OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Harrison (Tennessee)

Harrison és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 7.630 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Harrison tenia 7.630 habitants, 2.856 habitatges, i 2.281 famílies. La densitat de població era de 404,1 habitants/km².
Dels 2.856 habitatges en un 35% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,8% hi vivien parelles casades, en un 10,6% dones solteres, i en un 20,1% no eren unitats familiars. En el 16,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,67 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,9% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 29,9% entre 25 i 44, un 27,4% de 45 a 60 i un 9,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92 homes.
La renda mediana per habitatge era de 49.393 $ i la renda mediana per família de 55.412 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.332 $ mentre que les dones 27.487 $. La renda per capita de la població era de 22.893 $. Entorn de l'1,7% de les famílies i el 3,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Harrison». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Harrison». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Vicenç Duran Comas

Vicenç Duran Comas (Badalona, 1904 - Barcelona, 1939) va ser un pagès rabassaire català.
Va ser dirigent dels pagesos rabassaires del Sindicat Agrícola de Badalona i Canyet (SABC). Durant la guerra civil va formar part del Comitè de Milícies i de Salut Pública de Badalona, i va ser encarregat de la conselleria d'Agricultura com a representant del SABC escollit l'octubre de 1936 conseller de l'Ajuntament de Badalona. Finalitzada la guerra va ser detingut, posteriorment jutjat i condemnat a mort. Va ser afusellat al Camp de la Bota.

## Referències

* 1 2 Martínez de Sas, Teresa; Pagès, Pelai. Universitat de Barcelona. Diccionari biogràfic del moviment obrer als Països Catalans. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2000, p. 482. ISBN 84-8415-2443-X.
# Vicenç Esmarats i Espaulella

Vicenç Esmarats i Espaulella (Sant Hipòlit de Voltregà, 1923 - Vic, 14 d'abril de 2010) fou sacerdot, professor de llengua i traductor. Fou secretari general de la cúria del bisbat de Vic (1983 – 1998). Format al Seminari de Vic, amplià estudis a la Universitat Pontifícia de Comillas (1947 – 1952). Fou ordenat sacerdot el mateix any que entrà de professor al Seminari de Vic (1952).
Al Seminari va ensenyar bàsicament les llengües (català, 1964–1965; grec 1961–1968; llatí, 1953–1968, i castellà 1953–1966) i assignatures que tenen la literatura per base (història de la literatura, 1954–1955, i preceptiva literària, 1955–1966). Però, a més, explicà educació cívica (1965–1966), política (1967–1968) i música (1958–1968) en diversos cursos i nivells. Ensenyà també en altres centres educatius de Vic com ara els col·legis de Sant Miquel dels Sants, l'Escorial i Santa Caterina.
Ha traduït per als Clàssics del Cristianisme Contra els pagans. L'encarnació del Verb, d'Anastasi d'Alexandria (Proa, Barcelona 1995), i les Catequesis baptismals de sant Ciril (Proa, Barcelona 1997). En 1989 va traduir per a l'editorial vigatana Eumo la Consulta universal sobre l'esmena dels afers humans de Comenius. El 1979 havia traduït La Didakhé, amb notes de Miquel S. Gros i Pujol (Facultat de Teologia de Barcelona, 1979).

## Bibliografia

* ROVIRÓ I ALEMANY, Ignasi. Diccionari de filòsofs, teòlegs i mestres del seminari de Vic (1749 – 1968). Vic, Patronat d'Estudis Osonencs, 2000, Osona a la butxaca 22 – 23.

