OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# David Grossman

David Grossman (nascut el 1954) és un escriptor israelià que destaca per la seva obra de ficció i el seu compromís amb la pau al conflicte araboisraelià. Ha rebut diversos premis, entre ells el Bernstein Prize o el de la Fira del Llibre de Frankfurt de 2010. Ha estat reconegut també amb un doctorat honoris causa per la Katholieke Universiteit Leuven (2007) i la Universitat de Haifa (2018). Va estudiar filosofia i ha treballat com a periodista, feina que compagina amb la seva dedicació a l'escriptura. Entre les seves obres destaca Tota una vida.

## Biografia

Nascut a Jerusalem el 1954, David Grossman és autor de nou novel·les aclamades internacionalment, tres obres de no ficció i una col·lecció de contes, així com una sèrie de llibres per a nens, una òpera infantil i una obra de teatre. Entre la seva bibliografia, destaquen les novel·les Llévame contigo (Debolsillo, 2010), Tú serás mi cuchillo (Debolsillo, 2010), Libro de la gramàtica interna (Debolsillo, 2012) i Tota una vida (Edicions 62, 2013) i l'assaig Escriure en la foscor (Edicions 62, 2010). El seu treball ha aparegut a The New Yorker i ha estat traduït a més de trenta idiomes.
Grossman ha rebut nombrosos premis literaris internacionals, com l'Eliette Von Karajan, The Marsh Award for Children's Literature in Translation, el Buxtehuder Bulle, el Sapir, el Brenner, l'Ischia – Premi Internacional de Periodisme, l'EMET, el Geschwister Scholl, l'Albatross de la Fundació Günter Grass i el Medicis. Ha estat distingit com a Chevalier de l'Ordre des Arts et des Lettres i el 2013 va rebre el Prix du Meilleur Roman d'Editions Points amb Une femme fuyant l'annonce i el premi a la millor trajectòria professional de la Fundació Calcari.
El seu vessant pacifista ocupa una part molt important tant en la seva vida com en la seva obra. En aquest àmbit, el 2006 va guanyar el Premio per la Pace e l'Azione Umanitaria, el 2007 va ser reconegut amb l'Onorificenza della Stella Solidarita Italiana i el 2010 li va ser atorgat el Premi de la Pau de l'Associació de Llibreters Alemanys. El 2017 ha estat el primer escriptor israelià guanyador del Man Booker Prize per la novel·la 'A horse walks into a bar'. El Man Booker és el premi literari més prestigiós del Regne Unit que s'entrega a autors estrangers amb obres traduïdes a l'anglès. El 2011 va obtenir el Premi Médicis a l'obra estrangera.

## Referències

* ↑ «David Grossman, Jean Daniel, Colita y el poeta sirio Adonis, entre los Premios Terenci Moix 2011» (en castellà). Europa Press, 14-04-2011. [Consulta: 2 abril 2014].
* ↑ «El Boomerang». Arxivat de l'original el 2020-03-22. [Consulta: 22 març 2020].
* ↑ «ItonGadol.com», 11-06-2018. [Consulta: 22 març 2020].
* ↑ «Grossman». Kosmopolis. CCCB via (CCBYSA via) OTRS. [Consulta: 17 febrer 2015].
* ↑ «David Grossman guanya el Man Booker Prize 2017». Ara.cat.
# Declaració Conjunta sobre la Doctrina de la Justificació

La Declaració Conjunta sobre la Doctrina de la Justificació és un document creat acordat per l'Església Catòlica (Consell Pontifici per a la Promoció de la Unitat Cristiana) i la Federació Luterana Mundial el 1999, com a resultat d'un extens diàleg ecumènic. Afirma que les esglésies ara comparteixen "una entesa comú de la nostra justificació per la gràcia de Déu mitjançant la fe en Crist. Per a les parts implicades, això bàsicament resol el conflicte al voltant de la naturalesa de la justificació, que estava en l'arrel de la Reforma Protestant.
Les esglésies reconèixer que les excomunions en relació amb la doctrina de la justificació establertes pel Concili de Trento no s'apliquen als ensenyaments de les esglésies luteranes establertes en el text, de la mateixa manera, les esglésies van reconèixer que les condemnes que estableix el Liber Concordiae no s'apliquen als ensenyaments catòlics sobre la justificació establerts en el document. Els luterans confessionals com el Concili Luterà Internacional i la Conferència Luterana Evangèlica Confessional, rebutgen la Declaració.
El 18 de juliol de 2006, els membres del Consell Metodista Mundial, reunits a Seül, Corea del Sud, van votar per unanimitat a favor d'adoptar aquest document.

