OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tom Holland

Tom Holland és el nom dels següents personatges:
* Tom Holland (actor) (nascut el 1996) és un actor anglès.
* Tom Holland (futbolista australià) (1885-1946), futbolista australià
* Tom Holland (futbolista (1902)) (1902–1987) futbolista anglès
* Tom Holland (artista) (nascut el 1936), artista visual nord-americà
* Tom Holland (director) (nascut el 1943), director de cinema nord-americà
* Tom Holland (polític) (nascut el 1961), senador de l'estat de Kansas
* Tom Holland (autor) (nascut el 1968), autor anglès
# Soiuz 11

Soiuz 11 (en rus Союз 11, Unió 11) fou una missió espacial que per primera vegada reeixí a visitar la primera estació espacial, Saliut 1. Tanmateix en la tornada va patir un accident mortal que costà la vida als tres tripulants de la nau. L'accident va estar motivat per la despressurització de la càpsula espacial durant la preparació per entrar en l'atmosfera terrestre. Aquestes han estat les úniques morts d'astronautes ocorregudes a l'espai (no pas en l'alta atmosfera). Els tripulants s'anomenaven Vladislav Vólkov, Georgui Dobrovolski i Víktor Patsàiev.

## Algunes dades de la missió

Dins del Programa Soiuz aquesta missió va ser llançada el 7 de juny de 1971 des del cosmòdrom de Baikonur en l'aleshores la República Socialista Soviètica del Kazakhstan. la missió anterior Soiuz 10, havia fallat en el seu intent d'arribar a la Saliut. La Soiuz 11, va arribar però amb èxit a la Saliut 1 el 7 de juny de 1971, els cosmonautes van romandre a bord de l'estació espacial durant 22 dies un rècord d'estada que només es superaria el 1973 amb l'Skylab 2.

## Mort de la tripulació

El 30 de juny de 1971 després d'una aparent normalitat en la tornada a la terra en obrir la càpsula van ser trobats els tres tripulants morts. Es va comprovar que havia fallat una vàlvula de ventilació i els cosmonautes van morir per sufocació.
Els astronautes soviètics van rebre honors i un funeral d'estat, essent enterrats al cementiri del Kremlin a la Plaça Roja a Moscou, prop de les restes mortals de Iuri Gagarin. També es batejà un cràter de la Lluna amb els seus noms.

## Referències

* 1 2 3 4 Time Magazine. «Triumph and Tragedy of Soyuz 11». Time Magazine, 1971. Arxivat de l'original el 20 de juny 2008. [Consulta: 20 octubre 2007].
* ↑ Encyclopedia Astronautica. «Soyuz 11». Encyclopedia Astronautica, 2007. [Consulta: 20 octubre 2007].
* ↑ Mamta Trivedi. «30 Years Ago: The World's First Space Station, Salyut 1». Space.com - Imaginova Corp., 2001. Arxivat de l'original el 2001-06-06. [Consulta: 20 octubre 2007].
* ↑ CNN. «After glory era, cash woes hobble Russian space program». CNN, 1997. [Consulta: 20 octubre 2007].
* ↑ Time Magazine. «A Troubled Salyut». Time Magazine, 1971. Arxivat de l'original el 21 de desembre 2008. [Consulta: 20 octubre 2007].
* ↑ USA Today. «Deadly accidents in the history of space exploration». USA Today, 2003. [Consulta: 20 octubre 2007].
* ↑ NASA. «The Partnership: A History of the Apollo-Soyuz Test Project». NASA, 1974. [Consulta: 20 octubre 2007].
* ↑ NASA. «The crew of Soyuz 11». NASA. [Consulta: 20 octubre 2007].

## Enllaços externs

* Mir Hardware Heritage - 1.7.3 (wikisource)
# Riu Zeia

El riu Zeia (rus: Зе́я; de l'evenki dgeœ "pala"; en manxú: ᠵᡳᠩᡴᡳᡵᡳ ᠪᡳᡵᠠ, Jingkiri bira), és un afluent del nord del riu Amur. Neix a les muntanyes Tokiski Stanovik part de la serralada Stanovoi a l'óblast de l'Amur. El primer explorador rus que va anar a la zona va ser Vassili Poiarkov.
El Zeia forma l'anomenat embassament del Zeia i s'uneix a l'Amur prop de Blagovésxensk. La presa del Zeia controla el cabal del riu a 5000 m³/s.
Els afluents principals del Zeia són el Tok, el Mulmuga, el Brianta, el Guiliüi, i l'Urkan a la dreta, i el Kupuri, l'Arguí, el Dep, el Selemdjà, i el Tom a l'esquerra.
El riu es glaça de novembre a maig. És navegable i els seus ports més importants són Zeia, Svobodni, i Blagovésxensk.
# Sant Valentí d'Espona

