OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sargans

Sargans és un municipi del cantó de Sankt Gallen (Suïssa), cap del districte de Sarganserland.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Paracolls

Paracolls és una masia de Malla (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta rectangular coberta a dues vessants i amb el carener paral·lel a la façana, orientada a ponent. El portal és d'arc rebaixat. A la part esquerra s'hi annexiona un cos formant angle recte amb la masia, on devia haver-hi l'antiga galeria, avui convertida en un espai tancat annex a la casa. En aquest part hi ha un portal que tanca la lliça. A llevant hi ha un altre portal, dovellat, que fou segurament l'antiga entrada de la casa. Annexionat a la part dreta hi ha un cos de nova construcció. L'estat de conservació és força bo per bé que hi ha hagut diverses reformes que han variat l'antiga estructura.

## Història

Antiga masia registrada al fogatge de 1553 de la parròquia i terme de Sant Vicenç de Malla, on figura el nom de JAUME TONA com a habitant del mas Paracolls.
Malgrat l'antiguitat de la casa no hi ha cap data constructiva anterior al segle xix. És fàcil que en fer-se les darreres reformes a la casa quedessin tapades.
Cal remarcar que els habitants del mas encara es cognominen Paracolls.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Paracolls». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 setembre 2017].
# El enemigo principal

El enemigo principal o Jatun auka és una pel·lícula boliviana del 1973 rodada en blanc i negre, en castellà i quítxua, i dirigida per Jorge Sanjinés, autor també del guió juntament amb Oscar Zambrano, en el que es fa una reflexió sobre l'ús de la violència en la revolució social com a part de l'organització de base. Els actors eren estudiants, camperols i obrers no professionals. Fou filmada sis anys després de la mort del Che Guevara a Bolívia.

## Sinopsi

A la comunitat indígena de Tankuy, situada a la serralada peruana, hi arriba un grup de guerrillers antiimperialistes amb l'ànim de reclutar voluntaris. La seva cosmovisió aviat xoca amb la dels indígenes. Per demostrar la veracitat de la seva oferta d'alliberar de l'explotació als pagesos, capturen, li fan un judici popular i afusellen a un hisendat i al seu capatàs que havien comès crims i terribles abusos. En deixar la zona davant la proximitat de l'exèrcit, proposen incorporar-se a les seves files als pagesos més decidits, però només aconsegueixen la incorporació d'uns pocs. Un vell líder indígena que oficia com a relator dels fets reflexiona sobre aquesta situació:
| « | Germans camperols […] Qui van destruir la vida dels nostres avantpassats? Van ser els explotadors […] aquest mateix esperit, aquest mateix ànim de conquesta, de despulla i de crueltat, es manté avui dia en els homes del present que exploten al nostre poble. Germans, nosaltres els expulsarem! Els escombrarem com s'escombra amb una escombra! | » |

## Anàlisi

La pel·lícula planteja un discurs marxista marcat i explícit, conceptes com a socialisme, imperialisme, explotació i lluita armada, són abordats, representats i explicats en la pel·lícula. La lluita de classes es planteja com a contradicció entre el terratinent i els pagesos. El poble té major importància com a personatge, convertint-lo en un dels protagonistes de la pel·lícula i no a un individu específic (protagonista col·lectiu).
Tanmateix, no és la comunitat la que conserva el protagonisme principal, ja que l'aparició de la guerrilla desplaça al poble com a protagonista de la pel·lícula, i des d'aleshores resta com a simple suport del grup guerriller. Al final de la pel·lícula, el protagonista col·lectiu passa a ser la guerrilla, mentre que el poble és massacrat per l'Estat.
El narrador planteja com a conclusions que l'imperialisme és l'enemic principal del poble i que cal combatre'l, mostra plans de la guerrilla caminant per la selva, plantejant la idea que els guerrillers són els que lluitaran contra aquest enemic, sense fer cap referència a la comunitat com a personatge.

