OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Chianti

* Aquest article tracta sobre el vi italià. Si cerqueu la regió del Chianti a la Toscana, vegeu «Chianti (regió)».
El Chianti (pronunciat Kianti) és un dels vins negres italians més prestigiats i coneguts en el món.
Històricament es produeix en tres llogarets a la província de Siena: Radda in Chianti, Castellina in Chianti i Gaiole in Chianti situades als Turons del Chianti.
L'any 1932 la producció de Chianti també es va estendre a les províncies d'Arezzo, Florència, Pisa, Pistoia i Prato. Actualment l'àrea del Chianti està dividida en vuit sub-àrees:
* Classico - que abasta part de les províncies de Florència i de Siena;
* Colli Aretini - a la província d'Arezzo;
* Colli Fiorentini - a la província de Florència;
* Colli Senesi - a la província de Siena;
* Colline Pisano - a la província de Pisa;
* Montalbano - que abasta part de les províncies de Pistoia i de Prato;
* Montespertoli - en el territori de Montespertoli a la província de Florència;
* Rufina - en el territori de Rufina a la província de Florència.
Els millors vins Chianti produïts segons les normes del Chianti Superiore poden obtenir autorització per a la denominació Chianti Superiore.
Els vins Chianti estan elaborats d'un 75 al 100% amb raïm Sangiovese, les normes de producció difereixen per cada sub-àrea i categoria, les més suaus pel Chianti i les més severes pel Chianti Superiore, tot i que pot contenir fins a menys del 10% de varietats més afruitades com el Cabernet Sauvignon, Merlot o Syrah.
Es presenta amb diferents variacions qualitatives, on generalment es troben notes de prunes, amb una lleugera acidesa, que canvia a un sabor més dolç, similar a les prunes quan s'elaboren d'una manera més tradicional.
Normes de producció Chianti (dades principals) :
| | Normal | Classico | Colli Aretini | Colli Fiorentini | Colli Senesi | Colline Pisano | Montalbano | Montespertoli | Rufina | Superiore |
| Màx. prod. raïm (t/Ha) | 9,0 | 7,5 | 8,0 | 8,0 | 8,0 | 8,0 | 8,0 | 8,0 | 8,0 | 7,5 |
| Màx. prod. raïm (kg/vinya) | 4,0 | 3,0 | 4,0 | 4,0 | 4,0 | 4,0 | 4,0 | 4,0 | 4,0 | 2,2 |
| No mínim vinyes/ha | 3'300 | 3'350 | 3'300 | 3'300 | 3'300 | 3'300 | 3'300 | 3'300 | 3 '300 | 4'000 |
| Edat mínima de les vinyes (anys) | 3 | 4 | 4 | 4 | 4 | 4 | 4 | 4 | 4 | 4 |
| Extracte sec mínim (g/l) | 19 | 23 | 21 | 21 | 21 | 21 | 21 | 21 | 21 | 22 |
| Alcohol mínim (%) | 11,5 | 12,0 | 11,5 | 12,0 | 11,5 | 11,5 | 11,5 | 12,0 | 12,0 | 12,0 |
| Edat mínima del vi (mesos) | 3 | 10 | 3 | 9 | 3 | 3 | 3 | 6 | 9 | 9 |

## Temes relacionats

* Lambrusco

## Enllaços externs

* Consorzio Vi Chianti (en italià)
* Enoteca del Gall Nero Arxivat 2018-03-19 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Unione Italiana Vini (en italià).
# Wild Weather

Wild Weather és un oli sobre pintura masonita de l'artista estatunidenc Frederick Judd Waugh. El treball representa les ones que s'estavellen sobre formacions de roca, i juntament amb Roaring Forties és un dels dos paisatges marins de Waugh en exhibició en el Metropolitan Museum of Art. Waugh va gravar la seva paleta per les seves pintures marines com: blanc permalba, els cadmis, alitzarina, blau ceruli, blau cobalt, blau ultramarí, verd veronès, siena cru, siena cremat i negre d'ivori.

## Referències

* ↑ «Wild Weather ca. 1930». metmuseum.org. [Consulta: 30 juliol 2018].
* ↑ Cabrera, Armand. «Frederick Waugh Notes on Marine Painting». Art and Influence, 18-07-2010. Arxivat de l'original el 2022-01-21. [Consulta: 2 abril 2022].
# Oberthürita

L'oberthürita és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al grup de la pentlandita. Rep el nom en honor de Thomas Oberthür, geòleg del servei geològic alemany).