Sant Valentí d'Espona fou una Església romànica del nucli desaparegut d'Espona, del terme comunal de la Llaguna, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Es una església poc documentada, al llarg de la història, però destaca el seu esment l'any 1011 (ecclesiam Sancti Valentini in villa Sponda), quan és confirmada com a possessió de Sant Miquel de Cuixà, i torna a ser citada el 1.069, en una delimitació de l'església de Sant Feliu d'Aiguatèbia.
A Sant Vicenç de la Llaguna hi ha una imatge de Sant Valentí, de fusta pintada i daurada, que deu procedir d'aquesta església.
Cal destacar que en el Cadastre napoleònic del 1812, apareix el topònim de Sant Valentí com a nom d'una partida, però sense cap senyal de cap mena de construcció. Actualment a penes en queden més que les restes d'unes parets.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «78 - La Llaguna». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «La Llaguna». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Ramos i Martínez, Maria-Lluïsa. «Esglésies del Capcir anteriors al 1300: La Llaguna. Sant Valentí d'Espona». A: Vallespir, Capcir. Donasà, Fenolleda i Perapertusés. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica. Volum XXV). ISBN 84-412-2514-I.
# Tom Hedegaard

Tom Hedegaard (Frederiksberg, 16 d'abril de 1942 - Ugledige, Præstø 6 d'agost de 1998) és un guionista i director de cinema danès.

## Biografia

És fill de l'escultor Johannes Hedegaard, fou contractat com a ajudant de direcció de Nordisk Film des del 1960 i va treballar amb directors com Erik Balling, Palle Kjærulff-Schmidt o Henning Carlsen. El 1970 va dirigir el seu primer llargmetratg Ska' vi lege skjul?. Juntament amb Ebbe Langberg i Erik Balling, va ser un dels directors de la sèrie de televisió Huset på Christianshavn. Als Premis Robert de 1991, va rebre un premi honorífic pels seus serveis al cinema danès. El 1998 va assumir la direcció de la pel·lícula Olsen-bandens sidste stik per a Erik Balling, que ja no participava activament per motius de salut. Poc abans d'acabar el rodatge, després que el projecte ja hagués estat capaç de fer front a la mort de l'actor Poul Bundgaard, Hedegaard va morir als 56 anys d'una hemorràgia cerebral. Morten Arnfred va assumir la seva posició durant la resta del rodatge fins a finals d'agost de 1998.

## Filmografia

* Ska' vi lege skjul? (1970)
* Huset på Christianshavn (1970-1977)
* Affæren i Mølleby (1976)
* Skytten (1977)
* Når engle elsker (1985)
* Landsbyen (1993-1996)
* Olsen-bandens sidste stik (1998)

## Referències

* ↑ Tom Hedegaard a gravsted.dk
* ↑ https://danskefilm.dk/skuespiller.php?id=8119 - Danske film

## Enllaços externs

* (danès) Tom Hedegaard a Dansk Film Database
* (danès) Tom Hedegaard a Det Danske Filminstitut
# Riu Sim

* Per a altres significats, vegeu «Sim».
El Sim - Сим (rus) - és un riu de Rússia, afluent del Bélaia. Té 239 km de llargària, i passa per l'óblast de Txeliàbinsk i per Baixkíria. Neix a les muntanyes dels Urals, el seu curs és primer en direcció nord - nord-est i passa per les ciutats de Sim i Miniar, després bifurca a l'oest i al sud-oest. Després de passar per la ciutat d'Aixà franqueja la frontera amb Baixkíria i discorre cap al sud fins a la seva confluència amb el Bélaia.
# Huang Yao