## Referències

* ↑ La Didakhé. Barcelona: Facultat de Teologia de Barcelona. Secció Sant Pacià, DL. 1979. ISBN 84-600-1433-9.
# Vicenç Falcó Conill

Vicenç Falcó Conill (Banyoles, novembre de 1654 - Besalú, febrer de 1713) va ser un escultor, fou l'autor del retaule de la Mare de Déu dels Dolors de l'església parroquial de Sant Vicenç de Besalú.
Fill de Pau Falcó notari públic de Banyoles i de l'olotina Marianna Conill Alzina, amb qui s'havia casat el 28 de gener de 1651. El seu avi patern, Vicenç Falcó, n'era el notari de Castelló d'Empúries, el seu oncle matern, fra Dionís Conill Alzina, prior del convent dels carmelites d'Olot entre 1671 i 1674. El seu germà, Miquel Falcó Conill (1660-1710), doctor en drets i jutge de la cort reial de la vila i vegueria de Besalú. L'edific d'Olot de Can Gabriel era el casal familiar de l'escultor banyolí.
Pels anys 1704 a 1710 va residir a la ciutat de Girona. Apareix com a testimoni testamentari d'Antoni Barnoia, mort l'any 1704 a Girona, el qual que també fou escultor.
El seu cos fou inhumat a l'església parroquial de Besalú. Al difunt Vicenç Falcó el succeí un fill, també escultor, de nom Miquel (fillol del jutge de Besalú), el qual pel febrer de 1714, en concepte d'hereu del pare, firma àpoca o rebut, de preu 500 lliures, per raó del retaule.

## Obres

* Retaule de fusta policromada de l'església de Sant Iscle i Santa Victòria de Bàscara, bastit l'any 1696 juntament amb els gironins Mateu Solivera i Jaume Timó.
* Retaule de la Mare de Déu dels Dolors de l'església parroquial de Sant Vicenç de Besalú.

## Referències

* ↑ Morales, J. Mª Solà «L'escultor banyolí - i d'ascendència olotina- Vicenç Falcó i Conill (1645-1713». Annals del Patronat d'Estudis Històrics d'Olot i Comarca, 0, 0, 1978, pàg. 149–193. ISSN: 2385-4944.
* ↑ «VICENÇ FALCÓ CONILL I EL RETAULE DE SANT VICENÇ DE BESALÚ.» (en català). [Consulta: 24 setembre 2018].
* ↑ «Can Gabriel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.. [Consulta: 24 setembre 2018].
* ↑ «BÀSCARA - ESGLÉSIA PARROQUIAL DE SANT ISCLE | Art en perill». Arxivat de l'original el 2018-09-24. [Consulta: 24 setembre 2018].
# Guillermo Sirvent Sirvent

Guillermo Sirvent Sirvent (Xixona, 21 de novembre de 1940) és un polític valencià, diputat a les Corts Valencianes durant la II Legislatura.

## Biografia

Es llicencià en química a la Universitat de València i es diplomà en Alta Especialització de Tecnologia d'Aliments. Ha treballat per a l'Institut d'Agroquímica i Tecnologia dels Aliments (IATA), vinculat al Centre Superior d'Investigacions Científiques.
Al començament de la transició espanyola va militar a Reforma Democràtica i el 1976 al Partit Demòcrata Alacantí, del que en fou portaveu. Integrat en la Unió de Centre Democràtic, fou escollit regidor de Xixona a les eleccions municipals espanyoles de 1979, així com diputat provincial. Després de l'ensulsiada de la UCD es va integrar en Alianza Popular, de la que en fou secretari provincial d'Alacant el 1983. Fou elegit diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 1987, formant part com a vocal, entre d'altres, de la Comissió de Sanitat i Consum.
A les eleccions municipals espanyoles de 1991 fou escollit regidor pel Partido Popular a l'ajuntament d'Alacant, així com diputat a la Diputació d'Alacant.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.528. ISBN 9788495484802.
* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 2 juny 2015].
* ↑ Diputació d'Alacant, corporació d'Alacant el 1991
# Guillermo Subiabre Astorga

Guillermo Subiabre Astorga (Osorno, 25 de febrer, 1903 - 1964) fou un futbolista xilè. Començà a jugar al Rangers FC d'Osorno, passant més tard per Liverpool Wanderers, Santiago Wanderers i Club Social y Deportivo Colo-Colo (1927-1934). Fou internacional amb la selecció xilena de futbol. Amb aquesta jugà als Jocs Olímpics d'Estiu de 1928 a Amsterdam i a la Copa del Món de futbol de l'Uruguai 1930, marcant 4 gols en la competició.

