OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Òpera i Ballet Nacional de Lituània

L'Òpera i Ballet Nacional de Lituània LNOBT (en lituà: Lietuvos nacionalinis operos ir baleto Teatras) és un teatre d'òpera i ballet a Vílnius, Lituània. Va ser construït el 1974.
L'Orquestra Simfònica de l'Estat de Lituània, el Cor Estatal de Kaunas, i l'Orquestra de Cambra de Lituània s'allotgen al LNOBT. A més a més d'obres clàssiques occidentals i russes de repertori, a l'òpera també es fan òperes nacionals. L'òpera Pilėnai (1956) del compositor Vytautas Klöva, des de 2001 s'ha portat a terme a l'aire lliure durant l'estiu al Castell de l'Illa Trakai. L'òpera Lokys (2000) de Bronius Kutavicius, després de Prosper Mérimée amb l'obra Lokis the bea, va ser encarregat pel «Vílnius Festival». El ballet ha realitzat diverses produccions pel coreògraf rus Boris Eifman, entre elles Red Giselle.

## Referències

* ↑ Jonathan Bousfield Baltic States Rough Guides 2004 p.97 : "La música clàssica, òpera i ballet, Vílnius pot presumir de dues orquestres simfòniques, de les quals l'Orquestra Filharmònica Nacional de Lituània (Lietuvos nacionalinis simfoninis orkestras) és lleugerament més prestigiosa, que rep la major part de visitar solistes i s'embarca en grans gires internacionals per dret propi. L'Orquestra Simfònica de l'Estat de Lituània (Lietuvos valstybinis simfoninis orkestras) és un equip nou, però també és de la més alta qualitat, a l'igual de l'altra joia de la corona musical de Vílnius l'Òpera i Ballet Nacional de Lituània (Nacionalinis operos ir baleto teatras)."
* ↑ Otfinoski, Steven. The Baltic Republics. Infobase Publishing, 1 de juny de 2004, p. 136–. ISBN 978-0-8160-5117-5 [Consulta: 10 octubre 2013].
* ↑ «Vytautas Klova's opera Pilėnai at Trakai Castle». Arxivat de l'original el 2011-09-29. [Consulta: 10 octubre 2013].

## Enllaços externs

* Opera Base
* Òpera i Ballet Nacional de Lituània - Lloc web oficial
# Jonathan Raj

Jonathan Raj (Auckland, 30 d'abril de 1989) és un futbolista neozelandès que actualment juga pel Team Wellington del Campionat de Futbol de Nova Zelanda com a defensa.

## Trajectòria esportiva

Raj començà la seva carrera futbolístca amb l'equip jovenil de l'Auckland City el 2008. El juliol va ser transferit a l'equip professional de l'Auckland City i el novembre va debutar en un partit contra el Team Wellington en què perderen 2 a 1 al Newtown Park de Wellington. Aquella temporada Raj jugà en 6 partits amb l'Auckland City, en els quals marcaria 1 gol pel club.
El gener de 2011 Raj va resumir la seva carrera futbolística en ser contractat pel Chicago Fire Premier, equip afiliat amb el Chicago Fire de la MLS. Amb aquest club va jugar fins al gener de l'any següent.
El Team Wellington el va fitxar el gener de 2012. Des d'aleshores Raj ha jugat en 7 partits i ha marcat 1 gol pel club de la capital neozelandesa.

## Palmarès

* Lliga de Campions de l'OFC (1): 2008-09.
* Campionat de Futbol de Nova Zelanda (1): 2008-09.
* Copa White Ribbon (1): 2011-12.

## Referències

* ↑ (anglès) «Jonathan Raj – Player profile». Transfermarkt.co.uk. [Consulta: 15/04/2012.]
* ↑ (anglès) «Player Profile – Jonathan Raj». TW.org.nz. [Consulta: 15/04/2012.]
* 1 2 3 (anglès) «Jonathan Raj – Player changes, player transfers». Transfermarkt.co.uk. [Consulta: 15/04/2012.]
* ↑ (anglès) Irving, Gordon: «Team Wellington back in title hunt Arxivat 2012-02-11 a Wayback Machine.». Campionat de Futbol de Nova Zelanda. [Publicació: 29/11/2008.] [Consulta: 15/04/2012.]
* ↑ (anglès) «Jonathan Raj – Performance data – 08/09». Transfermarkt.co.uk. [Consulta: 15/04/2012.]
* ↑ (anglès) «Jonathan Raj – Performance data – 11/12». Transfermarkt.co.uk. [Consulta: 15/04/2012.]