Huang Yao (xinès tradicional: 黄尧, pinyin: Huáng Yáo; Xangai, 1917 – Kuala Lumpur, 1987) va ser un artista xinés. Va fer-se famós pels dibuixos de Niubizi, publicats als anys trenta a revistes de Xangai.
Nascut a Xangai, tenia arrels ancestrals a Jiashan, Zhejiang. Als setze anys fitxa pel periòdic Xinwenbao, on exerceix de periodista, i fins al 1939 fon director artístic del suplement literari. Va ser al suplement on, el maig del 1934, comença a publicar les historietes de Niubizi, amb el pseudònim W. Buffoon. Es tracta d'un dels còmics més antics de la Xina, sent anterior a altres clàssics com Sanmao.
Niubizi s'emmarcava entre els còmics nacionalistes que exaltaven el caràcter xinés durant les guerres de resistència contra el Japó, va arribar a publicar-se simultàniament a quaranta periòdics diferents, i va tindre diverses recopilacions, fins i tot abans de l'incident del pont de Marco Polo, així com imitadors. Al Japó també va ser publicat, com a ferramenta de denúncia de l'imperialisme nipó. Algunes de les tirades del període bèl·lic arribaren al mig milió d'exemplars, abans que l'autor abandonara el personatge el 1945.
A partir d'aquell any, Huang viurà al Vietnam, Kunming, Hong Kong, Singapur, i Tailàndia. El 1956, s'instal·la a Malàisia, convidat pel ministeri d'educació del país. A partir d'aquell moment, a banda de treballar en l'educació, Huang Yao reprendrà les historietes de Niubizi per al Zhongguo Bao de Kuala Lumpur.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 Suryadinata, Leo. Southeast Asian Personalities of Chinese Descent: A Biographical Dictionary, Volume I & II. Institute of Southeast Asian Studies, 2012, p. 365-367. ISBN 978-981-4345-21-7.
* ↑ Life of Huangyao, Lianhe Zaobao 13 de juliol del 2001.
* 1 2 3 4 Lent, John A.; Ying, Xu. Comics Art in China. Univ. Press of Mississippi, 2017-07-20. ISBN 978-1-4968-1177-6.

## Enllaços externs

* Fundació Huang Yao Arxivat 2020-11-28 a Wayback Machine.
# Antoni Jordi

Antoni Jordi (Vic, ca. 1716 - 20 de febrer de 1797) fou un compositor i mestre de capella vigatà.
Jordi es degué formar amb Joan Serrat, mestre de la Seu de Vic. El 8 de juny de 1739, tres dies després del traspàs del mestre Josep Romero de Sant Esteve d'Olot, el degà convocà la comunitat de preveres per deliberar sobre la nova provisió. Aquesta es feu sense convocatòria d'oposicions, mitjançant un concurs de resolució que s'adjudicà després de les deliberacions de la comunitat de preveres a partir dels informes confidencials sobre les qualitats musicals -veu i composició- i humanes -bons costums- dels pretendents a ocupar la plaça. Així doncs, d'Antoni Jordi –s'explica en la documentació confidencial– era un noi de Vic d'uns 22 anys amb una veu suficient "però acontralada: si bé y veritat dona visos de eixir á tenor". Físicament era "de postura viril y rebusta", pràctic en la composició i en l'ensenyança dels infants cantors "per l'experiència que de assó se té en la capella del Palau de Barna", i considerava que el seu caràcter era "de geni propriísim y de especials costums". La plaça d'Olot fou confiada a Josep Carcoler, amb la qual cosa Jordi va seguir exercint el magisteri de la capella del Palau de la Comtessa de Barcelona, càrrec en el que deuria succeir a Bernat Tria.
Es desconeix quan va ser nomenat mestre de la catedral de Vic; s'estima que va ser pels voltants del 1748, i romangué en el càrrec fins al 1782, possiblement. Al fons musical de la catedral de Tarragona es conserva una obra del seu deixeble Antoni Juncà, corregida el 1778 «por el maestro Antoni Jordi de Vich».
Es conserven obres seves a la Biblioteca Nacional de Catalunya i als fons musicals de la Catedral de Tarragona, de l'església parroquial de Sant Esteve d'Olot i de l'església parroquial de Sant Pere i Sant Pau de Canet de Mar.

## Referències

* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria. Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 6: Fons de l'església parroquial de Sant Esteve d'Olot i Fons Teodoro Echegoyen de l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa. Primera. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, 2012.
* ↑ Bonastre, Francesc «Jordi, Antoni». Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. SGAE [Madrid], vol. 6, 1999, pàg. 592.
* ↑ «Obres d'Antoni Jordi a l'IFMuC».
# Santa Maria i Sant Pere de Castell Rosselló

Santa Maria i Sant Pere de Castell Rosselló és l'antiga església parroquial del poble de Castell Rosselló, del terme comunal de la ciutat de Perpinyà, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
És a l'extrem oriental del terme perpinyanenc, a tocar del termenal amb Canet de Rosselló.