## Referències

* ↑ Sobre El enemigo Principal (1973), de Jorge Sanjinés Arxivat 2021-01-22 a Wayback Machine., per Juan Ciucci a tierraentrance.net
* ↑ Aportes de Jorge Sanjinés al cine revolucionario per Oscar Andrés Pardo Vélez. Universidad de Antioquia, Colombia
* ↑ La imposibilidad mestiza en La nación clandestina. Construcciones emblemáticas en el cine de Jorge Sanjinés per Alber Quispe Escobar

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Orange (Nou Hampshire)

Orange és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Hampshire. Segons el cens del 2000 tenia 299 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Orange tenia 299 habitants, 111 habitatges, i 85 famílies. La densitat de població era de 5 habitants per km².
Dels 111 habitatges en un 33,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,5% hi vivien parelles casades, en un 8,1% dones solteres, i en un 23,4% no eren unitats familiars. En el 15,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,69 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,1% tenia menys de 18 anys, un 5% entre 18 i 24, un 35,5% entre 25 i 44, un 25,1% de 45 a 60 i un 9,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 103,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.250$ i la renda mediana per família de 40.625$. Els homes tenien una renda mediana de 34.750$ mentre que les dones 25.938$. La renda per capita de la població era de 17.456$. Entorn del 6,3% de les famílies i el 6,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Orange». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Orange». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Temporada 2016-2017 del València Basket

El València Basket Club va viure la temporada 2016-2017 com la millor de la història. Accedeix a les finals de les tres competicions que va disputar, obtenint el campionat de lliga ACB per primera vegada en la seua història.
En esta competició, l'equip va liderar la classificació durant gran part de la temporada regular, finalitzant en tercera plaça. Als play-offs, va eliminar a Barcelona i Unicaja per a imposar-se en 3-1 al Real Madrid. En copa, va perdre contra el Madrid en una igualada final per 97-95. Pel que fa a l'Eurocup, va fer una excel·lent competició fins que va perdre l'últim partit de la final en l'últim quart. Tot i arribar amb un avantatge de 13 punts, un parcial de 4-20 va donar-li el títol a l'Unicaja.

## Plantilla

Nota: Hi ha jugadors que poden tenir més d'una nacionalitat.

### Alineació

| Pos. | Inicial | Banq. 1 | Banq. 2 | Banq. 3 |
| P | Bojan Dubljević | Pierre Oriola | Viacheslav Kravtsov | Mike Tobey |
| AP | Luke Sikma | Will Thomas | | |
| A | Fernando San Emeterio | Romain Sato | | |
| E | Joan Sastre | Rafa Martínez | | |
| B | Antoine Diot | Guillem Vives | Sam van Rossom | |

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Una temporada para enmarcar». Levante-EMV, 18-06-2017.
# World Checklist of Selected Plant Families

World Checklist of Selected Plant Families (abreujat WCSP) - Llista mundial de famílies de plantes seleccionades és un programa de col·laboració internacional que proporciona l'última revisió i les opinions sobre els noms científics acceptats i sinònims de plantes publicats. És mantingut per Reial Jardí Botànic de Kew, està disponible en línia, la qual cosa permet fer cerques dels noms de les famílies, gèneres i espècies, així com la possibilitat de crear llistes de verificació.
El projecte es remunta a la feina feta en la dècada de 1990 per l'investigador de Kew Rafaël Govaerts d'una llista de verificació del gènere Quercus. Influenciat per l'Estratègia Global per a la Conservació Vegetal, el projecte es va ampliar. A partir de gener de 2013, inclou 173 famílies d'espermatòfits (plantes fanerògames). Les famílies de monocotiledònies són completes. S'hi van afegint altres famílies.
Un projecte complementari és l'Índex Internacional de Noms de Plantes (IPNI), en el qual també participa Kew. IPNI té com a objectiu proporcionar els detalls de la publicació dels noms de les espècies de plantes, però no té per objecte determinar quins noms de les espècies són acceptats. Els noms de publicació recent s'afegeixen de forma automàtica des d'IPNI a WCSP. WCSP és també la base de dades subjacent per a la llista de plantes The Plant List.