## Vegeu també

* El futbol a Nova Zelanda

## Enllaços externs

* (anglès) Informació i estadístiques de Jonathan Raj a transfermarkt.co.uk
# Šreinita

La šreinita és un mineral de la classe dels fosfats. Anomenada així per After Vladimír Šrein, mineralogista txec que va trobar el primer espècimen d'aquest mineral. És l'anàleg fosfat de l'asselbornita.

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz, la šreinita pertany a «08.ED: Uranil fosfats i arsenats sense classificar» juntament amb els següents minerals: asselbornita, moreauïta, metalodèvita i kamitugaïta.

## Característiques

La Šreinita és un fosfat de fórmula química Pb(BiO)₃(UO₂)₄(PO₄)₂(OH)₇·4H₂O. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2 a 4.

## Formació i jaciments

A la localitat tipus es va trobar en fisures de gangues de quars en una escombrera agrària. Es forma com a mineral supergènic i la seva formació està relacionada amb la meteorització. A la localitat tipus ha estat descrida associada a uranosfaerita, uranofana, metatorbernita, kasolita, goetita i bismutoferrita. Ha estat descrita només a la seva localitat tipus: Horní Halže, Klášterec nad Ohří, Erzgebirge, Regió d'Ústí nad Labem, Bohèmia, República Txeca

## Referències

* ↑ «Šreinite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Joan Porqueras i Mas

Joan Porqueras i Mas (Barcelona, 19 d'abril de 1899 - Barcelona, 13 de juny de 1969) fou un fotògraf català. Fou un dels responsables de la fundació de l'Agrupació Fotogràfica de Catalunya, juntament amb altres fotògrafs com Joaquim Pla Janini, Claudi Carbonell, Pere Català i Pic, Otto Lloyd o Agustí Centelles.

## Biografia

Va néixer al carrer de Manso de Barcelona, fill de Jaume Porqueras i Biosca i de Dolors Mas i Puigdengolas, ambdós naturals de Barcelona. Va tenir altres germans, com ara els bessons Manuel i Martí (16 de juliol de 1887), els bessons Jaume i Martí (8 de desembre de 1888), Dolors (10 de setembre de 1890) i Maria Anna (15 d'agost 1892).
Plàsticament la seva obra es diferencia de la dels seus contemporanis, ja que Porqueres trià la ciutat com a temàtica, allunyant-se dels cànons pictorialistes de l'època. Són famoses les seves fotografies amb plans experimentals, com les presses zenitals, els picats i els contrapicats.
Es pot veure un exemple d'això en la seva obra "Les goudronneurs", present a la col·lecció permanent del Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Necrològiques». La Vanguardia, 14-06-1969, pàg. 34.
* ↑ Joan Porqueras, al web del MACBA
* ↑ Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1899, número de registre 3805.
* ↑ Guia del Museu Nacional d'Art de Catalunya. pàgina 347. Editat pel MNAC, 2004. ISBN 84-8043-136-9
# Jorge Olguín

Jorge Olguín (17 de maig de 1952) és un exfutbolista argentí. Va formar part de l'equip argentí a la Copa del Món de 1978.

## Referències

* ↑ «Argentina 1978 World Cup squad». Prepared and maintained by Héctor Darío Pelayes for the Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 16-01-2009 [Consulta: 11 març 2017].
* ↑ Jorge Olguín Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Jorge Olguín a National-Football-Teams.com (anglès)
# Josefina Sauleda i Paulís

Josefina Sauleda i Paulís (Sant Pol de Mar, Maresme, 30 de juliol de 1885 - Barcelona, 31 d'agost de 1936) fou una religiosa catalana, monja del Segon Orde de Sant Domènec. És venerada com a beata per l'Església Catòlica.
Desena dels dotze fills d'un empresari tèxtil, fou batejada amb el nom de Bonaventura Sauleda. Es va educar al col·legi de les Dominiques de l'Anunciata de Sant Pol. De gran devoció religiosa, va ésser catequista, sobretot entre nens pobres i va voler ingressar en les Filles de la Caritat. El 19 de gener de 1905, però, va entrar al monestir de Montsió de Barcelona, de les monges dominiques (avui traslladat a Esplugues de Llobregat, on havia entrat abans la seva germana Mercè. Hi prengué el nom de Josefina i fou infermera, cantora, procuradora, priora i, el 1935, mestra de novícies.
El 19 de juliol de 1936, arran de l'anticlericalisme desfermat pel començament de la Guerra Civil espanyola, la comunitat de monges va abandonar el monestir i es refugià en diversos indrets; el 21 de juliol el monestir fou assaltat i cremat. Josefina va quedar-se amb un grup de monges per tenir-ne cura fins que estiguessin refugiades, i el 31 d'agost fou detinguda i sotmesa a un interrogatori perquè digués on eren les altres monges i el capellà. A la tarda fou portada a un lloc aïllat i afusellada. El seu cos fou trobat l'endemà a l'hipòdrom de Can Tunis, a Barcelona.
El 1963 es tancà el procés informatiu, obert el 1958, per a incoar-ne la beatificació, i la positio fou aprovada el 2004. Fou beatificada el 28 d'octubre de 2007 per Benet XVI. Fou la primera monja dominica beata i màrtir.

## Referències

* ↑ González Rodríguez, María Encarnación. «Beata Buenaventura Sauleda Paulís». Real Academia de la Historia. [Consulta: 19 juliol 2020].
# Josefina Torrens i Illas

Josefina Torrents i Illas (Barcelona, 7 de juny de 1902 – Barcelona, 7 de setembre de 2006) fou una nedadora i dirigent esportiva catalana, considerada com una de les pioneres de la natació a Catalunya.
Nedadora destacada del Club Natació Barcelona, als quinze anys començà a treballar de delineant a la Companyia Telefònica. Fou una de les fundadores, juntament amb la seva germana Teresa i Enriqueta Sèculi, del Club Femení i d'Esports, primera institució esportiva exclusivament femenina de Catalunya, on fou entrenadora de natació i gimnàstica. En l'àmbit esportiu, fou campiona de Catalunya dels 400 m lliure (1930), tres vegades del relleus 4×50 m (1927, 1928, 1930) i una dels 3×100 m (1932), i guanyà la Travessia al Port de Barcelona el 1932. Felicitada personalment pel president de la Generalitat Francesc Macià, aquesta victòria tingué ampli ressò mediàtic a la premsa catalana de l'època. Per altra banda, establí els primers rècords nacionals de 300 m, 400 m i 500 m lliure (1930) i de 4×100 m lliure (1928-31).
Després de la Guerra Civil abandonà l'esport de competició, però continuà practicant altres esports o disciplines de formació i creixement, de manera amateur, com per exemple el ioga.

## Reconeixement

L'any 1991 li fou concedida la medalla de Forjadors de la Història Esportiva de Catalunya.
L'any 2022, l'Ajuntament de Barcelona aprovà posar el seu nom a un carrer de la ciutat, al barri de la Salut. Des del 7 de març de 2023, el passatge que hi ha entre l'avinguda Pompeu Fabra i el carrer Riera de Can Toda duu el nom de Josefina Torrens Illas.

## Referències

* 1 2 3 «Josefina Torrents Illa». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
* 1 2 «Josefina Torrens Illas». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Ordre de 16 d'octubre de 1991, de concessió de medalles commemoratives de la Generalitat de Catalunya als forjadors de la història esportiva de Catalunya, 3a edició». Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, 16-10-1991. [Consulta: 4 agost 2018].
* ↑ Molina, Àngels «Actualització del nomenclàtor de Barcelona: més noms de dona». Betevé, 13-07-2022 [Consulta: 17 juliol 2022].
* ↑ «La nedadora Josefina Torrens Illas dona nom a un passatge al barri de la Salut». Ajuntament de Barcelona - Dones i Feminismes, 07-03-2023. [Consulta: 9 març 2023].
# Can Torres

«Can Torres» té aquests significats:
* Can Torres (Matadepera), masia a Matadepera (Vallès Occidental)
* Can Torres (Mataró), masia a Mataró (Maresme)
* Can Torres (Sant Boi de Llobregat), casa de Sant Boi de Llobregat (Baix Llobregat)
* Can Torres (Sant Sadurní d'Osormort), masia a Sant Sadurní d'Osormort (Osona)
* Can Torres (Súria), masia a Súria (Bages)
* Can Torres-Aimerich, edifici de Rajadell (Bages)
* Can Torres de la Font Tallada, masia d'Olèrdola (Alt Penedès)
* Alzina de Can Torres, arbre a Matadepera (el Vallès Occidental)
* Forn de Can Torres, forn ceràmic a Súria (Bages)
* La Castellassa de Can Torres, monòlit al vessant sud-est de la Mola, al massís de Sant Llorenç del Munt
# Jorge Ilegal

Jorge María Martínez García, més conegut com a Jorge Ilegal (Avilés, Espanya, 1 de maig de 1955), és un guitarrista, cantant i compositor espanyol; famós per la seva labor en el grup de rock asturià Ilegales.

## Biografia

Al costat d'Ilegales va editar 10 discos d'estudi, 2 directes i 1 caixa recopilatòria de la seva obra amb diversos inèdits i rareses.
L'any 2009, sense dissoldre Ilegales, va engegar un projecte paral·lel, Jorge Ilegal y los Magníficos, amb el qual recupera el repertori de les orquestres de poble del segle xx. Al desembre d'aquest any va rebre un disc de diamant per les seves vendes i trajectòria musical, que li va ser atorgat pel Gran Wyoming.
A partir de 2011 se certifica la refundació definitiva d'Ilegales en Jorge Ilegal y los Magníficos, deixant de costat el rock per tocar altres estils com el bolero, el joropo o el Txa-txa-txa.
Ja en 2012 apareix el segon disc de Jorge Ilegal y los Magníficos, anomenat El guateque del Hombre Lobo, en el qual s'acosten al rock i al twist pre-1962.
En 2015 es llança Nos vimos en el psiquiátrico, un directe de Jorge Ilegal y Los Magníficos amb convidats (Jaime Urrutia, Johnny Cifuentes, Julián Hernández, Josele Santiago, Triángulo de Amor Bizarro, Sr. Chinarro, Vanexxa i Los Rebeldes), que només es va poder adquirir previ encomanda per internet, ja que només es van realitzar les còpies físiques que van ser encomanades.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial

## Referències

* ↑ «Jorge, hijo del grijo», La Nueva España, 29 de mayo de 2009
# Siàlia muntanyenca

La siàlia muntanyenca (Sialia currucoides) és una espècie d'ocell de grandària mitjana d'aproximadament 18 cm en el cas dels adults mascle.
L'hàbitat d'aquesta espècie se situa en entorns oberts que comprenen el nord-oest de Mèxic l'oest dels Estats Units i l'oest del Canadà, a més s'inclou dins d'aquest hàbitat zones de muntanyes i arriba fins a bé al nord, gairebé tocant Alaska.
Els exemplars mascles adults posseeixen un color blau brillant. Els exemplars femelles adults tenen la cua i el pit gris.

## Referències

* ↑ «Siàlia muntanyenca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Dyscophus

Dyscophus és un gènere de granotes de la família Microhylidae que és endèmic de l'illa de Madagascar.

## Taxonomia

* Dyscophus antongilii (Grandidier, 1877)
* Dyscophus guineti (Grandidier, 1875)
* Dyscophus insularis (Grandidier, 1872)

## Referències

* IUCN (anglès)
# Dysauxes punctata

Dysauxes punctata és una papallona nocturna de la subfamília Arctiinae i la família Erebidae. Va ser descrita per Fabricius el 1781.
Es troba a França, Portugal, Espanya, Suïssa, Àustria, Itàlia, Croàcia, Bòsnia i Hercegovina, Macedònia del Nord, Grècia, Turquia, Romania, Ucraïna, Rússia i Àfrica del nord.
L'envergadura alar és de 20–22 mm.
Els adults volen de maig a mitjans de setembre en dues generacions per any.
Les larves són polífagues i s'alimenten de plantes que creixen baixes, incloent espècies deTaraxacum, Senecio, Plantago i Lactuca.

## Referències

* ↑ «Fauna Europaeaː Dysauxes punctata». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 16 febrer 2016].
* ↑ Funetː Dysauxes punctata
* ↑ «LOT Moths and Butterfliesː Dysauxes punctata». Arxivat de l'original el 2013-10-29. [Consulta: 16 febrer 2016].
* ↑ Moths and Butterflies of Europe and North Africaː Dysauxes punctata

## Enllaços externs

* Lepiforumː Dysauxes punctata
* Funetː Dysauxes punctata
* Biodiversidad Virtualː Dysauxes punctata (castellà)
# Digital Signal 0

Digital Signal 0 (DS0) és una taxa de senyalització digital bàsica de 64 kilobits per segon (kbit/s), corresponent a la capacitat d'un canal de comunicació analògic equivalent a freqüència de veu. La taxa DS0, i els seus equivalents E0 en el sistema de portadora E i T0 en el sistema de portadora T, formen la base per a la jerarquia de transmissió múltiple digital en sistemes de telecomunicacions utilitzats a Amèrica del Nord, Europa, Japó i la resta del món., tant per als primers sistemes plesiocrònics com el portador T com per als sistemes síncrons moderns com SDH / SONET.
La tarifa DS0 es va introduir per portar una única trucada de veu digitalitzada. Per a una trucada telefònica típica, el so d'àudio es digitalitza a una freqüència de mostreig de 8 kHz, o 8000 mostres per segon, utilitzant una modulació de codi de pols de 8 bits per a cadascuna de les mostres. Això resulta en una velocitat de dades de 64 kbit/s.
A causa del seu paper fonamental a l'hora de realitzar una única trucada telefònica, la tarifa DS0 constitueix la base de la jerarquia de transmissió múltiplex digital en els sistemes de telecomunicacions utilitzats a Amèrica del Nord. Per limitar el nombre de cables necessaris entre dos implicats en l'intercanvi de trucades de veu, es va construir un sistema en el qual es multiplexen diversos DS0 junts en circuits de major capacitat. En aquest sistema, vint-i-quatre (24) DS0 es multiplexen en un senyal DS1. Vint-i-vuit (28) DS1 es multiplexen en un DS3. Quan es transporta sobre un cable de coure, aquest és el conegut sistema de suport T, amb T1 i T3 corresponents a DS1 i DS3, respectivament.
A més del seu ús per a comunicacions de veu, la velocitat DS0 pot suportar vint canals de 2,4 kbit/s, deu canals de 4,8 kbit/s, cinc canals de 9,67 kbit/s, un canal de 56 kbit/s o un canal clar de 64 kbit/s.
E0 (estandarditzat com a ITU G.703) és l'equivalent europeu del DS0 nord-americà per portar una única trucada de veu. Tanmateix, hi ha algunes diferències subtils en la implementació. Els senyals de veu es codifiquen per al transport sobre E0 segons ITU G.711. Tingueu en compte que quan s'utilitza un sistema de portadora T com a Amèrica del Nord, la senyalització de bits robats pot significar que un canal DS0 transportat per aquest sistema no és un flux de bits lliure d'errors. La senyalització fora de banda que s'utilitza en el sistema europeu d'e-carrier evita això.

## Referències

* ↑ «Definition from Federal Standard 1037C» (en anglès). Arxivat de l'original el 2011-09-27. [Consulta: 1r octubre 2008].
* ↑ «CS101 Introduction to Computing Principles» (en anglès). [Consulta: 8 novembre 2023].
* ↑ «[https://ocw.mit.edu/courses/6-071j-introduction-to-electronics-signals-and-measurement-spring-2006/51c0f7cd6d79415611169e1d927d72f1_25_intro_digital.pdf Introduction to Digital: Combinational Logic and Systems Design]» (en anglès). [Consulta: 8 novembre 2023].
* ↑ «Digital Signal - an overview | ScienceDirect Topics» (en anglès). [Consulta: 8 novembre 2023].
# Echinospartum

Echinospartum és un gènere de plantes amb flor de la tribu Genisteae de la família Fabaceae. Té 7 espècies descrites i d'aquestes solament 4 d'acceptades. El gènere va ser descrit per Jules Pierre Fourreau i publicat en Annales de la Société Linnéenne de Lyon, sér. 2, 16: 358 (>Echinosparton<). 1868. El nom deriva del grec antic: echînos; llatínitzat echinus = "eriçó, marí i terrestre, cúpula de les castanyes, etc."; i el gènere Spartium L. Les plantes d'aquest gènere amb freqüència són espinoses i arrodonides.

## Taxonomia

* Echinospartum boissieri (Spach) Rothm.
** subsp. boissieri (Spach) Rothm.
** subsp. webbii (Spach) Greuter & Burdet
* Echinospartum horridum (M. Vahl) Rothm.
* Echinospartum ibericum Rivas-Martínez, Sánchez-Mata
** subsp. algibicum (Talavera & Aparicio) Rivas Mart.
** subsp. ibericum Rivas-Martínez, Sánchez-Mata
* Echinospartum lugdunense (Jord.) Fourr.
* Echinospartum lusitanicum (L.) Rothm.
** subsp. barnadesii (Graells) Vicioso
** subsp. lusitanicum (L.) Rothm.