## Referències

* ↑ WELS Topical Q&A - Justification Arxivat 2014-02-03 a Wayback Machine., on s'afrima que la Declaració Conjunta hauria de ser repudiada per tots els luterans."
* ↑ Els Metodistes del món aproven la continuació del diàleg ecumènic
* ↑ Els metodistes adopten la declaració catòlic-luterana de la justificació

## Enllaços externs

* Text de la Declaració en anglès a la pàgina web del Vaticà (anglès)
* Text de la Declaració en castellà a la pàgina web del Vaticà (castellà)
* Adopció de la Declaració per part dels metodistes Arxivat 2010-01-16 a Wayback Machine. (anglès)
# Dominique Arnould

Dominique Arnould (Luxeuil-les-Bains, Alt Saona, 19 de novembre de 1966) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1988 i el 2004. Va combinar la carretera amb el ciclo-cross i la bicicleta de muntanya.
Els seus èxits esportius més importants com a professional foren el Campionat del món de ciclocròs de 1993 i una etapa del Tour de França del 1992. També fou cinc vegades campió francès de ciclo-cross entre el 1993 i el 2003.
En retirar-se del ciclisme professional va passar a assumir responsabilitats de director esportiu a l'equip francès Bbox Bouygues Telecom.

## Palmarès en ruta

* 1987
** 1r a la Ronde de l'Isard d'Ariège
* 1992
** 1r al Giro de la Pulla i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Tour de França

### Resultats al Tour de França

* 1991. 68è de la classificació general
* 1992. 48è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1993. 81è de la classificació general
* 1996. Abandona (10a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1991. 29è de la classificació general
* 1992. 25è de la classificació general

## Palmarès en ciclocròs

* 1988-1989
** Campió de França de ciclocròs
* 1992-1993
** Campió del món de ciclocròs
** Campió de França de ciclocròs
* 1993-1994
** Campió de França de ciclocròs
* 2001-2002
** Campió de França de ciclocròs
* 2002-2003
** Campió de França de ciclocròs

## Enllaços externs

* Fitxa de Dominique Arnould a sitiodeciclismo.net
# Liniovo

Liniovo (en rus: Линёво) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2021 tenia 5.333 habitants.

## Referències

* ↑ «Geschichte Der Wolgadeutschen = Гуссенбах». Arxivat de l'original el 2012-07-02.
* ↑ «Архивированная копия». Arxivat de l'original el 2016-11-30.
# Dècada del 430

La dècada del 430 comprèn el període que va des de l'1 de gener del 430 fins al 31 de desembre del 439.

## Esdeveniments

* Rebuig del nestorianisme
* Els vàndals arriben a Cartago
* Publicació del Codi Teodosià

## Personatges destacats

* Àtila
* Aeci
* Patrici d'Irlanda
# Santiago Alcolea i Gil

Santiago Alcolea i Gil (Falset, Priorat, 1919 - Barcelona, 30 de juliol del 2008) fou un historiador de l'art català, especialitzat en l'art català dels segles XVI a XIX.

## Biografia

Estudià a la Universitat de Barcelona i va fer el doctorat a Madrid. Col·laborador des de jove de Josep Gudiol Ricart, va ser professor de la Universitat de Barcelona, on va ser el fundador del primer departament d'Història de l'Art que hi ha hagut a les universitats catalanes. Destaquen igualment les seves contribucions a les sèries Ars Hispaniae i Historia del Arte de l'editorial Carroggio. Va escriure monografies sobre grans figures de l'art espanyol, i en els seus últims temps presidia el Patronat de l'Institut Amatller d'Art Hispànic, al qual estigué estretament vinculat des de feia gairebé mig segle. La seva aportació més notable com investigador ha estat el coneixement documental detallat de la pintura catalana del segle XVIII. El 2006 va rebre la Creu de Sant Jordi. Fou membre honorífic de la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi.