## Vegeu també

* Índex Internacional de noms de plantes

## Referències

* World Checklist of Selected Plant Families, Royal Botanic Gardens, Kew, http://apps.kew.org/wcsp/home.do
# El rapte de les sabines (Poussin)

El rapte de les sabines és un quadre del classicisme francès pintat per Poussin l'any 1637 i que actualment es troba al Museu del Louvre de París. La tècnica utilitzada és oli sobre tela i les seves dimensions són 159 cm × 206 cm. El tema mostrat és un episodi de mitologia romana, el rapte de les sabines per part dels romans.
La composició molt dramàtica d'aquest oli mostra tota la tensió de l'episodi. Els personatges són nombrosos; dones de Sabínia que intenten fugir, soldats de Roma que les atrapen, soldats que lluiten amb espases, nadons caiguts per terra, etc. En primer pla, al centre, una dona al bell mig del caos implora a Ròmul, que, sense mirar-la, supervisa l'escena a l'esquerra del quadre, entre dues columnes dòriques. L'arquitectura en general és anacrònica i presentada com un decorat de teatre.
Poussin utilitza una manera d'expressió "furiosa" que, segons ell, descriu perfectament les increïbles escenes de guerra. La seva preocupació és ser intel·ligible pels desconeixedors del tema, per la qual cosa atorga als personatges actituds molt expressives. Els colors violents com el vermell, el groc i el blau elèctric, sobre el fons de colors sorra, contribueixen a la creació d'aquesta atmosfera de terror. Com per a altres composicions seves, utilitza una tècnica consistent a, primer, fabricar els personatges, de mida petita, amb cera, vestir-los, col·locar-los davant d'un paisatge pintat, per finalment pintar l'obra final.
Poussin feu dues versions del tema: l'obra present al Louvre n'és la segona (datada el 1637); la primera (datada el 1634-5) forma part de la col·lecció del Metropolitan Museum of Art a Nova York.

## Referències

* ↑ «L'Enlèvement des Sabines» (en francès). Fitxa de l'obra. Museu del Louvre. [Consulta: 6 febrer 2014].
* ↑ «The Abduction of the Sabine Women» (en anglès). The Metropolitan Museum of Art.. [Consulta: 6 febrer 2014].
* De Rynck, Patrick; trad. Jordi Beltrán. «El rapto de las Sabinas». A: Cómo leer la pintura. Barcelona: Electa, 2005, pp. 276-277. ISBN 9788481563887.
# Orange

«Orange» té aquests significats:
* Toponímia:
** Riu Orange, riu sud-africà
** Divisions administratives:
*** Cantó d'Orange, al departament de la Valclusa, amb capital a Aurenja
*** Districte d'Orange o Districte d'Aurenja, arrondissement del departament de la Valclusa
*** Comtat d'Orange, diversos indrets
*** Principat d'Orange, principat del Sacre Imperi originari de la ciutat d'Aurenja
*** Colònia del Riu Orange, colònia britànica del 1900 al 1910
*** Transoràngia, establiment colonial britànic del 1845 al 1848
*** Sobirania del Riu Orange, colònia britànica del 1848 al 1854
*** Estat Lliure d'Orange, estat independent de l'Àfrica austral de 1854 a 1902
*** Província de l'Estat Lliure d'Orange, actualment anomenada Estat Lliure, província de Sud-àfrica
*** Bisbat d'Orange, seu catòlica extingida que s'estenia pels territoris de l'actual Valclusa (França)
** Entitats de població:
*** Orange (francès) o Aurenja (occità), ciutat occitana capital del departament de la Valclusa
*** Orange (Austràlia), ciutat d'Austràlia a l'estat de Nova Gal·les del Sud
*** Orange (Califòrnia), a l'estat de Califòrnia
*** Orange (Connecticut), a l'estat de Connecticut
*** Orange (Massachusetts), a l'estat de Massachusetts
*** Orange (Nova Jersey), a l'estat de Nova Jersey
*** Orange (Nou Hampshire)
*** Orange (Ohio)
*** Orange (Texas), a l'estat de Texas
*** Orange (Vermont)
*** Orange (Virgínia), a l'estat de Virgínia
*** Orange Beach (Alabama), població dels Estats Units a l'estat d'Alabama
*** Orange City (Florida), a l'estat de Florida
*** Orange City (Iowa), a l'estat d'Iowa
*** Orange Cove, població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia
*** Orange Park, població dels Estats Units a l'estat de Florida
*** East Orange, població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey
*** Port Orange, població dels Estats Units a l'estat de Florida
*** South Orange, població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey
*** West Orange (Texas), població dels Estats Units a l'estat de Texas
* Organitzacions:
** Orange S.A., empresa multinacional francesa de telecomunicacions
** Orange Bank, banc en línia filial de l'anterior
** Orange Espanya, empresa de telefonia mòbil
** Estudi Orange va finançar i desenvolupar el projecte per crear la pel·lícula Elephants Dreams
* Noblesa:
** Casa d'Orange-Nassau, branca de la Casa de Nassau i origen de la casa reial neerlandesa
** Príncep d'Orange, títol nobiliari d'origen francès amb domini sobre el Principat d'Orange
** Orde d'Orange, organització protestant d'Irlanda del Nord i Escòcia d'ideari anticatòlic i nacionalista britànic
* Biografies: Jason Orange, cantant britànic, membre de Take That
* Miscel·lània:
** A Clockwork Orange, pel·lícula dirigida, produïda i escrita per Stanley Kubrick
** Orange Kabelano Charity Cup, competició de futbol de Botswana que es disputa a partit únic
# Monestir de San Pelayo