## Vegeu també

* Descripció de les fabàcies

## Referències

* ↑ Echinospartum en PlantList
* ↑ «Echinospartum». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 31 març 2013].
* ↑ a Flora Vascular
* ↑ «ILDIS LegumeWeb entry for Echinospartum». Cardiff School of Computer Science & Informatics, Last edited on 1 November 2005 (rebuilt on 24 April 2013). [Consulta: 7 abril 2014].
* ↑ USDA, ARS, National Genetic Resources Program. «GRIN species records of Echinospartum». National Germplasm Resources Laboratory, Beltsville, Maryland. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2015. [Consulta: 7 abril 2014].
* ↑ «The Plant List entry for Echinospartum». Royal Botanic Gardens, Kew and the Missouri Botanical Garden, 2013. [Consulta: 7 abril 2014].
* ↑ The validity of Echinospartum ibericum is questionable.

## Enllaços externs

* Taxonomia
* Belles fleurs de France - Echinospartum horridum (francès)
# Francesca d'Orleans

Francesca d'Orleans és el nom dels següents personatges:
* Francesca d'Orleans (duquessa de Chartres) (1844 - 1925).
* Francesca d'Orleans (princesa de Grècia) (1902 - 1952).
# Jordi (administrador)

Jordi (en llatí Georgius, en grec antic Γεώργιος) va ser un oficial romà d'Orient que Teòfanes Isàuric esmenta com κουράτωρ τῶν Μαρίνης, ('administrador de les terres i rendes de Marina') de Justinià I.
Va ser acusat per l'antic prefecte Eugeni de voler portar al tron a Teodor, el fill de Pere Patrici el Mestre; aquesta acusació la va confirmar el prefecte Eteri d'Antioquia i Geronci de Constantinoble, però quan va anar a judici no se'n van trobar proves; llavors es va castigar a l'acusador Eugeni. Teòfanes diu que el càstig no va ser gaire greu.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Georgius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 24 desembre 2022].
Viccionari
# Can Torres (Gelida)

Can Torres és una torre eclèctica de Gelida (Alt Penedès), protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Elegantíssima torre -una de les més primitives i bones mostres de l'estiueig a Gelida- d'estil afrancesat amb teulades de pissarra. Consta de planta, dos pisos i una torratxa. La planta és quadrangular. Cal esmentar els espaiosos salons interiors, l'extraordinària qualitat dels materials emprats, i els jardins esponerosos que l'envolten amb palmeres, pins, avets i plantes tropicals. Forma part inqüestionable de l'estètica urbana de Gelida i és mostra, com hem dit, d'una de les seves millors èpoques artístiques.

## Referències

* ↑ «Can Torres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 octubre 2017].
# Josep Benedito Rovira

Josep Benedito Rovira (l'Hospitalet de Llobregat, 1948) és un arquitecte català.

## Trajectòria personal

Nascut a l'Hospitalet de Llobregat, de molt petit va viure al barri del Poblenou de Barcelona. Va començar la seva carrera artística treballant a l'estudi del famós arquitecte Josep Antoni Coderch. Als 34 anys va guanyar el premi FAD per l'edifici de l'escola Josep Sol, a Santa Coloma de Gramenet. Entre els anys 1981 i 1989 va dirigir el Departament de Projectes de la Conselleria d'Ensenyament, des d'on va impulsar la construcció d'algunes de les escoles més interessants des del punt de vista arquitectònic. Posteriorment, ha participat en la construcció d'alguns dels edificis de la Universitat Pompeu Fabra, de l'Arxiu Nacional de Catalunya i de la Universitat Politècnica de Catalunya. És l'autor de l'església del Patriarca Abraham.

## Referències

* ↑ DDAA. Enciclopèdia, El Poblenou en 135 veus. Arxiu Històric del Poblenou, 2005, p. 25
# Sil·los

Sil·los (en grec antic Σίλλος) és, segons la mitologia grega, un net de Nèstor a través del seu pare Trasimedes. El seu fill va ser Alcmeó.
Quan els heràclides van envair el Peloponès, va fugir a l'Àtica, on el seu fill va fundar la família noble atenesa dels alcmeònides. Aquest Alcmeó fill de Sil·los és diferent de l'altre Alcmeó, més conegut, el fill d'Amfiarau.

## Referències

* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, p. II, 2.
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 490. ISBN 9788496061972.