## Obres

* Guías artísticas de España (capítols dedicats a la pintura catalana del 1500 al 1850 de la Historia de la pintura en Cataluña)
* La pintura en Barcelona en el siglo XVIII
* Campanarios de España (1976)
* Història de l'Art Català (1983)
* El Greco (1991)
* Catalunya-Europa. L'art català dins Europa (2003)

## Enllaços externs

* «Santiago Alcolea i Gil». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Benvinguda a Santiago Alcolea a la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi
# Dolors Gordi i Julià

Dolors Gordi i Julià (Barcelona, 1950) és una política catalana, diputada al parlament de Catalunya en la X legislatura.
Llicenciada en psicologia, és funcionària del Cos de Titulats Superiors de la Generalitat de Catalunya i del cos de Professors d'Educació General Bàsica. Militant d'Unió Democràtica de Catalunya des de 1993, el 2004 fou nomenada Directora del Centre d'Atenció a Disminuïts (CAD) de Badalona del Departament de Benestar i Família de la Generalitat de Catalunya.
Fou escollida diputada per Barcelona a les llistes de CiU a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2010. Ha estat vicepresidenta de la Mesa de la Comissió d'Empresa i Ocupació del parlament de Catalunya. El gener de 2013 fou nomenada Secretària de Família del Departament de Benestar i Família de la Generalitat de Catalunya.

## Referències

* ↑ El Govern nomena Dolors Gordi i Julià secretària de Família Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine. directe.cat, 22 de gener de 2013
* ↑ «Fitxa del Parlament de Catalunya». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 14 agost 2015].
* ↑ Secretaria de Família

## Enllaços externs

* Entrevista a Dolors Gordi a la revista Family Insight
# Durbec d'Aràbia

El durbec d'Aràbia (Rhynchostruthus percivali) és una espècie d'ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae) que habita el sud de la Península Aràbiga

## Descripció

* Fa una 14,5 cm de llargària, amb bec fort de color negre i potes de color carn.
* Mascle de color gris-marró amb bec negre. El cap és de color marró, amb màscara gris fosc i galtes blanques. Grans taques grogues a les ales i la cua.
* Femelles similars als mascles, encara que una mica més apagades.

## Hàbitat i distribució

Habita zones forestals i de matoll de les muntanyes de l'est i oest del Iemen, oest d'Oman i sud-oest de l'Aràbia Saudita.

## Taxonomia

No es reconeixen subespècies. Tradicionalment considerat una subespècie de Rhynchostruthus socotranus, actualment és reconegut com una espècie de ple dret.

## Referències

* ↑ «Durbec d'Aràbia». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
* ↑ Guy M. Kirwan et Andrew. Studies of Socotran birds II. One, two or three species: towards a rational taxonomy for the Golden-winged Grosbeak Rhynchostruthus socotranus. Bull ABC Vol 14 No 2 (2007)
# Diplodus noct

Diplodus noct és un peix teleosti de la família dels espàrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 25 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes del Mar Roig.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Eden Alene

Eden Alene (hebreu: עדן אלנה, amhàric: ኤደን አለነ; Jerusalem, 7 de maig del 2000) és una cantant israeliana d'origen etiòpojueu. El 2018 va guanyar la versió israeliana de X Factor. Hauria representat Israel amb la cançó Feker Libi al Festival de la Cançó d'Eurovisió 2020, que s'hauria celebrat a la ciutat neerlandesa de Rotterdam en cas de no haver sigut cancel·lat per la pandèmia per coronavirus de 2019-2020. Per això, la televisió pública israeliana la va seleccionar internament per a representar el país al Festival d'Eurovisió 2021.

