 2020. ISBN 978-84-09-18706-5.
* ↑ «Plànol General de Sant Adrià de Besòs i el seu eixample, i enllaç amb Badalona. Planimetria». Arxiu Municipal de Sant Adrià de Besòs. [Consulta: 3 abril 2023].
# Ovoide

L'ovoide és un traçat geomètric, concretament una corba tancada i plana que està formada per un semicercle, dos arcs de circumferència iguals i un altre desigual. A diferència de l'oval, només té un eix de simetria.

## Referències

* ↑ «# ovo Ovoide». Educacionplastica.net. [Consulta: 3 abril 2010].
Viccionari
# Geschützwagen III/IV

El Geschützwagen III/IV o GW III/IV va ser un xassís especialment dissenyat per produir canons i obusos autopropulsats alemanys de la Segona Guerra Mundial. Aquest xassís va ser produït per la companyia Alkett i combinava components del Panzer III Ausf. J (motor, bomba de gasolina i mecanisme de direcció) i del Panzer IV Ausf. F (casc i suspensió). Al xassís Geschützwagen III/IV, el casc del Panzer IV es va allargar lleugerament per proporcionar un compartiment de combat més ampli a la part posterior i el motor es va col·locar al centre. Com que el motor era al centre del vehicle, es deixava espai per a un compartiment de combat lleugerament blindat amb sostre obert a la part posterior que albergava l'arma i la tripulació. Els principals vehicles de combat creats sobre aquesta base van ser l'obús pesant de 150 mm Hummel i el caçacarros de 88 mm Nashorn, a més de portamunicions i alguns dissenys experimentals que no van arribar a ser produïts en sèrie.

## Referències

* ↑ Anderson, Thomas. Panzerartillerie : firepower for the Panzer divisions, 2019. ISBN 978-1-4728-2024-2.
* ↑ Anderson, Thomas. The History of the Panzerjager Volume 2: From Stalingrad to Berlin 1943-45, 2020. ISBN 978-1-4728-3682-3.
# Gai Cassi Longí

Gai Cassi Longí és el nom dels següents personatges:
* Gai Cassi Longí (cònsol 96 aC), cònsol el 96 aC
* Gai Cassi Longí (cònsol 171 aC), cònsol el 171 aC
* Gai Cassi Longí (cònsol 124 aC), cònsol el 124 aC
* Gai Cassi Longí Var, cònsol el 73 aC
* Gai Cassi Longí (assassí de Cèsar), autor de la conspiració que va acabar amb l'assassinat de Cèsar el 44 aC
* Gai Cassi Longí (governador), jurista i governador romà
# Glacera Noir

La glacera Noir és una glacera dels Alps francesos que es troba en el Massís dels Escrinhs en el departament dels Alts Alps.

## Topònim

Agafa el nom de glacera Noir perquè en la part inferior es presenta completament cobert de detrits rocosos arrencats de les parets de les muntanyes que l'envolten. És així una típica glacera negra.
La característica de la glacera s'evidencia particularment per la presència de la glacera veïna Blanc.

## Característiques

La branca meridional (branche méridionale) s'origina entre els vessants del Ailefroide i Pic Coolidge, per sota del col de Coste Rouge (3.192 m) i el col de la Temple (3.322 m).
Les escarpades cares del nord de l'Ailefroide, el pic del Coup de Sabre i el pic Sans Nom s'eleven entre 1.000-1.500 metres sobre la glacera. La cresta, que recorre aquests pics cap a l'est fins a la muntanya Pelvoux, també s'anomena la Gran Muralla de la Glacera Noir.
Cinc cims al llarg d'aquesta cresta (Ailefroide Central, punta Fourastier, pic Sans Nom, punta Puiseux i punta Durand) superen els 3.900 metres. En el seu costat esquerre, la branca sud de la glacera està limitada pels contraforts orientals del pic Coolidge.
Envoltada per aquests dos vessants, el primer corrent flueix inicialment cap al nord-est abans de dirigir-se al nord, just abans que els dos corrents de gel es fonen. Gran quantitat d'enderrocs apareixen en la superfície de la part inferior de la branca glacial meridional.

## Referències

* ↑ Robert Vivian. «Le glacier Noir» (PDF) (en francès). Revue de géographie alpine, Année 1967, Volume 55, Numéro 55-4, pp. 733-736, 1967. Arxivat de l'original el 2015-09-24.
* ↑ «Les cahiers thématiques du Parc national des Écrins – N°1 – Les glaciers, Seite 18» (PDF) (en francès). Parc national des Écrins, 01-12-2005. Arxivat de l'original el 2010-11-10.
* ↑ «Via Glacier Noir : Climbing, Hiking & Mountaineering : SummitPost». [Consulta: 5 desembre 2020].
* ↑ «Le glacier Noir» (en francès), 03-10-2014. [Consulta: 5 desembre 2020].
# Giulio Cabianca

Giulio Cabianca (Verona, 19 de febrer de 1923 - Mòdena, 15 de juny de 1961) va ser un pilot de curses automobilístiques italià que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Giulio Cabianca va néixer el 19 de febrer del 1923 a Verona, Itàlia i va morir el 15 de juny del 1961 en un accident al circuit de Mòdena, Itàlia.

## A la F1

Va debutar a la segona cursa de la temporada 1958 (la novena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 18 de maig del 1958 el GP de Mònaco al Circuit de Montecarlo.
Giulio Cabianca va participar en quatre curses puntuables pel campionat de la F1, disputades en tres temporades diferents (1958 - 1960) i aconseguint un quart lloc com a millor classificació.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | Posició | Punts |
| 1958 | O.S.C.A. Automobil | O.S.C.A. | O.S.C.A. | ARG | MON NVQ | HOL | 500 | BEL | FRA | GBR | ALE | POR | | | - | 0 |
| 1958 | Jo Bonnier | Maserati | Maserati | | | | | | | | | | ITA Ret | MAR | - | 0 |
| 1959 | Ottorino Volonterio | Maserati | Maserati | MON | 500 | HOL | FRA | GBR | ALE | POR | ITA 15 | USA | | | - | 0 |
| 1960 | Scuderia Castellotti | Cooper | Ferrari | ARG | MON | 500 | HOL | BEL | FRA | GBR | POR | ITA 4 | USA | | 19è | 3 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 4 | 0 | 0 | 0 | 0 | 3 |