OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Retrat del Duc de Benavente

El Retrat de Juan Alonso Pimentel, Duc de Benavente, és una obra d'El Greco, realitzada circa 1599, conservada al Museu Bonnat-Helleu de Baiona, al País Basc francès, departament dels Pirineus Atlàntics.

## Tema de l'obra

Tot i que no existeix una absoluta certesa, aquest retrat molt probablement representa Juan Alonso Pimentel de Herrera y Enríquez (1552-1621), VIII$^e$ comte i V$^e$ Duc de Benavent, VIII$^e$ comte de Mayorga i III$^e$ comte de Villalón de Campos, a més de pertànyer a Orde de Sant Jaume. A l'època en la qual es va encarregar aquest retrat, el duc de Benavente era virrei de València, (1598-1602). Per segones núpcies, esdevingué gendre de Lluís de Requesens i Zúñiga, antic gobernador dels Països Baixos espanyols.

## Anàlisi de l'Obra

Oli sobre llenç; 107,2 x 78,5 cm.; circa 1599; Museu Bonnat-Helleu; Baiona.
Segons Harold Wethey, la postura és rígida, i la figura no assoleix el grau de perfecció d'altres retrats d'El Greco. Tot i que li manca una neteja, l'estat de conservació és bo.
D'acord amb Manuel Bartolomé Cossío, malgrat que aquest personatge potser no sigui el Duc de Benavente, no hi ha dubte que aquest llenç representa un Gran d'Espanya, pel seu noble aspecte, la seva vestimenta, la delicadesa de l'encaix de l'alt escarolat al seu coll, i l'espasa que porta. Aquest retrat, segons Manuel B. Cossío, degut al capteniment aristocràtic que demostra el personatge, és digne de fer parella amb El cavaller de la mà al pit, mentre que per la seva perfecció tècnica mereix tenir un lloc entre els millors retrats d'El Greco.

## Referències

* ↑ Soler Salcedo, Juan Miguel NOBLEZA ESPAÑOLA-GRANDEZA IMMEMORIAL.1520, pàg. 121.
* ↑ Wethey, Harold E. Obra citada, p. 102.
* ↑ Cossío, Manuel Bartolomé. Obra citada, p. 258-259.

## Bibliografia

* Wethey, Harold Edwin; El Greco y su Escuela (Volumen-II) ; Ediciones Guadarrama; Madrid-1967.
* Cossío; Manuel Bartolomé; El Greco de Cossío ; Lecturas Hispánicas; Zaragoza-2016; ISBN 978 1539 832690
# Recinte emmurallat de Vilallonga del Camp

El Recinte emmurallat de Vilallonga del Camp és un conjunt del municipi de Vilallonga del Camp (Tarragonès) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

El poble de Vilallonga encara conserva clarament diferenciat el recinte de la primitiva vila emmurallada, conformat per una successió de portes d'accés i restes de muralla que tancaven el nucli originari. Moltes cases de l'actual vila foren construïdes dins el gruix de la muralla i altres tenen accés per la mateixa muralla, a partir d'una porta allindanada que ha quedat practicada al mur mateix del recinte.
Cal destacar, en aquest sentit, la casa Mestres, així com la torre conservada a ponent de la casa Sol, que integra en ella una de les entrades més importants al poble, justament per la plaça de l'església. Una altra porta destacable és la que obre el carrer major per la part de la carretera de Tarragona. Aquesta presenta un arc de mig punt adovellat format per grans carreus; ran d'aquesta porta d'accés es conserven restes de muralla que originàriament tenien forma de contraforts.
Per darrere de l'església també resten alguna panys de muralla, si bé els arcs han desaparegut, com és el cas del portal de Vilallonga que encara forma part del record de la gent del poble.

## Referències

* 1 2 3 «Recinte emmurallat de Vilallonga del Camp». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 febrer 2016].