## Referències

* ↑ Rosenberg, Yair. «Ethiopian-Israeli Teen Eden Alene Just Won Israel's 'X-Factor.' Watch Her Stunning Performances.» (en anglès), 08-02-2018. [Consulta: 7 febrer 2020].
* ↑ «Israel chooses Eden Alene for Eurovision 2020» (en anglès), 04-02-2020. Arxivat de l'original el 4 de febrer 2020. [Consulta: 7 febrer 2020].
* ↑ Ryan, Tom. «Israel= Eden Alene to Eurovision 2021» (en anglès). ESCXtra, 21-03-2020. [Consulta: 21 març 2020].
# Eden Arena

L'Eden Arena (anteriorment conegut com a Synot Tip Arena) és un estadi de futbol ubicat a Praga, República Txeca. Fou inaugurat el 7 de maig de 2008 i té una capacitat per 21 000 espectadors asseguts; és l'estadi més gran de la República Txeca, i hi disputen els seus partits l'SK Slavia Praga i el Bohemians 1905, i de vegades la selecció de futbol de la República Txeca.
Durant la temporada 2011-12 va acollir els partits del FC Viktoria Plzeň a la Lliga de Campions. L'estadi també va allotjar la Supercopa d'Europa de futbol de 2013.

## Referències

* ↑ «Venue guide: Prague». UEFA.com.
* ↑ «Wembley, Amsterdam ArenA, Prague get 2013 finals». UEFA.com, 16-06-2011.

## Enllaços externs

* Web oficial de l'estadi
# Llista de Creus de Sant Jordi/1995/Entitats
#### Entitats

Informació actualitzada per un bot. Els canvis manuals es perdran quan s'actualitzi!
| Entitat | Wikidata | Descripció |
| Institut Guttmann | Q2037791 | hospital a Catalunya |
| Mutual Mèdica de Catalunya i Balears | Q6034883 | |
| Amical de Mauthausen | Q8197339 | associació catalana de víctimes i supervivents dels camps de concentració i extermini nazis |
| Col·legi de Periodistes de Catalunya | Q8347721 | col·legi professional |
| Centre Excursionista Els Blaus | Q11913445 | |
| Club Infantil i Juvenil de Bellvitge | Q11914264 | |
| Obra del Ballet Popular | Q11939202 | Entitat que fomenta la dansa popular catalana |
| Societat Coral Obrera la Glòria Sentmenatenca | Q11950008 | |
| La Lira Ampostina | Q18062783 | societat musical, fundada l'any 1916 a Amposta |
| Associació d'Amics de l'Arbre | Q20100299 | |
| Foment Martinenc | Q20100582 | |
| Institut de Reinserció Social | Q20100751 | |
# Selhurst Park

Selhurst Park és un recinte esportiu situat a la ciutat de Londres, Anglaterra, Regne Unit. En ell disputa els seus partits com a local el Crystal Palace Football Club de la Premier League anglesa. Va ser inaugurat el 1924. L'estadi també va acollir partits de futbol als Jocs Olímpics d'Estiu de 1948.

## Referències

* ↑ «Official Report of the Organising Committee for the XIV Olympiad». [Consulta: 1r setembre 2019].
# El Arenosillo

El Centre d'Experimentació de El Arenosillo (CEDEA) és un centre de llançament de coets del Institut Nacional de Tècnica Aeroespacial (INTA) espanyol, situat a la província de Huelva.
Es troba a la línia de costa onubense, entre Matalascañas i Mazagón. El seu origen es remunta a 1966 com a emplaçament per al llançament de coets meteorològics; la NASA va instruir i cedir equipament als tècnics de l'INTA. Fins a 1994 es van efectuar més de 558 llançaments reeixits de coets, principalment de sondes meteorològiques o per a diversos estudis científics. Entre els coets llançats dissenyats per l'INTA es van trobar els INTA 300, INTA 250 i INTA 100.

## Referències

* ↑ L.M.R. «El «Cabo Cañaveral» andaluz volverá a lanzar cohetes». ABC, 07-07-2018.
* 1 2 «Nuevas funciones: El Arenosillo». INTA. Arxivat de l'original el 2018-08-05. [Consulta: 4 agost 2018].
* ↑ Esteve, Jaume «El 'Cabo Cañaveral' español se encuentra en Huelva y ha lanzado más de 500 cohetes». El Confidencial, 09-02-2016.
# El Artista (revista)

El Artista va ser una revista editada a Madrid entre 1835 i 1836, considerada un dels projectes més emblemàtics del Romanticisme espanyol.