## Característiques

L'oberthürita és un sulfur de fórmula química Rh₃Ni$_{32}$S$_{32}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional el 2017, sent publicada l'any 2021. Cristal·litza en el sistema isomètric.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del museu canadenc de la natura, a la localitat canadenca de Gatineau (Quebec), amb el número de catàleg: 87251.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de Marathon, dins el complex de Coldwell, al districte de Thunder Bay, a Ontario, Canadà. També ha estat descrita al placer del riu Ko, al krai de Krasnoiarsk (Rússia). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Oberthürite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 març 2022].
* ↑ Barkov, Andrei Y.; Tolstykh, Nadezhda D.; Tamura, Nobumichi; Martin, Robert F.; McDonald, Andrew M.; Cabri, Louis J. «Ferrotorryweiserite, Rh5Fe10S16, a New Mineral Species from the Sisim Placer Zone, Eastern Sayans, Russia, and the Torryweiserite–Ferrotorryweiserite Series». Minerals, 11, 12, 15-12-2021, pàg. 1420. DOI: DOI:10.3390/min11121420 [Consulta: 7 març 2022].
# Lake Placid

Lake Placid és una vila dels Estats Units d'Amèrica situada prop de les Muntanyes Adirondack del comtat d'Essex i a l'estat de Nova York. L'any 2000 la seva població estava fixada en 2.638. La població de Lake Placid se situa al costat del llac homònim, pròxim al també llac Mirror Lake. Lake Placid va començar a sobresortir al segle xix, moment en el qual foren descoberts importants afloraments de ferro, i posteriorment va esdevenir un centre important de turisme. Ha estat seu dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1932 i dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1980, i juntament amb Sankt Moritz (Suïssa) i Innsbruck (Àustria) és l'única que ha allotjat dues vegades uns Jocs Olímpics d'Hivern.
# Josep Armengol i Ballbé

Josep Armengol i Ballbé (Terrassa, 3 de juny de 1891 - Terrassa, 1918) va ser un escultor català.

## Biografia

Fill d'Antoni Armengol i Trullàs i d'Esperança Ballbé i Mach, va ser el més jove de quatre germans. Des de la seva infància, ja va revelar una clara inclinació cap a l'escultura, creant petites figures d'argila al carrer. Malauradament, durant l'adolescència, una malaltia greu va limitar el seu desenvolupament físic i afectar greument la seva salut. En l'Exposició d'Art Independent del 1907, ja va mostrar el seu talent, amb l'escultor Josep Llimona com a mestre.
El setembre de 1915, la Diputació de Barcelona li va concedir una beca per traslladar-se a París, al taller de l'escultor Josep Clarà. Com a cofundador del Gremi d'Artistes, va col·laborar amb destacats noms com Rafel Benet i Joan Duch, contribuint a la creació d'un fris per a l'opulent saló de festes del Gremi. La seva primera exposició pública va tenir lloc el 22 de març de 1917, a la galeria d'en Pere Sabater, consolidant la seva presència en l'àmbit artístic. Va fer altres exposicions, com la mostra al Foier del Teatre Principal, tres mesos després, i l'exposició conjunta amb Rafel Benet al saló Alavedra el 12 d'octubre de 1918. L'endemà de l'exposició, el 27 d'octubre, fou víctima de la grip i morí quan tot just havia complert els 27 anys.
L'escriptor Ferran Canyameres i Casamada el recordà com un bon amic amb qui tingué llargues converses.

## Obres

* El Ballet Popular
* La Noia del Càntir

## Referències

* ↑ «Josep Armengol i Ballver». enciclopedia.cat. [Consulta: 23 desembre 2023].
* ↑ Pinyot, Gustau Erill i. Ferran Canyameres: Entre la memòria i l'oblit. Gustau Erill i Pinyot, 1999-06-01, p. 88. ISBN 978-84-479-0762-5.

## Bibliografia

* L'ESCULTOR JOSEP ARMENGOL i BALLBÉ I LA FONT MONUMENTAL DE LA PLAÇA MAJOR. (s. f.). https://pintorviver.blogspot.com/2019/10/lescultor-josep-armengol-i-ballbe-i-la.html
# Maria Colombo

Maria Colombo (Luino, 25 de maig de 1989) és una matemàtica italiana especialitzada en anàlisi matemàtica. És professora a l'EPFL (École Polytechnique Fédérale de Lausanne) a Suïssa, on dirigeix el departament d'anàlisi matemàtica, càlcul de variacions i equacions diferencials en derivades parcials.