## Enllaços externs

* «Recinte emmurallat de Vilallonga del Camp». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# L'Adoració dels Reis Mags (Museu Benaki)

L'adoració dels Reis Mags és una obra d'El Greco, realitzada a l'oli sobre taula cap a 1565. Juntament amb Sant Lluc pintant a la Mare de Déu, és la més occidental de les obres d'El Greco, fortament influïda pel manierisme italià.

## Anàlisi

No es coneix exactament el lloc on va ser realitzada aquesta taula, encara que nombrosos especialistes apunten que es va pintar a Venècia, a causa de la pèrdua de trets característics de l'art romà d'Orient i a l'ús de models clàssics. Una altra possible hipòtesi és que va ser pintada per a un client italià establert a Creta, lloc de residència del pintor.
És una de les obres més significatives d'El Greco, perquè mostra la transició entre la « «maniera greca»» i l'art renaixentista. És notòria la influència de Parmigianino, encara que l'artista no abandona l'ús del pa d'or. Tanmateix, les figures són més naturals, perden l'aura d'espiritualitat i santedat pròpia de l'art romà d'Orient. També introdueix la perspectiva i el moviment en la composició.

## Referències

* http://www.artehistoria.jcyl.es/genios/cuadros/6292.htm Arxivat 2010-11-29 a Wayback Machine.
# Ri ri ye ye

Ri ri ye ye (日日夜夜), comercialitzada internacionalment com a Day and Night és una pel·lícula xinesa del 2004 escrita i dirigida per l'autor de sisena generació Wang Chao. La pel·lícula constitueix la segona entrada de la trilogia solta de Wang Chao sobre la Xina moderna. Va ser precedit pel debut de Wang el 2001, The Orphan of Anyang, i la seguiria Luxury Car el 2006. La pel·lícula és una coproducció francesa-xinesa entre Laurel Films de Fang Li i Rosem Pictures de Sylvain Busztejn en associació amb el China Film Fourth Group i Arte France Cinema; Laurel i Rosem es reunirien més tard per produir Luxury Car.

## Sinopsi

Ri ri ye ye narra la història d'un miner, Li Guangsheng (Liu Lei), en una ciutat fictícia del nord de la Xina que manté una aventura il·lícita amb la dona del seu amic i figura paterna (interpretada per l'orfe de Sun Guilin). Quan el seu amic és assassinat en una caiguda, el miner s'enfonsa amb la culpa i s'encarrega d'acabar amb l'afer, reconstruir la mina i ajudar el fill discapacitat mental del seu amic a trobar una dona.

## Producció

La pel·lícula es va rodar al Comtat de Wuchuan, Mongòlia Interior, prop de la capital provincial de Hohhot.

## Repartiment

* Liu Lei com a Li Guangsheng, el personatge principal, un miner del nord de la Xina.
* Sun Guilin com a Zhongmin, amic i figura paterna de Li Guangsheng.
* Wang Lan
* Xiao Ming com a A-Fu, fill de Zhongmin.
* Wang Zheng
* Zhang Guangjie

## Recepció

Ri ri ye ye es va estrenar a diversos festivals internacionals de cinema importants, sobretot al Festival de Cinema d'Adelaide però també als de Busan i Hong Kong. No obstant això, la pel·lícula finalment no aconseguiria obtenir el mateix nivell d'aclamació que va ser capaç de The Orphan of Anyang de Wang, tot i que estava més polida tècnicament que Orphan, decididament de baix pressupost. Crítics com Derek Elley van ridiculitzar la pel·lícula com un "article curiosament sense vida que no compleix la seva intenció aparentment mítica." Com a tal, generalment es considera una pel·lícula amb menys èxit que la seva predecessora.
No obstant això, la pel·lícula va aconseguir obtenir un premi important, amb el Montgolfiere d'Or al Festival dels Tres Continents de Nantes de 2004.