## Història

Documentada des del 1153, és esmentada el 1174 en el testament d'Arnau de Cabestany, pare del trobador Guillem de Cabestany. Els seus dos altars, i les seves dues advocacions, consten des del 1268 en el testament del seu rector, i canonge d'Elna, Felip. Del 1276 al 1285 consta com a rector de Santa Maria i Sant Pere de Castell Rosselló el que fou ardiaca del Conflent, Arnau de Serrallonga.

## L'edifici

L'església té dues naus, una per a cadascuna de les seves advocacions. La part més antiga, del segle xi, és feta amb còdols de riu, mentre que la del segle xii és de carreus ben tallats. Són de l'XI la nau nord, el basament de l'absis i part de les parets sud i oest. En canvi, la part superior de l'absis, els dos terços superiors de la meitat sud de l'església, el portal, i les ornamentacions llombardes dels absis són ja del XII.
L'església comptava, damunt de la façana occidental, amb un campanar d'espadanya que ha estat modernament refet, atès que havia pràcticament desaparegut del tot. També compta amb una inscripció funerària anterior al segle xi, amb el text següent (traduït del llatí): Us demano a tots els que entreu en el temple de Santa Maria que pregueu per l'ànima de Gildemir. Perquè obtingui la pau en Jesucrist.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «113-Perpinyà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Perpinyà». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 222. Santa Maria de Castellrosselló». A: Inventari d'esglésies 3** Capcir-Cerdanya-Conflent-Vallespir-Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere; Ramos i Martínez, Maria-Lluïsa. «Perpinyà. Santa Maria i Sant Pere de Castellrosselló». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ Santa Maria i Sant Pere de Castell Rosselló en els ortofotomapes de l'IGN

## Enllaços externs

* Pàgina web de les esglésies de Perpinyà
# Saint-Laurent-Nouan

Saint-Laurent-Nouan és un municipi francès, situat al departament de Loir i Cher i a la regió de Centre - Vall del Loira. En aquest municipi hi ha situada la Central Nuclear de Saint-Laurent.

## Agermanament

* Winnweiler, Alemanya
# Reithrodon auritus

Reithrodon auritus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 0 i 3.000 msnm al sud del Brasil, l'Uruguai i l'Argentina (incloent-hi les illes Malvines). Els seus hàbitats naturals són la pampa, els camps oberts i els herbassars. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

### Habitat

Es troba bàsicament en zones obertes com: camps cultivats, turons pedregosos i costes sorrenques. Habiten una àmplia gamma d'elevacions, fins als 2170 metres d'alçada. Solen viure en caus fets per altres espècies animals, però també utilitzen forats naturals entre roques.

### Alimentació

El Reithrodon auritus s'alimenta principalment d'herbes i altres plantes amb rizomes i arrels. Analitzant el contingut estomacal es va demostrar que la seva dieta només consistia en material vegetal.

## Referències

* ↑ Pardiñas, U.; Jayat, J. P.; D'Elía, G. Reithrodon auritus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 9 abril 2017.
* ↑ «Reithrodon auritus». Mammalian Species, 05-06-2001. DOI: 10.2307/0.664.1. ISSN: 1545-1410.
* ↑ Pardiñas, Ulyses F. J.; Galliari, Carlos A. «<0001:ra>2.0.co;2 Reithrodon auritus». Mammalian Species, 664, 01-06-2001, pàg. 1-8. DOI: 10.1644/1545-1410(2001)664<0001:ra>2.0.co;2. ISSN: 0076-3519.
# Angela Eiter

Angela Eiter (Arzl im Pitztal, Tirol, 27 de gener de 1986) és una esportista austríaca que va competir en escalada, especialista en la prova de dificultat. L'any 2017 fou la primera dona en escalar una via de dificultat 9b, La Planta de Shiva, a Villanueva del Rosario.
Va guanyar quatre medalles d'or en el Campionat Mundial d'Escalada entre els anys 2005 i 2012, i una medalla d'or en el Campionat Europeu d'Escalada de 2010.

## Palmarès

Campionat Mundial :
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2005 | Múnic ( Alemanya) | 1 | Dificultat |
| 2007 | Avilés ( Espanya) | 1 | Dificultat |
| 2011 | Arco ( Itàlia) | 1 | Dificultat |
| 2012 | París ( França) | 1 | Dificultat |
| Campionat Europeu ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2010 | Imst ( Àustria) | 1 | Dificultat |

## Referències

* ↑ «Sin duda es mucho más dura que todo lo que he escalado antes». Desnivel, 26-10-2017. [Consulta: 27 març 2020].
* ↑ «Las seis mujeres más allá del 9a». Desnivel, 17-03-2020. [Consulta: 27 març 2020].
* ↑ «IFSC Climbing». [Consulta: 27 març 2020].
# Sander Westerveld

Sander Westerveld (Enschede, 23 d'octubre de 1974) és un futbolista neerlandès, ja retirat, que ocupava la posició de porter.

## Trajectòria

Comença la seua carrera professional el 1994 a les files del FC Twente, on roman dos anys abans de fitxar per un altre club de l'Eredivisie, el Vitesse Arnhem. Després de bones actuacions amb el Vitesse, a l'estiu del 1999 fitxa pel Liverpool FC, per substituir en David James. Per 4 milions de lliures, va ser el porter més car del futbol britànic en eixe moment.
Va reeixir en els seus primers anys als reds, sent decisiva la seua contribució per a la Copa de la Lliga 00/01. En la final d'eixa competició, va aturar un penalt a Andrew Johnson, del Birmingham City FC.
L'agost del 2001, després d'una errada en el partit contra el Bolton Wanderers FC perd la seua condició de titular, unit al fet que el Liverpool fitxara dos altres porters: el polonès Dudek i Chris Kirkland.
La temporada 01/02 la finalitza a la Reial Societat, club on recupera la titularitat, i on fou el segon porter estranger de la història del club, després de Mattias Asper. L'any següent els bascos foren subcampions de la Lliga de primera divisió. Romandria un tercer exercici a Sant Sebastià i la temporada 04/05 seria cedit al RCD Mallorca.
L'estiu del 2005 retorna a Anglaterra per militar al Portsmouth FC. Al febrer del 2006 seria cedit per uns mesos a l'Everton FC, l'altre gran conjunt de la ciutat de Liverpool. Al maig d'eixe any, de nou al Portsmouth, seria suplent de Harry Redknapp. La temporada 06/07 hi recala a la UD Almería, de la Segona Divisió espanyola, amb qui aconsegueix l'ascens a la màxima categoria, tot i que no continua al club. Entre setembre de 2007 i maig de 2008 milita a l'Sparta Rotterdam. Després d'uns mesos sense equip, s'incorpora a l'AC Monza Brianza 1912 italià de cara a la temporada 09/10.

## Selecció

Westerveld ha estat internacional amb la selecció neerlandesa en sis ocasions. Ha participat en les Eurocopes de 2000 i de 2004.

## Palmarès

* Copa de la Lliga 00/01
* FA Cup 00/01
* Copa de la UEFA 2001
* Charity Shield 01/02
* Supercopa Europea 2001

## Referències

* ↑ «Sheffield Wednesday 1 - 2 Liverpool». LFCHistory.net. Arxivat de l'original el 2010-06-25. [Consulta: 10 novembre 2009].
* ↑ «Liverpool 1 - 1 Birmingham City (Final Score 5-4)». LFCHistory.net. Arxivat de l'original el 2007-02-25. [Consulta: 10 novembre 2009].
* ↑ Mendiola, Jorge F. «Bravo renueva con la Real hasta 2013» (en castellà). Diario Vasco, 17-11-2009. Arxivat de l'original el 2009-11-20. [Consulta: 7 juliol 2014].
* ↑ Westerveld leaves Sparta - Voetbal International
* ↑ http://www.mondopallone.net/2009/08/16/il-portiere-westerveld-in-prova-al-monza/%5BEnllaç+no+actiu%5D(italià)

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Tondiïta

La tondiïta és un mineral de la classe dels halurs que pertany al grup de l'atacamita. Rep el nom en honor de Matteo Tondi (21 de desembre de 1762 - 16 de novembre de 1835), eminent mineralogista italià i col·laborador de René J. Hauy en l'escriptura del clàssic Traitè de Mineralogie.