San Pelayo és un monestir catòlic a la ciutat d'Oviedo, al Principat d'Astúries (Espanya). A la seva part posterior es troba l'Acadèmia de la Llingua Asturiana i, fins al 2010, l'Arxiu Històric d'Astúries. L'edifici es troba a la zona preromànica en la qual també hi ha altres temples com la catedral d'Oviedo i San Tirso.
Alfons II d'Astúries, el Cast, dedicant-lo en un primer moment a Sant Joan Baptista de la Dueñas. Es creu que el patrocini del temple és obra de Teresa Ansúrez, vídua del rei Sanç I de Lleó.
Originalment dedicat a Sant Joan Baptista, avui dia el temple està dedicat a Sant Pelagi (Pelayo) Màrtir, nascut a principis del segle x a la localitat gallega d'Albeos. Sent encara nen va ser detingut com a ostatge en lloc del seu oncle Hermigio, bisbe de Tui. Després de passar quatre anys a la presó es refusa a cedir a les insinuacions de l'emir i a renunciar a la seva fe. És llavors martiritzat el 26 de juny de 925 a Còrdova.
Les seves relíquies van ser enviades pels cristians al nord, lluny de la influència musulmana. Primer van arribar a Lleó i l'any 994 van passar a Oviedo, on van ser acollides en aquest monestir, que va canviar de nom i va adoptar el del jove màrtir.
L'edifici va ser remodelat diverses vegades, trobant-se en els seus fonaments restes romàniques d'un claustre. El 1590, Leonardo de la Cajiga reedificà l'església i la primera gran reforma sobrevé l'any 1650 amb la construcció de les torres de Melchor Velasco. A la fi del segle xvii es torna a reedificar el conjunt amb traça de Gregorio Roza, Francisco de la Riva i Gaspar Ladrón de Guevara, reconeguts arquitectes que li donen el seu aspecte actual al conjunt. L'última fase de la reforma del monestir va començar el 1703 amb la construcció de la vicaria amb la seva imponent façana basada en els palaus barrocs, obra de Fra Pedro de Cardeña.

## Bibliografia

* Fernández Conde, Francisco Javier; Torrente Fernández, Isabel «Los orígenes del monasterio de San Pelayo (Oviedo): aristocracia, poder y monacato)». Territorio, Sociedad y Poder, revista de estudios medievales. Universidad de Oviedo [Oviedo], 2, 2007, p. 181-202. ISSN: 1886-1121.