## Referències

* 1 2 3 Elley, Derek (2004-10-19). «Day and Night Review». Variety. Consulta: 2008-02-19.
* ↑ «Adelaide Film Festival, Films, Day and Night». Adelaide Film Festival, 19-02-2008. Arxivat de l'original el 2007-12-14. [Consulta: 2 gener 2024].
* ↑ Reynaud, Bérénice (2006-11-01). «Inside and Outside: The 2006 AFI Fest/American Film Market». Senses of Cinema. Consulta: 2008-02-19.
* ↑ Dönmez-Colin, Gönül. «Kinema Festivals». University of Waterloo-Kinema. Arxivat de l'original el 2008-07-25. [Consulta: 19 febrer 2008].

## Enllaços externs

* Night and Day al Chinese Movie Database
# Riu Oka

«Riu Oka» té aquests significats:
* El riu Oka, a Biscaia (País Basc)
* El riu Okà (en rus Ока), riu de la Rússia europea, afluent del Volga.
* El riu Okà, a Sibèria, afluent de l'Angarà.
# L'onada

«L'onada» té aquests significats:
* L'onada (Oteiza), escultura del MACBA
* L'onada (pel·lícula)
* Ona marina
# La Seuva

La Seuva (en francès Lasseube) és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 2 637 | 2 870 | 3 023 | 2 646 | 2 895 | 3 004 | 3 040 | 2 864 | 2 827 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 2 702 | 2 672 | 2 541 | 2 624 | 2 366 | 2 468 | 2 207 | 2 073 | 2 039 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1 978 | 1 952 | 1 894 | 1 677 | 1 715 | 1 645 | 1 621 | 1 580 | 1 354 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 1 322 | 1 365 | 1 311 | 1 409 | 1 503 | 1 526 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1989-2001 | Georges Combes |
| 2001-2008 | Jean-François De Saint Denis |
| 2008-2010 | René Bourdet |
| 2010- | Jean-Louis Valiani |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# LaSiete

LaSiete (inicialment Telecinco 2 fins al 18 de maig de 2009) és un canal de la televisió Digital Terrestre (TDT), operat per Mediaset España. És un subcanal de la coneguda Telecinco juntament amb Cuatro, Factoría de Ficción, Boing, Divinity, Energy, Nueve.

## Història

El canal inicia les seves emissions el 18 de febrer de 2008 amb el nom de Telecinco 2, després d'una reestructuració de l'oferta de TDT de Mediaset España. Telecinco 2 va substituir a Telecinco Sport i FDF Telecinco, a Telecinco Estrellas.
En els seus inicis, es van mantenir en emissió els butlletins informatius d'Eurosport, les repeticions de la Fórmula 1, i també els directes de les Superbikes, tots heretats de Telecinco Sport, i es van afegir a la programació repeticions dels informatius del canal mare, així com continguts solidaris d'ONGs com Greenpeace, Amnistia Internacional o Acnur.
El setembre de 2008, la graella de Telecinco 2 va incloure reemissions dels resums de Gran Hermano 10, a més de connexions al seu canal 24 hores i reposicions dels programes emesos al canal principal, en horari de prime time, en dies posteriors a la seva emissió, reduint-se considerablement els butlletins d'Eurosport.
El desembre de 2008, el Grup Telecinco va firmar un acord de col·laboració amb Turner Broadcasting System per a l'emissió de diverses sèries infantils d'aquesta productora nord-americana al seu canal, com per exemple Las Supernenas, Johnny Bravo, Ed, Edd y Eddy, El laboratorio de Dexter, Mucha Lucha o Tazmania. Aquestes sèries s'emetien a Telecinco els caps de setmana i a Telecinco 2 en horari de matí i tarda durant tota la setmana. Poc després, aquestes sèries van passar a estar incloses al contenidor Boing. Amb el temps aquest contenidor va passar al canal FactoríaDeFicción, mentre Telecinco 2 omplia el buit amb resums de Gran Hermano, Operación Triunfo i Supervivientes.
El 18 de maig de 2009 Telecinco 2 canvia el nom per LaSiete, en una acció de posicionament al dial de la TDT, com ja va fer Veo TV amb el 7 (Veo7), o Antena 3 amb Neox i Nova, posicionant-los en els dials 8 i 9, respectivament.