## Referències

* ↑ Idolos: Delanteros. «Idolos: Delanteros « Colo Colo - Sitio Oficial del Eterno Campeón». Colocolo.cl.
* ↑ «FIFA Player Statistics: Guillermo SUBIABRE». FIFA.com. Arxivat de l'original el 2015-05-22. [Consulta: 10 desembre 2017].
* ↑ «Chile - International Results - Details». Rsssf.com.

## Enllaços externs

* FIFA.com - Estadístiques Arxivat 2015-05-22 a Wayback Machine.
# Guillermo S. Maldonado

Guillermo S. Maldonado és un editor i muntatgista de cinema espanyol, guanyador d'un Goya al millor muntatge. És tècnic de radiodifusió i televisió i professor d'edició i postproducció de la Universitat Europea de Madrid
Va començar a treballar en l‘edició i el muntatge de pel·lícules de cinema a finals de la dècada del 1960 amb curtmetratges i documentals, i durant la transició amb pel·lícules de destape com Mi mujer es muy decente, dentro de lo que cabe, La adúltera, El último pecado de la burguesía o Alícia a l'Espanya de les meravelles. Va tenir els primers treballs destacats a Siete días de enero de Juan Antonio Bardem (1979) i La veritat sobre el cas Savolta d'Antonio Drove (1980). Després de treballar en les adaptacions cinematogràfiques i televisives del personatge de còmic Makinavaja, el último choriso i a la sèrie Tío Willy, el 2005 va guanyar el Goya al millor muntatge per El Lobo de Miguel Courtois.
Actualment és membre de l'Acadèmia de Cinema Europeu (EFA) i del Comitè assessor d'ajudes per a la realització d'obres audiovisuals amb noves tecnologies, a l'Institut de la Cinematografia i de les Arts Audiovisuals (ICAA).

## Filmografia

* Alícia a l'Espanya de les meravelles (1979)
* Siete días de enero (1979)
* Rèquiem per un camperol (1985)
* Lorca, muerte de un poeta (1988)
* Matar al Nani (1989)
* Makinavaja, el último choriso (1992)
* Makinavaja (1995)
* Tío Willy (1998)
* Ada Madrina (2000)
* El Lobo (2005)
* GAL (2006)
* 20-N: Los últimos días de Franco (2008)
* La vida en rojo (2008)
* La memoria del agua (2012)
* Anomalous (2016)

## Referències

* ↑ Clase magistral sobre montaje cinematográfico de Guillermo S. Maldonado en la Escuela de Imagen, Diario de Almería, 19 de juliol de 2019
* ↑ El Lobo al web dels Goya
* ↑ D. Guillermo S. Maldonado a www2.ual.es
# Gérard Paulin Sanfourche

Gérard Paulin Sanfourche va néixer el 26 de juliol de 1904 a Berbiguières i va morir el 29 de juliol de 1976 a La Réole, tinent coronel de la Força Aèria aleshores resistent a les FFI i part de la secció F de la xarxa Hilaire-Buckmaster de l'Executiu d'Operacions Especials, durant la Segona Guerra Mundial.

## Referències

* ↑ http://www.museedelaresistanceenligne.org/musee/doc/pdf/ressource_source/SHDGR_16P_S.pdf
* ↑ https://geneafrance.com/france/mplf/?mplf=418119
# Vigna