## Educació i carrera

Colombo va néixer a Luino, prop de la frontera suïssa d'Itàlia. va competir per Itàlia els anys 2005, 2006, i 2007 a l'Olimpíada Internacional de Matemàtiques, competició en què va guanyar la medalla de bronze, d'or, i de plata, respectivament.
Va obtenir el grau i el màster en matemàtiques a la Universitat de Pisa els anys 2010 i 2011, i va completar el doctorat, l'any 2015 a la Scuola Normale Superiore di Pisa, sota la supervisió conjunta de Luigi Ambrosio i Alessio Figalli. La seva dissertació, titulada Flows of non-smooth vector fields and degenerate elliptic equations: With applications to the Vlasov-Poisson and semigeostrophic systems, va ser publicada com a llibre l'any 2017 per Edizioni della Normale.
Després de fer recerca postdoctoral amb Camillo De Lellis a la Universitat de Zúric, es va unir a l'EPFL com un professora ajudant l'any 2018, i va ser nomenada professora titular l'any 2021.

## Reconeixement

L'Accademia dei Lincei va donar a Colombo el seu Premi Gioacchino Iapichino de 2016. Va ser la guanyadora l'any 2017 del Premi Carlo Miranda de la Societat Nacional de Ciències, Lletres i Arts de Nàpols, i el 2019 va guanyar del Premi Bartolozzi de la Unió Matemàtica Italiana. Es va anunciar que seria la guanyadora del Premi Peter Lax, atorgat biennalment, de 2022, que li serà entregat en la Conferència Internacional sobre Problemes Hiperbòlics.

## Rerències

* 1 2 3 4 5 Curriculum vitae. École Polytechnique Fédérale de Lausanne.
* ↑ Chair of Mathematical Analysis, Calculus of Variations and PDEs (AMCV). École Polytechnique Fédérale de Lausanne.
* 1 2 Professor Maria Colombo promoted to Full Professor. École Polytechnique Fédérale de Lausanne, 16 juliol 2021.
* 1 2 3 A soli trent’anni, la normalista Maria Colombo è Direttrice di un Laboratorio di Analisi Matematica al Politecnico di Losanna (en italià). Scuola Normale Superiore di Pisa, 16 desembre 2019.
* ↑ Maria Colombo: Individual ranking.
* ↑ Maria Colombo al Mathematics Genealogy Project.
* ↑ Review of Flows of non-smooth vector fields and degenerate elliptic equations: Florin Iacob, Aquest article té bibliografia, però no se sap quina referència verifica cada part. Podeu millorar aquest article assignant cadascuna d'aquestes obres a frases o paràgrafs concrets.
* ↑ Premio Gioacchino Iapichino (en italià). Accademia dei Lincei, 13 maig 2016.
* ↑ Concorsi e premi accademici (en italià). National Society of Sciences, Letters and Arts of Naples.
* ↑ Premio Giuseppe Bartolozzi (en italià). Italian Mathematical Union.
* ↑ Maria Colombo is the recipient of the 2022 Peter Lax award. École Polytechnique Fédérale de Lausanne, 25 maig 2021.

## Enllaços externs

* Pàgina principal
# Rhogeessa (subgènere)

Rhogeessa és un subgènere de ratpenats vespertiliònids, format per 9 espècies.

## Taxonomia

* Rhogeessa aeneus
* Rhogeessa genowaysi
* Rhogeessa gracilis
* Rhogeessa hussoni
* Rhogeessa io
* Rhogeessa minutilla
* Rhogeessa mira
* Rhogeessa parvula
* Rhogeessa tumida

## Referències

* ↑ Wilson, Don E. (ed.); Reeder, DeeAnn M. (ed). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Chianocco

Chianocco (arpità Tsanuch, piemontès Cianoch) és un municipi italià, situat a la ciutat metropolitana de Torí, a la regió del Piemont. L'any 2007 tenia 1.690 habitants. Està situat a la Vall de Susa, una de les Valls arpitanes del Piemont. Limita amb els municipis de Bruzolo, Bussoleno, San Giorio di Susa i Usseglio.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Mauro Russo | Demòcrates pel Progrés |
# Oberthal (Saarland)

Oberthal és un municipi del districte de Sankt Wendel a l'estat federat alemany de Saarland. Està situat aproximadament a 7 km al nord-oest de Sankt Wendel, i a 35 km al nord de Saarbrücken.