## Programació

A LaSiete s'hi emeten programes i sèries de producció pròpia (La pecera de Eva), reposicions de Telecinco (Gran Hermano, Operación Triunfo, Supervivientes, Sálvame, ¡Más Que Baile!...), programes adquirits de canals estrangers (Fear Factor), sèries online de Telecinco (Becari@s) i telenovel·les (Rebelde o Camaleones).

## Referències

* ↑ Telecinco reestructura su TDT con Telecinco 2 y FDF
* ↑ Telecinco se suma a la pelea por el 7 del mando con La Siete
# LaSexta3

laSexta3 és un canal de televisió que pertany a laSexta. Va començar les seves emissions regulars l'1 de novembre de 2010. La seva oferta està basada en pel·lícules i sèries, tant de producció nacional com internacional. Des del dia 8 d'octubre i fins a l'inici de les seves emissions regulars, en aquest canal es va emetre el senyal d'EHS TV, dedicat a la televenda.
El dia 28 de febrer de 2011 laSexta3 va ser remodelada i, amb l'àlies Todo Cine, va canviar la seva programació de ficció per cinema convertint-se en el primer canal dedicat al cinema en obert en Espanya.
El 18 de desembre de 2013 el Tribunal Suprem va dictar una ordre de cessament de les emissions del canal per considerar nul·la la concessió de canals que el govern espanyol va fer el 2010 per no respectar la Llei general Audiovisual.

## Audiències

| Any | Gener | Febrer | Març | Abril | Maig | Juny | Juliol | Agost | Setembre | Octubre | Novembre | Desembre | Mitjana anual |
| 2010 | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | 0,4%** | 0,5% | 0,45% |
| 2011 | 0,5% | 0,6% | 1,1% | 1,4% | 1,4% | 1,5% | 1,5% | 1,8% | 1,7% | 1,7% | 1,5% | 1,5% | 1,4% |
| 2012 | 1,5% | 1,5% | 1,5% | 1,5% | 1,5% | 1,4% | 1,8% | 1,9%* | 1,8% | 1,3% | 1,4% | 1,5% | 1,5% |
* Màxim històric. ** Mínim històric.

## Referències

* ↑ En noviembre se lanzará La Sexta 3, el tercer canal en abierto, que se dedicará en exclusiva a la ficción.
* ↑ ; Brunet, J. Ma. «El Suprem ordena tancar nou canals privats de la TDT». La Vanguardia, 19-12-2013 [Consulta: 19 desembre 2013]. Arxivat 20 de desembre 2013 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-12-20. [Consulta: 19 desembre 2013].
# Tkinter

Tkinter és un binding de la biblioteca gràfica Tcl/Tk per al llenguatge de programació Python. Tkinter va ser escrit per Fredrik Lundh. Es considera un estàndard per a la interfície gràfica d'usuari Tk (Tk GUI toolkit) per Python i és el que ve per defecte amb la instal·lació per Microsoft Windows i Mac OS X. Tkinter es free software i és distribueix amb la llicència Python license. També hi ha altres alternatives disponibles com wxPython, PyQt o PySide i PyGTK que compleixen amb tots els estàndards de component visual.

## Exemple

A continuació es descriu una aplicació senzilla amb Tkinter en Python3

## Referències

* ↑ «Tkinter — Python interface to Tcl/Tk — Python v2.6.1 documentation». [Consulta: 12 març 2009].
* ↑ Shipman, John W. «Tkinter reference: a GUI for Python», 12-12-2010. [Consulta: 11 gener 2012].
* ↑ «Tkinter - Pythoninfo Wiki».
* ↑ http://tkinter.unpythonic.net/wiki/Tkinter Arxivat 2013-11-13 a Wayback Machine.
* ↑ «Tkinter 8.5 reference: a GUI for Python». Arxivat de l'original el 2016-12-04. [Consulta: 21 desembre 2016].