## Descripció

Editada a Madrid, era impresa en la impremta de J. Sancha. S'acabarien publicant tres toms, que incloïen làmines: el primer de 312 pàgines, el segon de 310 i el tercer de 160. Va aparèixer entre 1835 i 1836. La publicació ha arribat a ser considerada la revista més significativa del Romanticisme espanyol. El Artista, a l'inrevés que una altra publicació contemporània com el Setmanari Pintoresc Espanyol que apostava per la xilografia, va fer ús de la litografia en l'apartat gràfic. El triomf econòmic i popular del Setmanari i el fracàs, en tots dos camps, d'El Artista, va tenir també aquí una profunda significació: a partir de llavors les revistes il·lustrades es van inclinar decididament pel gravat en fusta.
La revista va ser la plataforma de llançament de Federico de Madrazo, autor que signa quaranta-un làmines, mentre que el segon col·laborador més assidu, Carlos Luis de Ribera, només arriba a la meitat, vint. Quant a composicions literàries i crítiques, allí van fer les seves primeres branques Eugenio Ochoa amb setanta-tres col·laboracions, futur gendre de l'amo del Tívoli, i Pedro de Madrazo, l'altre fill de José de Madrazo, que va participar en la revista, amb vint-i-set. Els altres col·laboradors assidus d'El Artista van ser Santiago de Masarnau, que s'ocupa de qüestions musicals, amb vint-i-cinc articles; José Negrete, comte de Campo-Alange, amb dotze; Jacinto de Salas i Quiroga, autor d'onze col·laboracions, José d'Espronceda, que signa en la revista nou vegades; José Bermúdez de Castro, Luis de Usoz i Riu i Valentín Carderera, amb set articles cadascun, i José Zorrilla amb sis.
Entre les dones que van participar en les seves pàgines es troben Hélène Feillet, qui va publicar cinc làmines, amb una illustració de la «Cançó del pirata» d'Espronceda, i Rosario Weiss Zorrilla, copista de quadres cèlebres, ambdues, segons les pàgines de la revista, autores que «mereixen ser jutjades com a artistes».

## Referències

* ↑ Hartzenbusch, 1894, p. 47.
* ↑ Rodríguez Gutiérrez, 2011, p. 452.
* ↑ Rodríguez Gutiérrez, 2011, p. 461.
* ↑ «Las hermanas Feillet». [Consulta: 17 desembre 2022].
* ↑ «Ecsposicion publica de pintura». El Artista [Madrid], II, 1835, pàg. 165. ISSN: 1889-917X.

## Bibliografia

* Hartzenbusch, Eugenio. Apuntes para un catálogo de periódicos madrileños desde el año 1661 al 1870. Madrid: Establecimiento tipográfico "Sucesores de Rivadeneyra", 1894.
* Rodríguez Gutiérrez, Borja «La voluntad iconográfica y aristocrática de El artista». Revista de Literatura, LXXIII, 146, 2011, pàg. 449–488. ISSN: 1988-4192.

## Enllaços externs

* Catálogo de la revista El Artista (1835-1836) en la Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes
# Santiago Coch Castillo

Santiago "Santi" Coch Castillo (Vimbodí, 27 de maig de 1960 - 12 de setembre de 2024) fou un futbolista català que va jugar com a defensa i posteriorment exercí d'entrenador.
Va representar el Gimnàstic al llarg de 17 campanyes i va participar en 528 partits oficials.

## Carrera de jugador

Nascut a Vimbodí i Poblet, Catalunya, Coch va debutar com a sènior amb el Gimnàstic de Tarragona l'any 1977, amb només 17 anys, quan el seu equip va aconseguir l'ascens a Tercera Divisió. Va seguir un altre ascens i va fer el seu debut professional el 16 de setembre de 1979, començant en una victòria a casa per 3-2 contra el Deportivo de La Corunya a Segona Divisió.
Coch va participar en 23 partits durant la temporada 1979–80, ja que el Nàstic va patir el descens immediat després d'acabar 19è. Va jugar a Segona Divisió B però també a la quarta categoria durant la resta de la seva carrera, i es va retirar el 1994.

## Carrera d'entrenador

L'any 2005 Coch va ser nomenat gerent de l'equip de formació del Gimnàstic, el CF Pobla de Mafumet. L'any 2010 va ser rellevat de les seves funcions, incorporant-se immediatament a la plantilla del Gimnàstic.
El 9 de setembre de 2017, després de la destitució de Lluís Carreras, Coch va ser nomenat ajudant de Rodri al primer equip.