Vigna és un gènere de plantes amb flors de la família fabàcia. Rep el nom del botànic italià del segle xvii Domenico Vigna. Inclou unes espècies algunes de les quals s'havien inclòs antigament dins del gènere de la fesol Phaseolus.
Els noms vulgars reflecteixen la seva complicada història taxonòmica, ja que es coneixen com a "pèsols", "fesols", "mongetes" o fins i tot "llenties" i "soja"
A diferència del gènere Phaseolus (que és exclusivament americà) diverses espècies d'aquest gènere es coneixien al Vell Món des de l'antiguitat. Plini el Vell ja esmenta els phaseolus que segurament corresponien a espècies del gènere Vigna i curiosament han acabat donant el nom científic del gènere Phaseolus.
Segons l'obra Hortus Third, Vigna difereix de Phaseolus en detalls del pol·len i la bioquímica, la part més gruixuda de l'estil (del pisitil) és menys forta, i les estípules que sovint tenen apèndixs.

## Algunes espècies

* Vigna aconitifolia —
* Vigna angularis
* Vigna caracalla —
* Vigna debilis Fourc.
* Vigna dinteri Harms
* Vigna lanceolata —
** Vigna lanceolata var. filiformis
** Vigna lanceolata var. lanceolata
** Vigna lanceolata var. latifolia
* Vigna luteola
* Vigna marina (Burm.f.) Merr.
* Vigna maritima
* Vigna mungo — llentilla negra / fesol mungo
* Vigna o-wahuensis Vogel —Hawaii
* Vigna parkeri
* Vigna radiata — Mung Bean, Soja verda
* Vigna speciosa (Kunth) Verdc. —
* Vigna subterranea — njugumawe (en Swahili)
* Vigna trilobata (L.) Verdc. —
* Vigna umbellata —
* Vigna unguiculata
** Vigna unguiculata ssp. cylindrica
** Vigna unguiculata ssp. dekindtiana —
** Vigna unguiculata ssp. sesquipedalis
** Vigna unguiculata ssp. unguiculata —
* Vigna vexillata (L.) A.Rich.
** Vigna vexillata var. angustifolia
** Vigna vexillata var. youngiana
Abans estava classificada com Vigna Lablab purpureus', com Vigna aristata.

## Enllaços externs

* Crop Wild Relatives Gap Analysis Portal Arxivat 2011-07-25 a Wayback Machine. reliable information source on where and what to conserve ex-situ, regarding Vigna genepool
* ITIS Standard Report Page: Vigna Arxivat 2004-09-26 a Wayback Machine.
* GRIN-CA Taxonomy for Vigna Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# Hannó (210 aC)

Hannó fou un general enviat per Cartago a Sicília per fer la guerra el 211 aC.
Va establir els seus quarters a Agrigent on va estar associat a Epícides de Siracusa i Mutines; la gelosia pels èxits del darrer no va ser favorable i en una absència de Mutines, Hannó va lliurar batalla al cònsol Marc Claudi Marcel però la cavalleria númida va refusar combatre en absència del seu cap i conseqüentment Hannó va ser derrotat amb fortes pèrdues.
Marcel no va assetjar Agrigent i així Hannó va romandre amo de la ciutat mentre Mutines amb la seva cavalleria s'assegurava el domini del tot el territori veí. Hannó per gelosia va destituir a Mutines del comandament i llavors aquest cap es va aliar amb els romans (amb el cònsol Marc Valeri Leví) al que va entregar a traïció la ciutat d'Agrigent. Hannó i Epícides es van poder escapar per mar cap a Cartago, i així la guerra a Sicília es va poder donar per acabada el 210 aC.

## Referències

* ↑ 18.Hanno a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 345
# Vitry-Laché

Vitry-Laché és un municipi francès, situat a la regió de Borgonya - Franc Comtat, al departament del Nièvre.
# Heresis

Heresis (Revue Semestrielle d'Hérésiologie Médiévale) és una revista francesa d'història d'aparició semestral publicada pel Centre d'Estudis Càtars René Nelli, dedicada a l'estudi científic i la divulgació de les dissidències religioses dins del context del món cristià medieval. Aquesta publicació és reconeguda pel CNRS (Centre Nacional de la Recerca Científica) i rep ajuts del Consell General del departament de l'Aude, la ciutat de Carcassona, el Centre National du Livre, el Centre Régional des Lettres i el mateix Estat Francès.
Inicialment era una revista dedicada a la investigació dels càtars del Llenguadoc, tanmateix va anar ampliant el seu marge d'estudi a altres fenòmens d'heretgia europeus. Fundada per Anne Brenon el 1983, hi ha col·laborat Michel Roquebert, Robert Muro Abad de la Universitat del País Basc o Paul Plouvier de la Universitat de Montpellier. Pilar Jiménez és actualment la coordinadora de la revista.