## Vegeu també

* Python
* PyQt

## Enllaços externs

* Lloc web de Tkinter (anglès)
* Introducció a TkinterArxivat 2012-10-22 a Wayback Machine. (anglès)
* Pensant en Tkinter Arxivat 2013-07-12 a Wayback Machine. (anglès)
# Cançoner de Baena

El Cançoner de Baena (en castellà Cancionero de Baena) és el primer cançoner castellà conegut. El seu títol complet és Cancionero de poetas antiguos que fizo é ordenó e compuso é acopiló el judino Johan Alfon de Baena. Va ser recollit per Juan Alfonso de Baena cap a 1445 (altres fonts assenyalen entre 1426 i 1430) per oferir-lo com a regal a Joan II de Castella, molt amant d'aquest tipus de literatura i poeta cançoner ell mateix i el seu valido, el conestable Álvaro de Luna y Jarana. Per això és conegut com a Cancionero de Baena. És una producció més aviat culta i cortesana.
El manuscrit original va estar a la biblioteca d'Isabel la Catòlica, d'on va passar a la d'El Escorial. Posteriorment es va treure per efectuar estudis sobre ella, i els hereus de l'estudiós José Antonio Conde la van vendre. Va ser adquirida per la Biblioteca Nacional de França.
L'obra va ser publicada per primera vegada a Madrid el 1851 per Pedro José Pidal.
Al cançoner hi ha unes 576 composicions. Agrupa 56 poetes coneguts de finals del segle XIV i principis del xv, i a una desena desconeguts. En les seves obres s'hi distingeixen dues escoles:
Cada poeta té una petita presentació. El seu pròleg lloa el valor de la paraula i de l'art de la poesia. N'hi ha una edició moderna de Joaquín Gonzalez Cuenca i Brian Dutton (Madrid, Visor Llibres, 1993).

## Bibliografia

* García López, J., Literatura española.
* Sáinz de Robles, F.C., "Introducción" a Antología. Poetas del siglo XV, SAPE, Madrid, 1986. ISBN 84-7461-694-8

## Galeria

* Foli 1. Foto en color.
* Poemes de Gómez Pérez Patiño.
* Poemes d'Alfonso Álvarez.
* Presentació de Francisco Imperial.

## Referències

* ↑ http://catalogo.bne.es/uhtbin/cgisirsi/0/x/0/05?searchdata1=cancionero%20de%20baena{130}

## Enllaços externs

* Centre documental Juan Alfonso de Baena Arxivat 2013-02-23 a Wayback Machine.
* SpanishArts.com Arxivat 2013-03-30 a Wayback Machine.
* JewishEncyclopedia.com
* Fitxa de l'obra a Cervantes Virtual.
* L'obra a Cervantes Virtual.
# Creagrutus occidaneus

Creagrutus occidaneus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,6 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Perú i el Brasil.

## Referències

* ↑ Günther A. 1864. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Siluridae, Characinidae, Haplochitonidae, Sternoptychidae, Scopelidae, Stomiatidae in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 5. i-xxii + 1-455.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Vari, R. P. & A. S. Harold. 2001. Phylogenetic study of the neotropical fish genera Creagrutus Günther and Piabina Reinhardt (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes), with revision of the Cis-Andean species. Smithson. Contrib. Zool. Núm. 613: i-v + 1-239.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Vari, R.P. i A.S. Harold 2001. Phylogenetic study of the Neotropical fish genera Creagrutus Günther and Piabina Reinhardt (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes), with a revision of the Cis-Andean species. Smith. Cont. Zool. 613:1-239.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Trial by Jury

