OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Berta de Savoia

Berta de Saboia, també dita Berta de Torí (21 de setembre de 1051 – Magúncia, 27 de desembre de 1087), va ser la primera esposa de l'emperador Enric IV del Sacre Imperi Romanogermànic, de la Casa de Savoia, va ser reina consort alemanya i emperadriu del Sacre Imperi Romanogermànic. Està enterrada a la Catedral de Spira.

## Vida

Berta de Saboya era filla d'Otó I de Saboia (també dit Oddone) i d'Adelaida de Susa. Els seus avis materns eren Ulric Manfred II de Torí i Berta d'Obertenghi.
Essent menor d'edat, durant el regnat d'Enric III el Negre del Sacre Imperi, Enric IV i Berta es van comprometre el 25 de desembre de 1055 a Zúric. El seu casament va tenir lloc el 13 de juliol de 1066 a Trebur. Segons el cronista saxó Bru de Merseburg, un declarat oponent a l'Emperador, l'Emperador li va ser infidel de forma continuada: «Tenia dues o tres Kebsweiber ('concubines') al mateix temps, però no estava content. [...] Enric no havia celebrat aquest casament per voluntat pròpia».
Berta morí el 27 de desembre de 1087 a Magúncia.

## Fills

Del seu matrimoni amb Enric tingué cinc fills:
* Adelaida (1070 – 4 de juny de 1079).
* Enric (1071 – 2 d'agost de 1071).
* Agnès d'Alemanya (1072/73 – 24 de setembre de 1143).
* Conrad (12 de febrer de 1074 – 27 de juliol de 1101), posteriorment rei del Sacre Imperi i rei d'Itàlia.
* Enric V del Sacre Imperi Romanogermànic (8 de gener de 1086 – 23 de maig de 1125), posteriorment rei del Sacre Imperi.

## Referències

* ↑ I.S. Robinson, Henry IV of Germany, 1056-1106 (Cambridge, 2003).

## Bibliografia

* Bru de Merseburg, Brunonis Saxonicum bellum a Brunos Buch vom Saxonkrieg, ed. H-E. Lohmann, MGH Dt. MA 2 (Leipzig, 1937), accessible en línia a: Monumenta Germaniae Historica Arxivat 2019-10-16 a Wayback Machine. (in Latin)
* Bru de Merseburg, Brunonis Saxonicum bellum. Brunos Sachsenkrieg, in Quellen zur Geschichte Kaiser Heinrichs IV., ed. and trans. F-J. Schmale (Darmstadt, 1968), pp. 191–405. (en alemany)
* Lampert de Hersfeld, Annales, a Lamperti monachi Herfeldensis Opera, ed. O Holder-Egger, MGH SS rer Germ 38 (Hannover and Leipzig, 1894), accessible online at: Moumenta Germaniae Historica Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (in Latin)
* Ancestral Roots of Certain American Colonists Who Came to America Before 1700 per Frederick Lewis Weis, Lines 45-23, 274-22, 274-23.
# Tixotropia

La tixotropia (del grec thixis, 'tocar' + tropos, 'girant, canviant') és la propietat d'alguns fluids no newtonians i pseudoplàstics que mostren un canvi en la seva viscositat en el temps; com més se sotmet el fluid a esforços de cisalla, més disminueix la seva viscositat. Un fluid tixòtrop és un fluid que tarda un temps finit en arribar a una viscositat d'equilibri quan hi ha un canvi instantani en el ritme d'esforç de cisalla.
No obstant això, no n'existeix una definició universal. El terme de vegades s'aplica als fluids pseudoplàstics que no mostren una relació viscositat/temps. És important tenir en compte la diferència entre un fluid tixòtrop i un altre pseudoplàstic. El primer mostra una disminució de la viscositat al llarg del temps a una velocitat de tall constant, mentre que l'últim mostra aquesta disminució en augmentar la velocitat de tall.
Als fluids que exhibeixen la propietat oposada, en la qual l'agitació al llarg del temps els provoca la solidificació, se'ls anomena reopèctics i, de vegades, antitixòtrops, però són molt menys comuns.

## Exemples

* Alguns gels i col·loides es consideren materials tixòtrops, ja que mostren una forma estable en repòs i es tornen fluids en ser agitats.
* Varietats modernes de recobriments alcalins, de làtex i pintures són materials en general tixòtrops que no cauen de la brotxa del pintor però es poden aplicar fàcilment i uniformement, ja que el gel es liqüefà quan s'aplica. La salsa de tomàquet és sovint tixòtropa.
* Un altre exemple d'un líquid tixòtrop és el líquid sinovial que es troba en les articulacions entre alguns ossos.

## Aplicacions

Exemples d'aplicacions per als líquids tixòtrops són l'engruiximent dels productes alimentaris i mèdics. La pasta de dents és tixòtropa, ja que permet que sigui espremuda fora del tub, però, mantenint una forma sòlida en el raspall.

## Bibliografia

* Reiner, M., and Scott Blair, Rheology terminology, in Rheology, Vol. 4 pp. 461, (Nova York: Achedemic Press, 1967)

## Vegeu també

* Amortidor magneto-reològic
* Reologia
* Reopèxia

## Enllaços externs

* Journal of Non-Newtonian Fluid Mechanics
# Tina Poli-Randaccio

Tina Poli-Randaccio (Ferrara, 3 d'abril de 1879 - Milà, 10 de febrer de 1956) va ser una soprano italiana. Nascuda com a Ernestina Poli, es va casar el 1904 amb el tenor Ruggero Randaccio que va abandonar la seva carrera per dedicar-se a la d'ella.

## Biografia

Va estudiar amb Gaetano Ortisi al Conservatori Estatal de Música "Gioachino Rossini" de Pesaro, debutant el 1901 al Teatre Gaetano Donizetti de Bèrgam com Amelia de Un ballo in maschera, de Giuseppe Verdi, iniciant una brillant carrera de soprano dramàtica.
L'any 1905 va ser al Teatre Municipal de Rio de Janeiro i va estar de gira per Amèrica del Nord amb Pietro Mascagni. El 1910 va cantar a Rio a l'estrena de Tristan und Isolde de Richard Wagner i al Teatro alla Scala va ser Brunhilde a Siegfried i Minnie a La fanciulla del West, una òpera que també va representar a Nàpols, Bari i Lucca.
Durant la seva carrera va cantar en les primeres representacions de diverses òperes, com ara Parisina de Pietro Mascagni (1913), Abisme d'Antonio Smareglia (1914), L'ombra de Don Giovanni de Franco Alfano (1914) i Madame di Challand de Carmine Guarino (1927).
La seva carrera va continuar brillantment als grans teatres del món: París (1915), Buenos Aires i l'Havana (1916), Barcelona, Madrid, Londres i Verona (1920) i Berlín (1924).
Al Gran Teatre del Liceu de Barcelona va cantar les temporades 1919-1920, 1920-1921, 1922-1923, 1924-1925 i 1927-1928, en les òperes La Gioconda, Aida, Un ballo in maschera, Lucrezia Borgia, Ernani, Tosca, Les huguenots i Sor Beatriu, a més de la funció d'homenatge (serata d'onore) d'Hipòlit Lázaro (2 de gener de 1923) i de les funcions de benefici en el seu nom (1920, 1921 i 1923). El 15 de desembre de 1924 va participar en una funció extraordinària a benefici dels soldats de la guarnició de Catalunya que lluitaven a la Guerra del Rif.
La participació en l'òpera Sor Beatriu va ser a l'estrena de l'òpera, una obra amb música d'Antoni Marquès i llibret de Ventura Gassol. L'estrena absoluta va tenir lloc al Liceu el dissabte 20 de desembre de 1924, amb els cantants següents: Tina Poli-Randaccio (sor Beatriu), Elena Lucci (abadessa), Carme Vilà (la Verge), Ferrer (la nena aleta), Alexina Zanardi (sor Felicitat), Maria Fiori (sor Clemència), Galli Marchetti (sor Balbina), Josefina Roca (sor Englantina), Gili (sor Gisela), Baña (sor Regina), Filippo Santagostino (el príncep Bellidor), Gabriel Olaizola (el capellà) i Vicenç Gallofre (el trobador). La direcció musical va anar a càrrec de Vincenzo Bellezza i l'escènica d'Eugeni Salarich.
En els darrers anys va concentrar la seva activitat a Itàlia, retirant-se dels escenaris després d'un darrer Turandot al Teatre Comunale de Bolonya el 1934.

## Referències

* ↑ «Tina Poli-Randaccio». Liceu de Barcelona. [Consulta: 9 agost 2024].
* ↑ «Sor Beatriu». Liceu de Barcelona. [Consulta: 9 agost 2024].
# Bernd Riexinger

Bernd Riexinger (nascut el 30 d'octubre del 1955 a Leonberg, Alemanya) és un polític alemany que és l'actual president del partit L'Esquerra d'ençà el 2 de juny del 2012, que va ser escollit juntament amb Katja Kipping. A les eleccions generals del 2017 va ser escollit Membre del Parlament Alemany (Bundestag) per la llista de Baden-Württemberg. Riexinger va tenir una formació de direcció econòmica i va treballar a diferents societats municipals de Leonberg. També va ser el secretari del sindicat Union Linking Initiative dènçà el 1991.

## Referències

* ↑ «Startseite» (en alemany). https://www.bernd-riexinger.de/,+12-12-2019.+[Consulta: 12 desembre 2019].
* ↑ «Deutscher Bundestag - Bernd Riexinger» (en alemany). https://www.bundestag.de,+12-12-2019.+[Consulta: 12 desembre 2019].
* ↑ SPIEGEL ONLINE, Hamburg, Germany. «Bernd Riexinger - SPIEGEL ONLINE» (en alemany). https://www.spiegel.de,+12-12-2019.+[Consulta: 12 desembre 2019].
* ↑ «Socialist Left party finally elects leadership» (en anglès). https://www.thelocal.de,+03-06-2012.+[Consulta: 12 desembre 2019].
# Tossal de Benito

El Tossal de Benito és una muntanya de 176 metres que es troba al municipi de Massalcoreig, a la comarca catalana del Segrià.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# The Haunting of Molly Hartley

The Haunting of Molly Hartley és una pel·lícula de terror estatunidenca de Mickey Lidell estrenada el 2008.

## Argument

Molly (Haley Bennett), una jove adolescent de 17 anys, ha de fer de cara als problemes psicòtics de la seva mare. El dia en què la seva vida està en perill, decideix traslladar-se per recomençar una nova vida: nou institut, nous amics Leah (Shannon Marie Woodward) Alexis (Shanna Collins) i nous amors: Joseph Young (Chace Crawford). Però tot es torça el dia en què sobtadament té visions i veus que li revelen un fosc aspecte del seu passat.

## Repartiment

* Haley Bennett: Molly Hartley
* Chace Crawford: Joseph Young
* Shanna Collins: Alexis White
* Marie Hinkle: Jane Hartley
* Nina Siemaszko: Dr. Emerson
* Jake Weber: Robert Hartley
* Shannon Marie Woodward: Leah
* AnnaLynne McCord: Suzie
* Jessica Lowndes: Laurel

## Referències

* ↑ Alonso Duralde. «‘Haunting of Molly Hartley’ all too familiar» (en anglès). msnbc.com, 31-10-2008. [Consulta: 28 setembre 2011].
* ↑ «The Haunting of Molly Hartley (2008)» (en anglès). Rotten Tomatoes. [Consulta: 28 setembre 2011].
* ↑ Nick Schager. «The Haunting of Molly Hartley» (en anglès). Slant Magazine, 31-10-2008. [Consulta: 28 setembre 2011].
# Tirigan

Tirigan va ser l'últim rei de la Dinastia Guti que va regnar a Sumer. Segons la Llista de reis sumeris només va estar al poder quaranta dies, abans de ser derrotat per Utukhengal d'Uruk.
Es conserva una inscripció d'Utukhengal o diu que "va expulsar definitivament els gutis" amb la derrota del seu últim rei Tirigan. El text conservat no és gaire clar, però sembla que hi va haver una batalla al nord de Sumer, el territori que encara ocupaven els gutis, als que anomena "dragons de la muntanya", i els acusa de posar en perill Sumer, potser perquè Tirigan va atacar el regne de Lagaix, que s'havia debilitat sota els reis Ur Gaur (2117 aC-2113 aC) i Nammakhani (2113 aC-2110 aC) i no es podia defensar, en un moment en què encara Uruk no l'havia conquerit. Sembla quasi segur que els gutis van ser expulsats cap a l'any 2110 aC, encara que Utukhengal no es va mantenir gaire temps al poder, ja que el seu general Ur-Nammu li va arrabassar.

## Referències

* ↑ Cassin, Elena (et al.) (comp.). Los imperios del Antiguo Oriente I: del paleolítico a la mitad del segundo milenio. Madrid: Siglo XXI, 1979, p. 101. ISBN 8432300411.
# Torneig Comte de Godó 1979

El Trofeu Comte de Godó 1979 és una competició tennística que es jugà sobre terra batuda pertanyent al circuit Grand Prix. La 27a edició del torneig es va celebrar entre el 8 i el 14 d'octubre de 1979 en el Reial Club de Tennis Barcelona a Barcelona, Catalunya.

## Quadre individual masculí

| 3a ronda | 3a ronda | 3a ronda | 3a ronda | 3a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |
| | J. Hrebec | 3 | 1 | |
| 9 | H. Gildemeister | 6 | 6 | | 9 | H. Gildemeister | 7 | 6 | |
| | A. Giménez | 0 | 4 | | 6 | M. Orantes | 5 | 3 | |
| 6 | M. Orantes | 6 | 6 | | | | | | | 9 | H. Gildemeister | 7 | 6 |
| 3 | V. Pecci | 6 | 4 | 6 | | | | | | 15 | R. Ramírez | 5 | 4 |
| 15 | R. Ramírez | 2 | 6 | 8 | 15 | R. Ramírez | 5 | 6 | 6 | | | | |
| 13 | I. Lendl | 6 | 3 | 4 | 7 | A. Panatta | 7 | 3 | 4 | | | | |
| 7 | A. Panatta | 3 | 6 | 6 | | | | | | | | | | 9 | H. Gildemeister | 6 | 6 | 6 |
| | J. Fillol | 4 | 6 | | | | | | | | | | | 4 | E. Dibbs | 4 | 3 | 1 |
| 11 | T. Smid | 6 | 7 | | 11 | T. Smid | 4 | 1 | | | | | |
| | H. Gunthardt | 7 | 4 | 2 | 4 | E. Dibbs | 6 | 6 | | | | | |
| 4 | E. Dibbs | 5 | 6 | 6 | | | | | | 4 | E. Dibbs | 6 | 6 |
| | C. Kirmayr | 3 | 6 | 6 | | | | | | 2 | H. Solomon | 2 | 2 |
| | C. Motta | 6 | 3 | 2 | | C. Kirmayr | 6 | 1 | | | | | |
| | F. Luna | 3 | 2 | | 2 | H. Solomon | 7 | 6 | |
| 2 | H. Solomon | 6 | 6 | | | | | | |

## Quadre dobles masculins

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Jan Kodes Tomas Smid | 4 | 3 | |
| 7 | Paolo Bertolucci Adriano Panatta | 6 | 6 | | 7 | Paolo Bertolucci Adriano Panatta | 6 | 6 |
| 4 | José Luis Clerc Raul Ramírez | 6 | 3 | 6 | 4 | José Luis Clerc Raul Ramírez | 4 | 2 |
| 5 | Jaime Fillol Álvaro Fillol | 3 | 6 | 4 | | | | | 7 | Paolo Bertolucci Adriano Panatta | 6 | 6 |
| | Lorenzo Fargas Roberto Vizcaino | 3 | 4 | | | | | | | Carlos Kirmayr Cassio Motta | 4 | 3 |
| | Carlos Kirmayr Cassio Motta | 6 | 6 | | | Carlos Kirmayr Cassio Motta | 6 | 6 |
| 8 | Ivan Lendl Pavel Slozil | 0 | 6 | 4 | 2 | Heinz Gunthardt Bob Hewitt | 4 | 3 |
| 2 | Heinz Gunthardt Bob Hewitt | 6 | 4 | 6 | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial (català) (castellà) (anglès)
* Quadre individual masculí
* Quadre dobles masculins
Barcelona Open :
1953
1954
1955
1956
1957
1958
1959
1960
1961
1962
1963
1964
1965
1966
1967
1968
1969
1970
1971
1972
1973
1974
1975
1976
1977
1978
1979
1980
1981
1982
1983
1984
1985
1986
1987
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2021
2022
2023
2024 :
# Torneig Comte de Godó 1974

El Trofeu Comte de Godó 1974 és una competició tennística que es jugà sobre terra batuda pertanyent al circuit Grand Prix. La 22a edició del torneig es va celebrar entre el 14 i el 20 d'octubre de 1974 en el Reial Club de Tennis Barcelona a Barcelona, Catalunya.

## Quadre individual masculí

| 3a ronda | 3a ronda | 3a ronda | 3a ronda | 3a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |
| 2 | B. Borg | 9 | 6 | |
| | H. Kary | 7 | 4 | | 2 | B. Borg | 0 | 9 | 7 |
| 7 | J. Kodes | 6 | 1 | 7 | 7 | J. Kodes | 6 | 7 | 5 |
| | R. Ramírez | 2 | 6 | 5 | | | | | | 2 | B. Borg | 1 | 5 | 2 |
| 3 | M. Orantes | 6 | 6 | | | | | | | 3 | M. Orantes | 6 | 7 | 6 |
| Q | V. Gerulaitis | 2 | 2 | | 3 | M. Orantes | 6 | 7 | | | | | | |
| | J. Fillol | 6 | 6 | | | J. Fillol | 1 | 5 | | | | | | |
| 6 | T. Okker | 1 | 3 | | | | | | | | | | | | 3 | M. Orantes | 6 | 7 | 3 |
| | E. Dibbs | 6 | 4 | 6 | | | | | | | | | | | 4 | I. Nastase | 8 | 9 | 6 |
| 5 | H. Solomon | 3 | 6 | 8 | 5 | H. Solomon | 1 | 6 | 1 | | | | | |
| Q | U. Pinner | 1 | 2 | | 4 | I. Nastase | 6 | 0 | 6 | | | | | |
| 4 | I. Nastase | 6 | 6 | | | | | | | 4 | I. Nastase | 6 | 6 | 6 |
| Q | W. Fibak | 2 | 7 | 6 | | | | | | | F. Jauffret | 3 | 0 | 2 |
| | J. Gisbert | 6 | 5 | 4 | Q | W. Fibak | 1 | 2 | | | | | | |
| | F. Jauffret | 7 | 6 | | | F. Jauffret | 6 | 6 | |
| 1 | G. Vilas | 5 | 4 | | | | | | |

## Quadre dobles masculins

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Joan Gisbert Ilie Nastase | 6 | 6 | |
| | Colin Dowdeswell Frew McMillan | 2 | 2 | | 1 | Joan Gisbert Ilie Nastase | 8 | 6 | |
| 3 | Patricio Cornejo Jaime Fillol | 5 | 6 | 3 | 5 | Jiri Hrebec Jan Kodes | 6 | 1 | |
| 5 | Jiri Hrebec Jan Kodes | 7 | 2 | 6 | | | | | | 1 | Joan Gisbert Ilie Nastase | 3 | 6 | 6 |
| | Buster C. Mottram Roger Taylor | 2 | 0 | | | | | | | 4 | Manuel Orantes Guillermo Vilas | 6 | 0 | 2 |
| 4 | Manuel Orantes Guillermo Vilas | 6 | 6 | | 4 | Manuel Orantes Guillermo Vilas | 6 | 6 | 13 |
| | Bjorn Borg Ion Tiriac | 5 | 1 | | 1 | Brian Gottfried Raúl Ramírez | 3 | 8 | 11 |
| 1 | Brian Gottfried Raúl Ramírez | 7 | 6 | | | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial (català) (castellà) (anglès)
* Quadre individual masculí
* Quadre dobles masculins
Barcelona Open :
1953
1954
1955
1956
1957
1958
1959
1960
1961
1962
1963
1964
1965
1966
1967
1968
1969
1970
1971
1972
1973
1974
1975
1976
1977
1978
1979
1980
1981
1982
1983
1984
1985
1986
1987
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2021
2022
2023
2024 :
# Tomerdingen

Tomerdingen és un nucli de població del municipi alemany de Dornstadt, a l'estat de Baden-Württemberg.
A Tomerdingen s'hi troba un paisatge cultural antic. Troballes de l'edat de pedra recent, un nemeton celta i les restes d'un domus romà mostren que la regió ha estat habitada per humans des de fa mil·lennis. No s'ha pogut provar si l'antic nom "Thomardingen" ve del nom d'un cabdill alaman anomenat Tomar.

## Enllaços externs

* Informació sobre Tomerdingen en un web del municipi de Dornstadt Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine. (alemany)
# Battersea Park

El Battersea Park és un espai verd d'una superfície de 83 hectàrees, situat a Battersea, Londres, a la riba sud del Tàmesi, de cara al districte de Kensington i Chelsea. Va ser obert el 1858.

## Història

Battersea fields, com el parc era conegut abans, era un lloc popular per als duels. La concepció original del parc va ser feta per James Pennethorne entre 1846 i 1864, tot i que va oberir el 1858 diferint de la seva visió.

## Instal·lacions presents al parc

El parc conté un petit zoo, un llac, un quiosc de música, així com diverses instal·lacions esportives exteriors com pistes de tennis, camps de futbol i una pista de curses.
El parc protegeix igualment la "Pagoda per la Pau" (Peace Pagoda), erigida el 1985.

## Enllaços externs

* Plànol del parc Arxivat 2009-09-08 a Wayback Machine. (anglès)
# Narcís-Jordi Aragó i Masó

Narcís-Jordi Aragó i Masó (Girona, 29 de juny de 1932 – Girona, 22 d'agost de 2016) fou un periodista, advocat i escriptor català.

## Biografia

Es va llicenciar en dret per la Universitat de Barcelona i diplomar en Periodisme per l'Escola Oficial de Madrid. De 1957 a 1977 va exercir d'advocat i des del 1962, de periodista.
Entre 1955 i 1963 col·laborà a Ràdio Girona on va tenir cura de diversos programes. Com a periodista dugué a terme una àmplia activitat. Fou redactor en cap de la revista Vida Catòlica (1962-1967), va dirigir el setmanari Presència (1967-1980) i fou corresponsal de Tele/Exprés (1970-1980).
Fou cofundador de l'Associació de Premsa de Girona (1977) i, el 1985 del Col·legi de Periodistes de Catalunya.
Ha estat director del Centre d'Informació i Documentació de la Cambra de Comerç i Indústria de Girona (1975-1995) i va ser cap del Gabinet de Premsa i director del Butlletí d'aquesta Corporació. Des de 1979 va ser col·laborador del diari El Punt. Des de 2007 va ser president del Consell Editorial d'aquest diari. Des de 1985 va ser director de la Revista de Girona. El 2008, esdevingué president d'honor de la Fundació Rafael Masó de Girona. Des de 2006, fou membre del consell assessor de la Biblioteca Valvi, de Girona.
Fou membre corresponent de la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi des del 1987.