## Nuclis

* Gronig
* Güdesweiler
* Oberthal
* Steinberg-Deckenhardt

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# La Badia

La Badia és un mas al nord-est del nucli de Sant Esteve d'en Bas (la Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local. És un edifici civil amb planta basilical de petites dimensions orientat a sud, construït amb material pobre. Anteriorment era molt més gran, encara es poden veure les línies que seguien els fonaments. L'única part antiga que es conserva, a 100 m de l'actual casa, és una cabana en la que s'hi van trobar dates del 1600 en algunes teules. També hi ha una era de batre molt ben conservada.
Antigament fou una masia de considerables dimensions. El traçat del carrilet a principis del segle xx aconsellava la seva total demolició, però estava molt ben enclavada i va ser difícil abaixar-la, cosa que feu endarrerir un any la inauguració del carrilet, l'any 1910.
El 17 de setembre de 1184, en l'últim testament que feu Dulce, senyora d'Hostoles, el mas Badia (Abacia) consta com a feu seu. La Badia anà prosperant i es convertí en un gran casal durant els segles xvi i xvii.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas la Badia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 novembre 2016].
# Premi d'Honor Lluís Carulla

Premi d'Honor Lluís Carulla (abans, Premi d'Honor Jaume I) era un premi concedit per la Fundació Carulla cada any des del 1977. Està dotat amb 50.000 euros, i es concedeix a persones vives o entitats que amb la qualitat de la seva activitat científica, cultural o cívica hagin ajudat a enfortir la consciència de comunitat nacional i el sentit de pertinença a la cultura dels països de llengua catalana.
L'any 2014 es transformà en Premi Lluís Carulla, d’"emprenedoria i estímul de projectes culturals", canviant el seu objecte. Des d'aleshores es defineix com un guardó, dotat amb 100.000€ i un programa d’emprenedoria cultural biennal valorat en 50.000€ "amb l’objectiu de formar, impulsar i fer viables projectes i idees culturals que transformin i millorin la societat catalana".

## Guardonats

* 1977: Josep Trueta i Raspall
* 1978: Ventura Gassol i Rovira, Institut d'Estudis Catalans
* 1979: Josep Maria de Casacuberta i Roger, Obra Cultural Balear
* 1980: Andreu Alfaro i Hernández, Abadia de Montserrat
* 1981: Joan Coromines i Vigneaux, Centre Excursionista de Catalunya
* 1982: Joan Triadú i Font, Centre de Lectura de Reus
* 1983: Oriol Martorell i Codina, Acció Cultural del País Valencià
* 1984: Miquel Coll i Alentorn, Orfeó Lleidatà
* 1985: Josep Benet i Morell, Teatre Lliure
* 1986: Avel·lí Artís i Gener, Escolania de Montserrat
* 1987: Raimon, La Bressola
* 1988: Pilar Malla i Escofet, Serra d'Or
* 1989: Eliseu Climent i Corberà, Federació Catalana d'Escoltisme
* 1990: Ramon Folch i Guillén, Orfeó Català
* 1991: Joan Fuster i Ortells, Associació Cultural Arrels
* 1992: Enric Casassas i Simó, Òmnium Cultural
* 1993: Pere Casaldàliga i Pla, Universitat Catalana d'Estiu
* 1994: Joan Ainaud de Lasarte, Josep Maria Ainaud de Lasarte, Comunitat cistercenca de Santa Maria de Vallbona de les Monges
* 1995: Antoni Maria Badia i Margarit, Dagoll Dagom
* 1996: Josep Laporte i Salas, El Temps
* 1997: Francesc Candel i Tortajada, Federació d'Associacions d'Escola Valenciana
* 1998: Josep Amat i Girbau, Col·lecció Clàssics del Cristianisme
* 1999: Ramon Sugranyes i de Franch, CIDOB
* 2000: Jordi Savall i Bernadet, Festival Internacional de Música de Cantonigròs
* 2001: Universitat de València
* 2002: Vilaweb
* 2003: Josep Maria Àlvarez
* 2004: Antoni Bassas i Onieva
* 2005: Coordinadora de Colles Castelleres de Catalunya
* 2006: Carme Ruscalleda
* 2007: Federació Llull
* 2008: Joan Font i Fabregó
* 2009: Fundació Joan Maragall Cristianisme i Cultura
* 2010: Fundació puntCAT
* 2011: Isona Passola i Vidal
* 2012: Joan Massagué i Solé
* 2013: Paul Preston