Trial by Jury (Judici per jurat en llengua anglesa) és una òpera còmica d'un acte, amb música d'Arthur Sullivan i llibret de W. S. Gilbert. Va ser posada en escena per primera vegada el 25 de març de 1875 en el Royalty Theatre de Londres, on inicialment va estar en cartell en 131 representacions i va ser considerada un èxit, on va rebre elogis crítics i va deixar enrere a la popular opereta La Périchole de Jacques Offenbach. L'argument tracta sobre un judici de "trencament de promesa de matrimoni" en el qual el jutge i el sistema legal són els objectes de la sàtira sense serietat. Gilbert va basar el llibret de Trial by Jury en una paròdia d'opereta que havia escrit el 1868.

## Referències

* ↑ «Dades de l'òpera» (en alemany). Operone. Arxivat de l'original el 25 de setembre 2017. [Consulta: 25 gener 2018].
# Thomas Sprengers

Thomas Sprengers (Lovaina, 5 de febrer de 1990) és un ciclista belga, professional des del 2013 i actualment a l'equip del Sport Vlaanderen-Baloise.

## Palmarès

* 2012
** 1r a la Volta a la Província de Lieja
** Vencedor d'una etapa al Triptyque Ardennaise
** Vencedor d'una etapa al Tour d'Eure-et-Loir
** Vencedor d'una etapa al Tour de Moselle

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Peter Kolosimo

Peter Kolosimo (pseudònim de Pier Domenico Colosimo, Mòdena, 15 de desembre de 1922 - Milà, 23 de març de 1984), va ser un escriptor i periodista italià. Destacat divulgador científic, és considerat un dels fundadors de l'astroarqueologia, juntament amb Erich von Däniken. Es va llicenciar a Alemanya en filologia moderna. Es va proposar estudiar els orígens de la civilització amb teories no acceptades per la comunitat científica, particularment amb la teoria dels antics astronautes. Va sostenir que l'home és només la baula d'una cadena evolutiva iniciada en alguns lloc del Cosmos i continuada després a la Terra. Va recopilar nombrosos casos amb els quals, segons les seves tesis, quedaria demostrada la intervenció extraterrestre en diferents moments de la història.
De mare nord-americana, Kolosimo dominava a la perfecció l'italià, l'alemany i l'anglès. Nascut a Mòdena, va viure la major part de la seva vida a Bolzano. El 1969 va obtenir el Premi Bancarella pel seu llibre Non è terrestre [No és terrestre]. Va ser director de l'Associació d'Estudis Prehistòrics d'Itàlia. Els seus llibres han estat traduïts a l'alemany, anglès, castellà, finès, francès, japonès, rus i xinès.

## Obres

* Il pianeta sconosciuto, Torino 1957
* Terra senza tempo, Torino, 1964
* Ombre sulle stelle, Milano 1966
* Psicologia dell'eros, Milano 1967
* Non è terrestre, Milano 1968
* Il comportamento sessuale degli europei, Milano 1971
* Astronavi sulla preistoria, Milano 1972
* Guida al mondo dei sogni, Milano 1974
* Odissea stellare, Milano 1974
* Polvere d'inferno, Milano 1975
* Fratelli dell'infinito, Milano 1975
* Cittadini delle tenebre, Milano 1977
* Civiltà del silenzio, Milano 1978
* Fiori di luna, Milano 1979
* Italia mistero cosmico, Milano 1979
* Io e l'indiano, Milano 1979
* Viaggiatori del tempo, Milano 1981
* Fronte del sole, Milano 1982
* I misteri dell'universo, Milano 1982

### Relats

Als anys cinquanta va publicar alguns relats de ciència-ficció amb el pseudònim d'Omega Jim.

## Referències

* ↑ Kolosimo, Peter. Non è terrestre (1969); Astronavi sulla preistoria (1972) (en italià)