## Vida personal

La família de Coch està molt relacionada amb el futbol. El seu germà gran Enric era porter, mentre que el seu germà bessó Ramon era davanter. Els seus dos fills Joel i Denis (ambdós migcampistes) van representar el Pobla, i el seu nebot Aleix també és defensa.

## Referències

* ↑ «El Nástic homenajea a sus exjugadores con más de 200 actuaciones, Pani entre ellos» (en castellà). Sport Cartagena, 29-04-2015. Arxivat de l'original el 6 d'octubre 2015. [Consulta: 5 octubre 2015].
* ↑ «3–2: El Coruña se lo puso difícil al "Nàstic"» (en castellà). El Mundo Deportivo, 17-09-1979. [Consulta: 5 octubre 2015].
* ↑ «Quico Ramírez, nou entrenador de la Pobla de Mafumet substituint Santi Coch». El Vallenc, 28-05-2010. [Consulta: 5 octubre 2015].
* ↑ «Lluís Carreras finalitza la seva etapa al Nàstic». Gimnàstic Tarragona, 09-09-2017. [Consulta: 16 setembre 2017].
* ↑ «La família Coch busca un altre ascens». El Punt Avui, 19-05-2011. [Consulta: 5 octubre 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa oficial del Gimnàstic
* Santiago Coch Castillo a BDFutbol
# EF9345

El EF9345 de SGS-Thomson Microelectronics, Inc., va ser un microprocessador semigràfic per al control d'imatge de vídeo, en un encapsulat DIP de 40 pins. Va ser utilitzat principalment en les microordinadors francesos Matra Alice 32 i Matra Alice 90. Era compatible amb el MC6847 (usat en el Matra Alice original) i capaç d'exhibir 8 colors, 128 caràcters alfanumèrics i 128 caràcters semigràfics, posseint un mode semigràfic, dues modes text i vuit modes gràfics. Era encara capaç d'accedir a 16 KiB de VRAM, mentre que el project de maquinari del Matra Alice 32 i 90 només han fet ús de 8 KiB.

## Referències

* ↑ «Matra Hachette Alice Computers FAQ» (en anglès), 2003. Arxivat de l'original el 2008-02-12. [Consulta: 28 febrer 2009].

## Vegeu també

* Motorola 6847

## Enllaços externs

* Datasheet del EF9345 PDF(anglès)
# Sarraceniàcies

Sarraceniaceae és una família de plantes carnívores de l'ordre Ericales (abans Nepenthales).
La família té tres gèneres existents, Sarracenia (planta carnívora americana, o trompeta del pitcher), Darlingtonia californica (lliri cobra o planta carnívora californiana) i Heliamphora (pitcher assolellat) i el gènere extint Archaeamphora longicervia. Els dos primers són natius d'Amèrica del Nord, mentre que Heliamphora és de Sud-amèrica. Els tres gèneres són plantes carnívores que capturen insectes atraient-los amb el seu nèctar. A través dels tubs corolares elongats són portats a uns dipòsits on l'aigua i els enzims digestius (o bacteris en el cas de Darlingtonia californica) els digereixen. Moltes espècies també usen pèls agusats mòbils i secrecions ceroses per dificultar a l'insecte la fugida.
Aquestes plantes van evolucionar en ambients pobres en nutrients, per exemple en sòls molt àcids i usen als insectes com un suplement nutricional. Els receptacles s'originen de rizomes i decauen a l'hivern amb dormància. Les plantes del gènere Sarracenia solen barrejar-se amb molses Sphagnum en turberas.
Hi ha moltes espècies de plantes carnívores a Amèrica, en general altes i grans, amb tubs ahusats verticals o gairebé. No obstant això, Sarracenia purpurea és curta, amb el receptacle bulbós prop del sòl i Sarracenia psittacina posseeix receptacles horitzontals.
L'espècie Sarracenia purpurea és la flor oficial de Terranova i Labrador.

## Vegeu també

* Planta carnívora
# Edinger (cràter)

Edinger és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 33,3 km de diàmetre. Porta el nom de Tilly Edinger (1897-1967), geòloga estatunidenca, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Edinger». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus