OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Refugi de Bachimaña Superior

El Refugi de Bachimaña Superior, és un xicotet refugi forestal no guardat al terme municipal de Panticosa a 2.225 m d'altitud. Té una capacitat per a 8 places sense lliteres i sense cap mena de serveis. Està situat al marge esquerre de l'Ibon de Bachimaña superior i rodejat per un conjunt de circs glacials, i de gran quantitat d'ibons i grans cims. És titularitat d'EISA.

## Activitats

És punt de partida de moltes excursions i senderisme pel GR 11, travesses a Bramatuero, Vall de l'Ara, valls de Gaube, Circ de Pedrafita i Sallent de Gállego, i ascensions a Marcadau (Muga nord de 2.676 m i Muga sud a 2.727 m), Punta Zarre, Gran Aratille, Batanes, Xuans, Tebarrai, i a cims de més tres mil metres com els Infierno occidental, oriental i central, el Gran Facha o el Garmo Blanco. A l'hivern es poden realitzar recorreguts i ascensions amb esquís de muntanya. Es pot combinar amb el refugi dels Ibons de Bachimaña i el refugi de Respomuso.

## Referències

* 1 2 Refugios pirenaicos. [2a. ed. amp. y corr.]. Zaragoza: Prames, D.L. 1993. ISBN 8487601197.
* ↑ «Ruta 20: Ref. de los Ibones de Bachimaña – Cuello dero Letrero – Col d'Arratille – Ref. de Wallón-Marcadau» (en castellà). Entrepyr.eu. Arxivat de l'original el 2017-02-24. [Consulta: setembre 2017].
* ↑ «Collado del Letrero (2.637 m)». Arxivat de l'original el 2018-07-17. [Consulta: 4 setembre 2017].
# Refugi d'Esplà

El refugi d'Esplà és un refugi de muntanya del terme municipal de Baix Pallars, a la comarca del Pallars Sobirà. És a la zona sud-oriental del terme, en el territori que fou de l'antic municipi de Baén.
Es troba a 1528 metres d'altitud, en el cim del Cap de Roques de Solduga, elevació del nord-est de la Serra de Cuberes. A uns 200 metres al nord-oest es troba el santuari de la Mare de Déu d'Esplà i al vessant meridional, al sud-oest, està el poble de Solduga, .

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# René Marigil de Mingo

René Marigil de Mingo (Carmaux, França, 24 d'octubre de 1928 - Sagunt, 19 d'octubre de 2009) va ser un ciclista espanyol que fou professional entre 1954 i 1962. Tot i néixer a França es va fer ciclista a Sagunt, on anà a viure el 1942. El seu principal èxit esportiu fou la victòria en una etapa de la Volta a Espanya de 1958.

## Palmarès

* 1956
** 1r a la Volta a Llevant
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Mallorca
* 1957
** 1r al Gran Premi Pascuas
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Astúries
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Andalusia i 1r de la classificació de la muntanya
* 1958
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
* 1959
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Andalusia
* 1960
** Vencedor d'una etapa de la Bicicleta Eibarresa
* 1962
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Andalusia

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1956. 21è de la classificació general
* 1958. 19è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1959. 12è de la classificació general
* 1960. 13è de la classificació general
* 1961. 16è de la classificació general
* 1962. 16è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1956. 58è de la classificació general

## Referències

* 1 2 «René Marigil de Mingo». Las Provincias. [Consulta: 8 abril 2013].
* ↑ «Fallece el saguntino René Marigil». Las Provincias, 20-10-2009. [Consulta: 8 abril 2013].

## Enllaços externs

* Fitxa de René Marigil a sitiodeciclismo.net
# René Monié

René Monié (Tesà, 2 de gener del 1934) és un antic jugador nord-català de rugbi a 15 que jugà amb la USAP i amb l'equip nacional francès, normalment en la posició de centre en els tres quarts. Feia 1,75 m i 69 kg.

## Carrera

* Gallia Club Théza
* Unió Esportiva Arlequins de Perpinyà

### Internacional

* Debutà el 16.12.56 contra Txecoslovàquia, i el seu segon i darrer partit fou contra Anglaterra el 23.2.57.