## Referències

* ↑ «Premi Lluís Carulla». Fundació Carulla. [Consulta: 25 juny 2024].
* ↑ «Premi d’Honor Lluís Carulla | enciclopedia.cat». [Consulta: 7 juliol 2024].
* ↑ «La Fundació puntCAT – Premi d'Honor Lluís Carulla (2010)». Arxivat de l'original el 2013-11-05. [Consulta: 18 novembre 2010].

## Enllaços externs

* Pàgina de la Fundació Lluís Carulla sobre els Premis d'Honor Arxivat 2007-01-05 a Wayback Machine.
# S10

Stien den Hollander (Abbekerk, 8 de novembre del 2000), més coneguda com a S10, és una cantant i rapera neerlandesa.
El gener 2018, quan va tenir 17 anys, va firmar amb la companyia discogràfica Noah's Ark. Les seves EPs Antipsychotica (2017) i Lithium (2018) van ser anomenades per antipsicòtics que normalment estan prescrits per psicosis i trastorns bipolars. Les lletres de les seves cançons parlen entre d'altres dels seus problemes mentals.
Va ser seleccionada internament per a representar els Països Baixos al Festival de la Cançó d'Eurovisió 2022 amb la cançó De Diepte (La Profunditat).

## Referències

* ↑ «Alt-pop sensation S10 to represent the Netherlands» (en anglès). Eurovision.tv, 07-12-2021. [Consulta: 7 desembre 2021].
* ↑ «Netherlands: S10 debuts Eurovision entry 'De Diepte'» (en anglès). Eurovision.tv, 03-03-2022. [Consulta: 7 març 2022].
# Mateu Blastares

Mateu Blastares (Matthaeus Blastares) fou un monjo grec de l'època romana d'Orient, eminent com a canonista, que va viure a l'entorn del 1335.
Va compondre un compendi alfabètic dels canons genuïns, que va esdevenir molt popular entre els eclesiàstics i fou conegut com a Syntagma Alphabeticum. Va voler elaborar un compendi més manejable per a ús ordinari que el confeccionat a partir dels reculls de Foci i els seus comentaristes. L'ordre alfabètic es confecciona a partir de la paraula principal del títol de cada un dels temes tractats. Cada lletra té una numeració pròpia pels capítols que la conformen. Cada capítol porta un resum primer de les lleis eclesiàstiques, i després de les seculars relacionades amb el tema. Inclou algunes dades històriques, però també greus errors (per exemple el codi de Justinià i la Digesta són atribuïts a Hadrià).
L'obra Syntagma, de Foci, porta generalment afegides, com a aclariment, unes col·leccions de comentaris menors sobre dret canònic, que s'acostumen a atribuir a Blastares.

## Referències

* ↑ Blastares, Matthaeus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 492-493
# Recerca d'Usuaris

La Recerca d'Usuaris se centra en conèixer i entendre el comportament i les diferents motivacions que pot tenir l'usuari. Aquest coneixement s'obté mitjançant tècniques d'observació, anàlisi de tasques i altres mètodes d'obtenció de dades. Aquest tipus de recerca està orientada cap a la millora de la usabilitat del producte, incorporant canvis experimentals i fent ús dels diferents mètodes disponibles per a guiar en el disseny, desenvolupament i perfeccionament del producte. La Recerca d'Usuaris tendeix a aparèixer als diferents àmbits de la producció, treballant directament amb dissenyadors, programadors i altres. La Recerca d'Usuaris és un procés cíclic on mitjancant l'observació s'identifica un problema per al que es proposen diferents solucions. D'aquestes propostes és fa un prototipatge que és posteriorment testejat per un grup d'usuaris especìfic. El procés és repeteix la quantitat necessària de vegades.