## Enllaços externs

* Monestir de San Pelayo - Lloc web oficial
* "Mirabilia Ovetensia"·Hipótesis de la primitiva basílica de San Juan Bautista
# Copa Catalunya de futbol masculina 2018-2019

La Copa Catalunya 2018-2019 és la 30a edició de la Copa Catalunya de futbol, celebrada durant la temporada 2018-19. La Copa Catalunya és una competició de futbol a eliminatòries úniques organitzada per la Federació Catalana.
Participaren els campions de Grup de la Primera Catalana i els equips de Tercera Divisió, Segona Divisió B i Segona Divisió estatals. La competició començà el dia 28 de juliol de 2018 i acabà l'1 de maig de 2019 amb la final, a l'Estadi Olímpic Municipal de la Feixa Llarga de l'Hospitalet entre el FC Vilafranca i la Unió Esportiva Sant Andreu, amb el resultat de 2 gols a 0 a favor de la UE Sant Andreu.

## Participants

Hi participen tres equips de la Primera Catalana (els dos campions de grup, FE Grama i CP San Cristóbal, i la UE Sants), divuits equips de la Tercera Divisió estatal (FC Ascó, Castelldefels, Cerdanyola, RCD Espanyol B, CE Europa, UE Figueres, CF Gavà, EC Granollers, Horta, L'Hospitalet, Palamós CF, Prat, UE Sant Andreu, Santboià, Santfeliuenc, Terrassa FC, FC Vilafranca i Vilassar de Mar), i els catalans de la Segona Divisió B (que són set: CF Badalona, UE Cornellà, UE Llagostera, Lleida Esportiu, UE Olot, Peralada i CE Sabadell) i la Segona Divisió estatals (FC Barcelona B, Nàstic i Reus Deportiu).
Les eliminatòries es disputaran, sempre que sigui possible, al camp de l'equip d'inferior categoria. Si coincideixen equips de la mateixa categoria, al camp de l'equip que no hagi actual abans com a local. Si això no decideix l'ordre, el camp es tria per sorteig.

## Primera eliminatòria

Partits jugats el 28 i 29 de juliol de 2018.

## Segona eliminatòria

Partits jugats entre el 4 i el 12 d'agost de 2018.

## Tercera eliminatòria

Partits jugats l'11 d'agost de 2018.
* No la juga: EC Granollers

## Quarts de final

Partits jugats el 7 de novembre de 2018.
* No la juga: Nàstic

## Semifinals

Partits jugats el 21 de novembre de 2018.

## Final

La final de la Copa de Catalunya es disputà l'1 de maig a l'Hospitalet, entre el UE Sant Andreu i el FC Vilafranca.
| UE Sant Andreu | 2-0 | FC Vilafranca |
| Ferran 14' David López 81' | Informe | |

## Referències

* 1 2 3 «Definits els quarts de final de la Copa Catalunya Absoluta». FCF.cat, 26-10-2018. [Consulta: 26 octubre 2018].
* 1 2 3 «Horaris dels quarts de final de la Copa Catalunya Absoluta». FCF.cat, 05-11-2018. [Consulta: 5 novembre 2018].
* ↑ «Definits els horaris de les semifinals de la Copa Catalunya Absoluta». fcf.cat, 13-11-2018. [Consulta: 13 novembre 2018].
* ↑ «Sant Andreu i Vilafranca jugaran la final de la Copa Catalunya Absoluta l'1 de maig». FCF.cat. [Consulta: 15 març 2019].
# Parkers Prairie

Parkers Prairie és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 991 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Parkers Prairie tenia 991 habitants, 401 habitatges, i 240 famílies. La densitat de població era de 324,3 habitants per km².
Dels 401 habitatges en un 25,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,6% hi vivien parelles casades, en un 7,5% dones solteres, i en un 40,1% no eren unitats familiars. En el 34,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 23,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,22 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,8% tenia menys de 18 anys, un 6% entre 18 i 24, un 22,9% entre 25 i 44, un 20,7% de 45 a 60 i un 29,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.618 $ i la renda mediana per família de 36.042 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.068 $ mentre que les dones 19.250 $. La renda per capita de la població era de 16.748 $. Entorn del 6% de les famílies i el 12,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Parkers Prairie». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Parkers Prairie». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Egos Teatre