## Palmarès

* Campió de França 1955
* Vencedor de la Challenge Yves du Manoir del 1955
* Finalista de la Challenge Yves du Manoir el 1954

## Enllaços externs

* Estadístiques (francès)
# Ramón Quiroga

Ramón Quiroga (23 de juliol de 1950) és un futbolista peruà nascut a l'Argentina i entrenador.
Va formar part de l'equip peruà a la Copa del Món de 1978 i 1982.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Rosario Central, Sporting Cristal, Independiente i Barcelona SC.

## Referències

* ↑ Pierrend, José Luis. «Peru - Record International Players». RSSSF, 28-05-2009.
* ↑ «World Cup finals in goalie's hands». The Deseret News, 20-06-1978.
* ↑ Ramón Quiroga: "En aquel 6 a 0 vimos cosas raras" Arxivat 2018-03-14 a Wayback Machine. - La Nación (castellà)
* ↑ The knowledge at The Guardian
* ↑ Ramón Quiroga a National-Football-Teams.com (anglès)
# Ramón Ramírez

Ramón Ramírez (5 de desembre de 1969) és un exfutbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1994.

## Referències

* ↑ Ramón Ramírez - Century of International Appearances
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.
# Kurtalisa

Kurtalisa era una ciutat situada a la zona fronterera entre els hitites i Mitanni.
Probablement era independent des del segle XVI aC i va caure sota influència de Mitanni, fins que a finals del segle xv aC l'Imperi Hitita el va sotmetre. El rei Tushratta de Mitanni, cap a l'any 1360 aC hi va afavorir una revolta. Subiluliuma I, que probablement encara només era príncep hereu hitita, quan anava a reprimir una revolta del regne hurrita d'Isuwa, es va trobar amb la defecció d'aquesta ciutat i d'altres del voltant, la va atacar i la va sotmetre.

## Referències

* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Reino medio y del Imperio Nuevo. Tres Cantos: Akal, 2004, p. 92. ISBN 8446022532.
# Khemais Labidi

Khemais Labidi (Tunísia, 30 d'agost de 1950) és un exfutbolista tunisià de la dècada de 1970.
Fou internacional amb la selecció de Tunísia amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1978.
Pel que fa a clubs, destacà a Jeunesse Sportive Kairouanaise.
Trajectòria com a entrenador:
* 1992-1995: JS Kairouan
* 1996: JS Kairouan
* 1997: JS Kairouan
* 2002: Tunísia
* 2005: JS Kairouan
* 2006: CS Hammam Lif
* 2017-: JS Kairouan

## Referències

* ↑ 1978 FIFA World Cup Argentina Arxivat 2011-10-20 a Wayback Machine.
* ↑ «FIFA profile». Arxivat de l'original el 2014-04-11. [Consulta: 23 juliol 2019].
# Kingdom Builder

Kingdom Builder és un joc de tauler guanyador del premi Spiel des Jahres de 2012 on cal construir el reialme més poderós col·locant peces al tauler. Es combina la sort amb l'estratègia. El joc presenta diverses expansions, que amplien el tauler de joc i els objectius.

## Regles

Els jugadors reben a cada torn una carta que indica el tipus de terreny en què es podrà construir. Llavors poden col·locar tres fitxes de manera que, sempre que sigui possible, toquin a peces pròpies que ja estiguin al tauler. Quan una fitxa toca una casella especial d'edifici, el jugador guanya aquell bonus. Els bonus permeten accions addicionals optatives a cada torn: col·locar més peces o moure alguna de les ja posades. La puntuació final és definida per les cartes d'objectiu del joc, que indiquen si se sumen punts per reialme gran, per posseir més caselles de castell, per una especial disposició de les fitxes o per estar a un determinat terreny. La suma total de les diferents cartes dona el guanyador.

## Referències

* ↑ Pàgina del premi
# L'Association

L'Association és una editorial francesa de còmics fundada al maig del 1990 per Jean-Christophe Menu, Lewis Trondheim, David B., Mattt Konture, Patrice Killoffer, Stanislas i Mokeït qui se'n va anar poc després.
Aquesta editorial lidera el nou corrent de còmics dels anys noranta i guarda encara el seu estatus associatiu del principi. Ha contribuït a divulgar autors com Marjane Satrapi o Joann Sfar. D'aquest últim, cal destacar que molts il·lustradors i dissenyadors provinents de l'Association han col·laborat en la seva obra Donjon.
L'Association ha creat tres revistes: Lapin, l'Oubapo i finalment L'Éprouvette, una revista de crítica i teoria del còmic. També ha editat l'obra Comix 2000 Recolzant-se en les experiències més entusiastes de les dècades passades (edicions de l'Square o Futuropolis), revistes A SUIVRE i Charlie Hebdo i ha refusat limitar-se al fanzine, l'Association ha sabut imposar en uns quants anys una forma d'editar el còmic diferent: autors al poder, pràctiques de distribució originals abandonades després per pressions de l'FNAC, un negre i blanc exigent (i sinònim de manca de diners), formats molt diversos, etc.
En un assaig seu Plates-Bandes 2005 Jean-Christophe Menu revisa aquests anys d'innovació i evoca les pors al futur: l'èxict d'obres com ara Persèpolis impressionaren fortament els editors tradicionals, que anirien a la recerca d'ocupar l'espai del còmic independent amb productes poc sincers.
Després de la marxa de David B. a la primavera del 2005, Lewis Trondheim va decidir a la tardor del 2006 deixar l'Association, seguit poc després per Stanislas.

## Dades

L'Association, 16, rue de la Pierre-Levée 75011 Paris

## Enllaços externs

* http://www.lassociation.fr
# Federació de Grups Amateurs de Teatre de Catalunya

Federació de Grups Amateurs de Teatre de Catalunya és una entitat catalana creada el 1985 dins l'àmbit del Primer Congrés de Cultura Popular, aprofitant el Primer Congrés de Teatre Amateur celebrat a Igualada i que agrupa uns 300 grups amateurs de teatre d'arreu de Catalunya. El seu cap és Antoni Font i Selva i la seu es troba a Gran Via de les Corts Catalanes, 608 de Barcelona.
Des de 1990 organitza una trobada anyal de grups de teatre aficionats. El 2010 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Enllaços externs

* Federació de Grups Amateurs de Teatre de Catalunya - Lloc web oficial
# Cinema Catalunya

El Cinema Catalunya (alguna vegada escrit també a la castellana: Cine Cataluña) fou un cinema de Manresa que estava emplaçat al Passeig de Pere III, 48 (fent cantonada amb el carrer Magí Canyelles).
La història d'aquest cinema comença quan l'empresari barceloní Rafael Gisbert Ferrandis, el 3 de gener del 1946, va sol·licitar a la junta d'espectacles un permís per «construir un edificio compuesto de salón destinado a espectáculos cinematográficos y baile, un salón de te y baile, y un bar-restaurante». Fou aprovada el 8 de gener del mateix any i el nou cinema portaria el nom de Windsor.
Al cap de dos anys amb les obres gairebé acabades, Rafael Gisbert va vendre el solar i la concessió del cinema a Modest Padró Riera, marit de Rosa Cabot Verdaguer (filla de l'empresari del món del cinema i el teatre Andreu Cabot Puig). L'edifici ocupava més de mil metres quadrats amb una capacitat de 1.818 espectadors (1.216 a la platea i 602 a l'amfiteatre) i disposava de dos projectors.
Padró li va canviar el nom i el Cinema Catalunya va obrir portes el 29 d'agost del 1948, per la Festa Major de Manresa, amb la projecció de la pel·lícula “Aquella noche en Río”.
Durant molts anys, el Catalunya va ser el cinema de més categoria de Manresa i era on es feien les estrenes més importants. Tenia butaques encoixinades, quan la resta d'espais culturals de la ciutat les tenien de fusta.
L'any 1954, l'empresa publicitava al Periódico del Movimento: «siempre dispuesta a ofrecer a su público de Manresa las últimas novedades cinematográficas se complace en anunciar haber contratado para su estreno exclusivo la totalidad de las superproducciones 20th. Century Fox con el modernísimo sistema Cinemascope con la divertidísima producción “Como casarse con un millonario”».
En els primers temps, el Catalunya obria de dijous a diumenge però, a la meitat de la dècada dels cinquanta, ja només obria els caps de setmana i els festius. Va tancar portes el 1987.

## Referències

* 1 2 3 «“Manresa ret homenatge als 120 anys d'història dels cinemes a la ciutat” (2016)».
* ↑ «El Pou de la Gallina "Cinema Catalunya"».
* 1 2 3 COMAS, Francesc, Col·lecció d'Històries del Bages 467 «Els cinemes als anys cinquanta». Regió 7, 20-02-2016.
# Ex professo

Ex profeso és una locució llatina que vol dir <<a propòsit>>. Aquest mot llatí és molt comú veure’l utilitzat en textos literaris i en actes policials.

## Significat

El significat d’aquesta locució llatina és 'declarat expressament, amb intenció'.

## Pronuncia

Ex pro · fe · so [ˌɛkspɾo'feso]
Ex és una paraula aguda d'1 síl·laba. Profeso és una paraula plana de 3 síl·labes.

## Sinònims

A propòsit, de propòsit, deliberadament, expressament.

## Referències

* ↑ «ésAdir > ex professo». [Consulta: 26 novembre 2021].
# Kristaps Gluditis

Kristaps Gluditis (Riga, 6 de novembre de 1995) és un jugador de bàsquet letó. Amb 1.91 metres d'alçada, juga en la posició d'escorta.

## Carrera esportiva

Es va formar al planter del BK Jelgava. La temporada 2015-16 la va començar al seu club d'origen, amb una mitjana de 16,9 punts, 2,4 rebots i 1,9 assistències per partit, sent el màxim anotador de la lliga letona, fins que en el mes de desembre de 2015 va recalar a les files del Barons Riga. Poc després, en el mes de gener de 2016, fitxa per l'Herbalife Gran Canaria per jugar a la lliga EBA. La temporada 2017-18 passa a jugar a LEB Plata amb el filial del Saski Baskonia. L'agost de 2018 el CB Prat de LEB Or anuncia el seu fitxatge per a la campanya 2018-19. En el mes de gener de la mateixa temporada es desvincula de l'equip potablava i signa un nou contracte amb l'Iberojet Palma de la mateixa categoria.

## Referències

* ↑ «Kristaps Gluditis, tiro exterior para el LEB Plata» (en castellà). ACB, 21-09-2017 [Consulta: 7 gener 2019]. Arxivat 8 de gener 2019 a Wayback Machine.
* ↑ «El killer letón Kristaps Gluditis será la amenaza exterior del C.B. Prat» (en castellà). FEB, 04-08-2018 [Consulta: 7 gener 2019].
* ↑ «El Iberojet Palma cierra un acuerdo con el escolta Gluditis» (en castellà). Diario de Mallorca, 09-01-2019 [Consulta: 12 gener 2019].

## Enllaços externs

* Fitxa a la FEB (castellà)
# Xeic

* Per a altres significats, vegeu «Xeic!».
Xeic —de l'àrab شيخ, xayẖ, literalment ‘ancià’— és un títol honorífic d'origen àrab el sentit del qual és ‘venerable’ o ‘mestre’. En termes generals, un xeic és una persona respectada a causa de la seva edat, els seus coneixements o la seva autoritat. A l'origen el mot volia dir simplement ‘home vell', fins que es va començar a utilitzar per a designar el cap d'una tribu beduïna a la península Aràbiga.

## Variants del terme

És un terme equivalent al títol tuareg i amazic amghar, que significa ‘home gran' (per edat o poder); es dona a un cap que serveix d'enllaç entre la tribu i l'amenokal. En alguns grups amazics, principalment a la Cabília, l'amghar és el cap de l'assemblea de notables; entre alguns grups amazics del Marroc el cap de l'assemblea o jamaa s'anomena muqàddam i l'amghar és el que té el poder per la força i no per elecció.
A la regió del golf Pèrsic aquest tractament es fa servir per a referir-se a persones prominents, generalment alts càrrecs polítics o homes de negocis (de fet, en l'opinió pública occidental, aquest títol es relaciona quasi exclusivament amb els potentats del petroli). Va ser utilitzat com a títol oficial pels monarques del Kuwait fins que aquest estat va ingressar a la Lliga Àrab el 1961 i va adoptar la denominació d'emirat (els seus dirigents llavors passaren a ser designats com a emirs o prínceps).
En l'islam amb freqüència designa de manera genèrica els homes versats en religió (com un equivalent d'ulema o alfaquí). En una confraria sufí, el xeic és el mestre espiritual o el títol respectuós donat a un sant. Els àrabs cristians també solen usar-lo de la mateixa manera. Els grans caps religiosos o líders de confraries utilitzen sovint xeic (xaykh) com afegit al seu nom per indicar aquesta distinció.
El mot també s'empra com a simple tractament de cortesia dirigit a les persones grans; seria l'equivalent del terme català avi, sense cap connotació de parentiu amb el qui parla. No obstant això, aquest ús és delicat, ja que en determinats contextos pot utilitzar-se per a fer veure a algú que és vell o que ho sembla.
En molts llocs (tant del món àrab com de països musulmans no àrabs) ha esdevingut nom propi, Xaykh. A l'Àfrica Occidental són molt utilitzades en aquest sentit les formes Cheïkh, Sékou o Cheikou, escrites «a la francesa».
Encara que no sigui massa corrent, el mot també es fa servir al femení (شيخة, xayẖa) per a referir-se a la muller o a la filla d'un xeic o, en els països àrabs, a les dones riques. En el sufisme designa el mateix xeic (mestre o guia), ja que aquest càrrec pot ser ocupat per dones.