## Obra

* Girona grisa i negra (1972) (amb J.M Casero, J. Guillamet i P. Pujades)
* La Devesa, paradís perdut 1980
* Protagonistes de la història econòmica gironina (1981)
* Guia de la Girona monumental (1981)
* Girona ara i sempre: (una crònica) 1982
* Papers de butxaca 1986
* La Girona dels poetes (1986)
* Els jueus a les terres gironnes (amb R. Alberch) (1991)
* L'Empordà d'anar i tornar 1992
* Teoria i pràctica de Girona (1994)
* Guia literària de Girona (1995)
* Els epistolaris de Carles Rahola (amb J. Clara) (1996)
* Girona grisa i negra, després de 25 anys (1999) (amb Pius Pujades i Jaume Guillamet)
* Girona. Guia del visitant (amb J. Moreno) (2000)
* Girona grisa i negra, després de 27 anys (1999) (amb Pius Pujades i Jaume Guillamet) editada per l'Ajuntament de Girona
* Atles literari de les terres de Girona (amb Mariàngela Vilallonga) (2003)
* Arrels empresarials gironines (amb E. Mirambell) (2005)
* Rafael Masó i els noucentistes (2008)

## Premis

* Creu de Sant Jordi 2002
* Premi d'honor de la comunicació de la Diputació de Barcelona (2000)
* Distinció Ciutadania de l'Ajuntament de Girona (2001)
* Distinció al mèrit cultural de la Facultat de Lletres de la Universitat de Girona (2007)

## Referències

* ↑ Girona, Diari de. «Mor el periodista i escriptor Narcís-Jordi Aragó». [Consulta: 22 agost 2016].
* 1 2 3 Narcís-Jordi Aragó i Masó al Qui és Qui de les Lletres Catalanes
* 1 2 3 4 «Narcís-Jordi Aragó i Masó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Narcís (estuc)

Narcís és un baix relleu d'estuc provinent de la Vil·la de Petraro, trobat durant les excavacions arqueològiques de l'antiga ciutat d'Estàbia (l'actual Castellammare di Stabia) i conservat a l'Antiquarium stabiano.

## Història i descripció

L'estuc es remunta a l'any 79; la data és gairebé segura, ja que es va trobar en una estança, el mur oest del frigidarium, encara per acabar en el moment de l'erupció del Vesuvi. L'obra va ser trobada després durant l'exploració de la Vil·la de Petraro entre 1957 i 1958 per Libero D'Orsi i posteriorment es va separar per ser conservada a l'interior de l'Antiquarium stabiano.
Al trobar-se en una zona termal, la referència a les aigües és clara. De pur estil neronià, l'obra es va col·locar en un mur vorejat per dues pilastres i el quadre està tancat en un marc amb franges decorades amb ovals. Al centre hi ha representat Narcís, assegut sobre una roca sobre la qual es recolza amb la mà esquerra, mentre que amb la dreta sosté la capa que li cobreix part de les espatlles, El cap està envoltat per una corona de fulles mentre el cabell és llarg i ondulat, i la seva mirada es dirigeix cap a un mirall d'aigua a sota en el qual es reflecteix el seu rostre. La composició acaba amb un amoret al costat dret, amb una torxa a les mans, una columna al costat esquerre i un arbre, del qual podem veure principalment les branques més que la tija, al fons.

## Referències

* 1 2 3 VV.AA.. In Stabiano - Cultura e archeologia da Stabiae (en italià). Castellammare di Stabia: Longobardi Editore, 2006.

## Vegeu també

* Excavacions arqueològiques d'Estàbia

## Enllaços externs

* «Pàgina web oficial de la comuna de Castellammare di Stabia» (en italià).