## Vegeu també

* Interacció persona-ordinador

## Referències

* ↑ «User Research Basics», 08-10-2013.
* ↑ Pelt, Mason. «Stop overthinking UX and try the coffee shop test».
* ↑ «Complete Beginner's Guide to UX Research - UX Booth».
# Comadòria

Comadòria és una masia situada al municipi de Llobera, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Plató de Bactriana

Platófou un rei grec de Bactriana que va regnar per un temps breu a Bactriana i Paropamísades en algun moment vers la meitat del segle ii aC. L'estil de les monedes de Plató suggereix que era parent, probablement germà segons l'edat calculada per la seva imatge, d'Eucràtides I de Bactriana el Gran, que va pujar al poder vers el 170 aC.
Algunes monedes de Plató porten inscripcions que han estat interpretades com a dates de l'era indogrega que comença el 186 aC; si fos així hauria governat vers el 140 aC; Osmund Bopearachchi, el situa vers 145-140 aC, ja que no s'han trobat monedes seves a les ruïnes d'Ai Khanoum, una ciutat de Bactriana (possiblement Alexandria de l'Oxus) destruïda durant el regnat d'Eucràtides; anteriorment s'havia suggerit com a data el 166 aC, sent rei associat al seu germà, però més aviat sembla que el va intentar succeir en ser aquest assassinat.

## Referències

* "The Shape of Ancient Thought. Comparative studies in Greek and Indian Philosophies" per Thomas McEvilley, 2002) ISBN 1-58115-203-5
* "Buddhism in Central Asia" per B.N. Puri, 2000) ISBN 81-208-0372-8
# Tríptic de l'esbarzer ardent

El tríptic de l'esbarzer ardent o de la bardissa ardent (en francès, triptyque du buisson ardent) és un tríptic que es conserva a la catedral de Sant Salvador d'Ais de Provença. És l'obra més important del pintor Nicolas Froment que el va realitzar per encàrrec del rei Renat d'Anjou els anys 1475-1476. Pel seu estil, és un magnífic exponent de la penetració de la influència de la pintura dels Països Baixos en l'Europa meridional, que el rei Renat va afavorir especialment (un altre exemple destacat és el triptic de l'Anunciació d'Ais).

## Història

Va ser encarregar a Nicolas Froment cap a 1475-76 com a retaule major de l'església dels carmelites d'Ais de Provença, on el rei Renat d'Anjou volia que fossin enterrades les seves entranyes. Després de la Revolució Francesa va ser traslladat a l'església de la Magdalena d'Ais i finalment a la Catedral del Salvador d'Ais, on es pot veure actualment, en una de les capelles laterals.
Normalment es troba tancat, i tan sols es mostra obert en determinats períodes de l'any, seguint el calendari litúrgic.
Ha estat restaurat diverses vegades, la darrera entre 2003 i 2010
És una peça de grans dimensionsː fa prop de 3 metres d'alçada i obert arriba a assolir els 4,25 metres.

## Iconografia

El tema central del tríptic fa referència a l'episodi de la bardissa o esbarzer ardent recollit al llibre de l'Èxode (capítol 3, versets 1-6) quan el Senyor va cridar a Moisès des d'una bardissa que cremava sense consumir-se.
Així, a l'escena central s'hi troben Moisès amb el seu ramat i l'àngel del Senyor que s'hi atansa, tot presidit per un gran arbust al damunt del qual hi ha la Mare de Déu amb l'infant. Això s'explica perquè tradicionalment el cristianisme ha interpretat el tema de la bardissa ardent posant-lo en relació amb la Mare de Déu.
A l'ala esquerra s'hi troba la representació del rei Renat agenollat, acompanyat de tres sants protectorsː Maria Magdalena, Antoni Abat i Maurici.
A l'ala dreta hi ha representada l'esposa del rei, Jeanne de Laval, amb tres sants mésː Joan l'evangelista. Caterina i Nicolau.
L'exterior de les ales del tríptic, visible quan aquest està tancat, mostra l'Anunciació.

## Referències

* ↑ «Le Buisson Ardent – Paroisse Cathédrale Saint-Sauveur d'Aix-en-Provence» (en francès). Arxivat de l'original el 2017-02-05. [Consulta: 4 febrer 2017].

## Bibliografia

* Yves CRANGA i Marie-Claude LÉONELLIː Le triptyque du buisson ardent. Arlesː Actes Sud, 2011. ISBN 9782742797462
* Michel LACLOTTE, Dominique THIEBAUTː L'école d'Avignon. Parísː Flammarion, 1985. ISBN 2080120166

## Enllaços externs

* El tríptic de l'esbarzer ardent a la base de dades Palissy