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, IX, 410
# Àcid tetradecanoic

L'àcid tetradecanoic (anomenat també de forma no sistemàtica àcid mirístic) és un àcid carboxílic de cadena lineal amb catorze àtoms de carboni i fórmula molecular ${\ce {C14H28O2}}$. En bioquímica se'l considera un àcid gras i se simbolitza per C14:0.
A temperatura ambient és un sòlid cristal·lí de color blanc que fon a 53,9 °C. A 100 mm de Hg bull a 250 °C. La seva densitat entre 4 °C i 54 °C és 0,8622 g/cm³ i el seu índex de refracció a 70 °C val 1,4273. És insoluble en aigua, però soluble en etanol, metanol, dietilèter, èter de petroli, benzè i cloroform. Com a àcid té un pK$_a$ = 4,90.
Fou aïllat el 1841 pel químic britànic Lyon Playfair (1818-1898) quan treballava amb el químic alemany Justus von Liebig (1803–1873) a Giessen, de mantega de la nou moscada Myristica fragrans, d'on procedeix el seu nom àcid mirístic. Fins al 70-80 % predomina en les greixos de les Myristicaceae; en greixos de llavors de palma pot comprendre el 20 % dels àcids grassos totals; en greixos de llet entre 8 i 12 % dels àcids totals. També hom el troba en la majoria de greixos animals i vegetals; se'l ha trobat en quantitats considerables (fins a un 15 %) en l'oli de balena. El contingut d'àcid tetradecanoic en el greix de la llet oscil·la entre el 15,56 i el 22,62 % dels àcids totals, amb un contingut d'àcid tetradecanoic mitjà del 19,78 % dels àcids totals. S'ha identificat com un component volàtil de la pell i la polpa de nectarina i en l'oleoresina de pebre vermell a <0,1 mg/kg.
L'àcid tetradecanoic s'empra com a ingredient en sabons i cremes d'afaitar, en lubricants, en recobriments d'alumini anoditzat, en cosmètica, en la síntesi d'èsters per a sabons i perfums, i com a component d'additius alimentaris.

## Referències

* ↑ «LipidBank - Fatty acid(DFA0014)». Arxivat de l'original el 2016-09-30. [Consulta: 7 març 2018].
* 1 2 3 «TOXNET» (en anglès). [Consulta: 7 març 2018].
* ↑ Playfair, Lyon «XX. On a new fat acid in the butter of nutmegs». Philosophical Magazine, 18, 115, 2009, pàg. 102–113. DOI: 10.1080/14786444108650255. ISSN: 1941-5966.
# Àcid tetratriacontanoic

L'àcid tetratriacontanoic (anomenat també, de forma no sistemàtica, àcid gèddic) és un àcid carboxílic de cadena lineal amb trenta-quatre àtoms de carboni, la fórmula molecular de la qual és ${\ce {C34H68O2}}$. En bioquímica és considerat un àcid gras, i se simbolitza per C34:0.
L'àcid tetratriacontanoic a temperatura ambient és un sòlid que fon a 98,4 °C. És soluble en cloroform, en acetona calenta i en benzè calent. El seu nom comú, àcid gèddic o ghèddic, prové de la cera ghedda, segregada per diverses espècies d'abelles mel·líferes asiàtiques Apis dorsata i Apis cerana. També s'ha aïllat en algunes plantes com a les arrels de Macaranga denticulata.