Egos Teatre és una companyia teatral fundada el 2006 per alumnes de l'Institut del Teatre de Barcelona. Els membres fundadors són Anna Alborch, Lali Camps, Rubèn Montañá, Toni Sans, Maria Santallusia i Albert Mora, als quals s'incorporen Joan Maria Segura, llicenciat en Direcció i dramatúrgia que n'assumirà el rol de director fins al 2014, i Francesc Mora, pianista i compositor que s'encarregarà de les creacions musicals i dels arranjaments dels espectacles.
El seu primer espectacle, No hem vingut pas per fer-nos esbroncar!, va néixer com a taller d'interpretació de l'Institut del Teatre el curs 2005-2006, amb direcció d'Agustí Humet. Com que l'acollida del públic va ser molt bona, es va revisar professionalment i es va presentar l'any 2006 al Teatre Tantarantana en l'onzena Mostra de Teatre de Barcelona, on va obtenir el Premi de la Votació Popular al millor espectacle. Tot i això, el primer espectacle creat fora de l'àmbit acadèmic va ser Ruddigore o la nissaga maleïda, un musical estrenat al Versus Teatre el 2007 que va estar en cartell durant set mesos. L'acollida del públic i de la crítica va ser molt bona i va ser guardonat amb diversos premis: quatre nominacions als Premis Gran Vía de los Musicales, de les quals Sonia Montañá obté el Premi Gran Vía al millor maquillatge i perruqueria; el Premi San Miguel 2008 al millor espectacle per votació popular de la Fira de Tàrrega; quatre nominacions als Premis Butaca; millor espectacle musical de l'any segons la Crítica barcelonina, i Guineueta al millor espectacle per votació popular.
Les representacions posteriors han estat La casa sota la sorra (2010), El crim de Lord Arthur Savile (2011) i L'esquella de la torratxa (2014). Alhora, la companyia també té el segell EGOS petits, dedicat al teatre musical familiar, des del qual s'ha produït l'espectacle En Joan sense por, un musical amb titelles que et traurà el singlot… Hip!, estrenat el 2009 en el cicle Joc al ninot de Lleida i guardonat amb el Premi d'Escenificació de l'Institut del Teatre de Barcelona; el Premi Caixa Catalunya de la 20a Mostra d'Igualada - Fira de Teatre Infantil i Juvenil i dos premis a la 20a Fira de Titelles de Lleida. A part d'això, la companyia ha participat en les cavalcades dels Reis d'Orient de Barcelona els anys 2011, 2013 i 2014.

## Produccions

* No hem vingut pas per fer-nos esbroncar!, Teatre Tantarantana (28 octubre 2006).
* Ruddigore o la nissaga maleïda, Versus Teatre (7 novembre 2007)
* En Joan sense por, un musical amb titelles que et traurà el singlot… Hip!. CaixaForum de Lleida (25 gener 2009)
* En Joan sense por, un musical amb titelles que et traurà el singlot… Hip!. Teatre Poliorama (17 gener 2010 i 14 febrer 2010)
* La casa sota la sorra. Teatre Nacional de Catalunya (21 febrer 2010)
* El crim de Lord Arthur Savile. Teatre Nacional de Catalunya (21 novembre 2011)
* L'esquella de la torratxa. Teatre Nacional de Catalunya (7 març 2014)

## Referències

* 1 2 3 4 Guerra, Gerard. «Egos Teatre». Enciclopèdia de les Arts Escèniques Catalanes. Institut del Teatre (reconeixement). [Consulta: juny 2022].
# Otacili

Otacili és el nom dels següents personatges:
* Mani Otacili Cras, cònsol el 263 aC
* Tit Otacili Cras, cònsol el 261 aC
* Tit Otacili Cras, pretor i general a la Segona Guerra Púnica.
* Otacili Cras, oficial de Gneu Pompeu.
* Luci Otacili Pílit, retòric roma