## Referències

* ↑ Heresis al Centre d'Estudis Càtars Renat Nelli

## Enllaços externs

* Heresis a worldcat
# Hereroïta

L'hereroïta és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom del poble Herero, una de les agrupacions tribals indígenes de la regió on es troba la mina Kombat.

## Característiques

L'hereroïta és un arsenat de fórmula química [Pb$_{32}$(O,◻)$_{21}$](AsO₄)₂[(Si,As,V,Mo]O₄)₂Cl$_{10}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2011, sent publicada per primera vegada el 2012. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'hereroïta pertany a «08.BO: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida gran, (OH, etc.):RO₄ sobre 1:1» juntament amb els següents minerals: nacafita, preisingerita, petitjeanita, schumacherita, atelestita, hechtsbergita, smrkovecita, kombatita, sahlinita, heneuïta, nefedovita, kuznetsovita, artsmithita i schlegelita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu d'Història Natural de Londres (Anglaterra), amb el número de registre: bm2010,101.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Kombat, situada a Grootfontein, dins la regió d'Otjozondjupa (Namíbia), l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral. Es troba en forma de grans de cristal·lins de color taronja, generalment inferiors a 1 mm de mida, i formant també agregats de fins a 3 mm aproximadament.

## Referències

* ↑ «Hereroite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 novembre 2021].
# Vila Nova de Cerveira

Vila Nova de Cerveira és un municipi portuguès, situat al districte de Viana do Castelo, a la regió del Nord i a la subregió de Minho-Lima. L'any 2004 tenia 8.813 habitants. Es divideix en 15 freguesies. Limita al nord-est amb Valença do Minho, a l'est amb Paredes de Coura, al sud-est amb Ponte de Lima, al sud-oest amb Caminha i al nord-oest amb Galícia.
Població del municipi de Vila Nova de Cerveira (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 6706 | 9401 | 9691 | 10794 | 11030 | 8666 | 9144 | 8852 | 8813 |

## Freguesies

* Campos
* Candemil
* Cornes
* Covas
* Gondar
* Gondarém
* Loivo
* Lovelhe
* Mentrestido
* Nogueira
* Reboreda
* Sapardos
* Sopo
* Vila Meã
* Vila Nova de Cerveira

## Vegeu també

* Boega
# Hiroshi Abe

Hiroshi Abe (阿部 寛, Abe Hiroshi, nascut el 22 de juny de 1964, en Yokohama, Prefectura de Kanagawa.) és un actor i model japonès. Començà la seua carrera com a model, però feu una reeixida transició a l'actuació i es va convertir en una de les cares més conegudes la media japonesa. Es va graduar el 1988 en la Universitat Chuo.
El seu debut com a model començà en 1985, guanyant el "3r Nonno Boyfriend Champion" de Shueisha (Nonno fou una de les més populars revistes per a adolescents). Se mostrava regularment en la coberta del Nonno, quan el "Men's Nonno" s'estrenà, el fou el model de portada per als 43 primers números. Destaca per la seua altura (1.89 metres), puix la resta d'actors japonesos són més baixos.
El seu sentit de l'humor el feu veure com més que una cara bonica, i fou prompte fent aparicions regulars en la famosa Fuji TV en el xou de mitja-nit "Waratte Iitomo", en la secció de "cool guys". En 1988, durant el seu últim any d'universitat, feu el seu primer pas en l'actuació professional amb la pel·lícula "Haikara-san Ga Touru" ("Trendy Girl Passes By"). Fou un començament accidentat, però mostrà un especial talent pels papers de comèdia, i fou ben aviat un dels actors principals del Japó. Ha aparegut en dotzenes de drames de televisió, pel·lícules, comercials, obres de teatre i escenari. En 2009, guanyà el premi al millor actor en el 63è Mainichi Film Award per la seua actuació com Kenshiro en el film d'animació Hokuto no Ken Zero: Kenshiro Den.