## Característiques

La tondiïta és un halur de fórmula química Cu₃Mg(OH)₆Cl₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2013, sent publicada per primera vegada un any més tard. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 i 3,5.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades al Reial Museu Mineralògic de Nàpols (Itàlia), amb el número de catàleg: 1178r; el cotip es conserva a la col·lecció del Museu Mineralògic de la Universitat d'Hamburg, a Alemanya amb el número de catàleg MD480.

## Formació i jaciments

Va ser descrita a partir d'exemplars recollits a la mina Santo Domingo, a la província d'Arica (Xile) i al Vesuvi (Campània, Itàlia). A banda d'aquestes dues localitats també ha estat trobada a la mina Maria, molt propera a la xilena mina Santo Domingo.

## Referències

* ↑ «Tondiite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 febrer 2022].
* ↑ T. MALCHEREK, L. BINDI, M. DINI, M. R. GHIARA, A. MOLINA DONOSO, F. NESTOLA, M. ROSSI AND J. SCHLÜTER «Tondiite, Cu3Mg(OH)6Cl2, the Mg-analogue of herbertsmithite». Mineralogical Magazine, 78, 3, 01-06-2014, pàg. 585 [Consulta: 19 febrer 2022].
# San Marcos (Santiago de Compostel·la)

San Marcos és un llogaret de la parròquia de Bando, al municipi de Santiago de Compostel·la, a la província de la Corunya.
Es troba al nord-est de la ciutat, a la carretera que la uneix amb l'aeroport. El 2022 tenia una població de 760 habitants segons l'IGE.
A San Marcos es troben les instal·lacions de la Televisión de Galicia.

## Referències

* ↑ IGE
# Sofià

Sofià és el nom dels següents personatges:
* Miquel Sofià, escriptor grec romà d'Orient
* Nicolau Sofià, mestre grec romà d'Orient
* Teodor Sofià, escriptor grec romà d'Orient
# Ricardo

Ricardo és el nom dels següents personatges:
* David Ricardo (Londres, 1772 — Gatcombe Park, Gloucestershire, 1823), economista britànic
* Jorge Ricardo (Rio de Janeiro, 1961), genet brasiler
* Xulio Ricardo Trigo (Betanzos, Província de La Corunya, 1959), novel·lista, poeta i traductor
# Hemiplatytes

Hemiplatytes és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Hemiplatytes epia (Dyar, 1912)
* Hemiplatytes parallela (Kearfott, 1908)
* Hemiplatytes prosenes (Dyar, 1912)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 30 gener 2019].
# Angela Jones

Angela Jones (Greensburg, Pennsilvània, Estats Units, 23 de desembre de 1968) és una actriu estatunidenca.
Va néixer a Greensburg, Pennsilvània, i va créixer a Jeannette, Pennsilvània, on es va graduar el 1986 en la Point Park University de Pittsburgh.
Quentin Tarantino va descobrir el seu talent en el curtmetratge Curdled (1991), dirigit per Reb Braddock, en va quedar impressionat amb la seva actuació i va voler comptar amb ella per Pulp Fiction (1994).
En la popular Pulp Fiction va fer el paper de Esmarelda Villalobos, la conductora colombiana del taxi que recull a Butch Coolidge (Bruce Willis), el boxador.

## Filmografia

Les seves pel·lícules més destacades són:
* Terrorgram (1988): Biker Bitch
* Curdled (1991): Gabriela Ponce
* Strapped (1993) (telefilm): Dona a l'hospital
* Hidden Fears (1993): Morena a la furgoneta
* Pulp Fiction (1994): Esmarelda Villalobos
* ER: Michelle (un episodi, "Motherhood", 1995)
* Curdled (1996): Gabriela
* Underworld (1996): Janette
* Morella (1997): Dr. Patricia Morella/Sarah Lynden
* Back to Even (1998): Kim
* Children of the Corn V: Fields of Terror (1998): Charlotte
* Pariah (1998): Angela
* Man on the Moon (1999): Hooker
* Shasta McNasty: Rosana (un episodi, "The Menace from Venice", 1999)
* Fixations (1999): Julia
* Family Secrets (2001)
* House at the End of the Drive (2006): Felicia
* The Caper (2007): Natalie Rider

## Referències

* ↑ «Angela Jones». The New York Times.
* ↑ «filmografia». hollywood.com.