## Referències

* ↑ «Ponyo, Sky Crawlers Win at 63rd Mainichi Film Awards - Anime News Network».
# Hasan Nizami

Sadr al-Din Muhammad ibn Hasan conegut com a Hasan Nizami fou un historiador persa nadiu de Nixapur. Va escriure el Tadj al-maathir fi l-tarikh (1206) on explica la història dels tres primers sultans de Delhi, Muizz al-Din Muhammad, Kutb al-Din Aybak i Shams al-Din Iltutmish des de la conquesta d'Ajmer el 1191 fins al nomenament de Nasir al-Din Muhammad com a governador de Lahore l'any 1217.

## Referències

* ↑ Elliot & Dowson, History of India, as Told by Its Own Historians, Londres 1867-1877
# Hawkstone Park (desambiguació)

«Hawkstone Park» té aquests significats:
* Hawkstone Park (parc), parc públic al sud-est de Weston-under-Redcastle, Shropshire
* Hawkstone Park Follies, capritxos arquitectònics dins el parc de Hawkstone Park
* Circuit de Hawkstone Park, circuit de motocròs dins el parc de Hawkstone Park
# Hawley (Minnesota)

Hawley és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 1.882 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hawley tenia 1.882 habitants, 744 habitatges, i 514 famílies. La densitat de població era de 295,4 habitants per km².
Dels 744 habitatges en un 34,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,9% hi vivien parelles casades, en un 8,7% dones solteres, i en un 30,8% no eren unitats familiars. En el 28% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,5% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 26,8% entre 25 i 44, un 19,3% de 45 a 60 i un 20% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.652 $ i la renda mediana per família de 47.188 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.333 $ mentre que les dones 21.284 $. La renda per capita de la població era de 17.178 $. Entorn del 7,2% de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hawley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hawley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Vérbovka (Rostov)

* Per a altres significats, vegeu «Vérbovka».
Vérbovka (en rus: Вербовка) és un poble de l'óblast de Rostov, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 170 habitants, pertany al municipi de Zemtsov.

## Referències

* ↑ Указ президиума ВС РСФСР от 22.12.1987 г. "О наименовании некоторых населенных пунктов в Ростовской области", 1987.
# Viàzemski

Viàzemski (en rus Вяземский) és una ciutat del krai de Khabàrovsk, a l'Extrem Orient de Rússia. Es troba a 130 km al sud-oest e Khabàrovsk, prop del riu Ussuri i de la frontera xinesa.

## Història

Viàzemski fou fundada el 1894 al voltant d'una estació de tren. Aconseguí l'estatus de ciutat el 1951.
# Viàzovoie

Viàzovoie - Вязовое (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 852 habitants. Pertany al districte (raion) de Prókhorovka.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Avdeyevka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-02-04. [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ Бобов А. Начало заселения района / А. Бобов //Истоки. – 2001. – 10 янв.
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 4 febrer 2022].
# Heinrich Struth

Heinrich Struth fou un ciclista alemany, especialista en el ciclisme en pista, concretament en la prova de Velocitat. El 1901 va guanyar una medalla Campionat del Món de Velocitat amateur per darrere d'Émile Maitrot i Rudolf Vejtruba.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Heinrich Sievers

Heinrich Sievers va ser un ciclista alemany que es va especialitzar en el ciclisme en pista, concretament en el mig fons, on va guanyar una medalla d'or al Campionat del món de 1901.

## Palmarès

* 1901
** Campió del món amateur de Mig Fons

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it