## Referències

* ↑ «LipidBank - Fatty acid(DFA0034)». Arxivat de l'original el 2018-02-21. [Consulta: 20 febrer 2018].
* ↑ Bogdanov, Stefan. Beeswax: Production, Properties, Composition, Control, 2016-04-01.
* ↑ Huang, Jian-you; Lu, Wen-jie; Tan, Xiao; Lu, Guo-shou; Huang, Zhou-feng «Chemical Constituents from Macaranga denticulata Root». Zhong yao cai = Zhongyaocai = Journal of Chinese medicinal materials, 38, 01-08-2015, pàg. 1671–1673.
# Dani García García

Dani García García (Mataró, 30 de gener de 1998) més conegut com a Dani García, és un jugador de bàsquet espanyol. Juga en la posició de base i el seu actual equip és el Bàsquet Manresa de la Lliga ACB de bàsquet d'Espanya.

## Carrera esportiva

Va arribar al club barceloní l'any 2014, després de disputar a La Selva amb la UE Mataró, la fase final del Campionat de Catalunya cadet. El seu equip va ser quart, després de perdre els dos únics partits davant el subcampió (DKV Joventut de Badalona) i el Sant Cugat de Vallès. A la fi d'aquella mateixa temporada, el 2014, va fitxar pel Club Bàsquet L'Hospitalet.
Amb tan sols 15 anys, va estar dues temporades consecutives amb el club. A la següent temporada, va arribar a la fase final del Campionat de Catalunya Júnior quedant Subcampió de Catalunya Júnior i sisè en el Campionat d'Espanya de clubs, a més d'aconseguir el guardó de Millor Passador del Campionat. El 2016-17 el seu club va decidir oferir-li un contracte a la LEB Plata amb el primer equip del Club Bàsquet L'Hospitalet.
A final de juliol de 2017, es va concretar el seu fitxatge pel Bàsquet Manresa per jugar les següents 4 temporades vinculat al CB Martorell de la LEB Plata.
El 3 d'agost de 2018 es va oficialitzar, per part del Bàsquet Manresa, la cessió al Club Baloncesto Peñas Recreativas de Huesca per a la campanya 2018/19. Dani García va ser una de les sensacions de la temporada 2018/19 a la lliga LEB Or, en la qual va arribar a ser MVP la jornada 13 gràcies als seus 17 punts, 3 rebots, 10 assistències, 3 recuperacions i 1 falta rebuda, amb un total de 30 punts de valoració. La temporada regular la va concloure amb una mitjana de 5,1 punts, 3,2 rebots i 3,2 assistències, amb una mitjana de 7,2 de valoració per partit., 3,2 rebots i 3,2 assistències, amb una mitjana de 7,2 de valoració per partit.
El 7 de maig de 2019, García torna a les ordres del Bàsquet Manresa per al que queda de temporada per jugar a la Lliga ACB.
Al juliol de 2019 torna al Club Bàsquet Penyes Osca per disputar la Lliga LEB Or, cedit pel Bàsquet Manresa.
Al juliol de 2020, signa amb el Bàsquet Girona per disputar la Lliga LEB Or, cedit pel Bàsquet Manresa, a on torna al gener de 2021.

## Referències

* ↑ «Dani García volverá al Levitec Huesca cedido por el Básquet Manresa» (en castellà). [Consulta: 31 juliol 2021].
* ↑ «Dani García llega al Bàsquet Girona en calidad de cedido» (en castellà). [Consulta: 31 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Fitxa al ACB
# Districte de Govuro

El Districte de Govuro és un districte de Moçambic, situat a la província d'Inhambane. Té una superfície 4.584 kilòmetres quadrats. En 2007 comptava amb una població de 34.809 habitants. Limita al nord amb el districte de Machanga de la província de Sofala, a l'est amb l'oceà Índic, al sud amb el districte d'Inhassoro i a l'oest amb el districte de Mabote.

## Divisió administrativa

El districte està dividit en dos postos administrativos (Nova Mambone i Save), compostos per les següents localitats:
* Posto Administrativo de Nova Mambone:
** Vila de Nova Mambone
** Govuro
* Posto Administrativo de Save:
** Jofane
** Luido
** Machacame
** Pandee

## Referències

* ↑ «Instituto Nacional de Estatística». Arxivat de l'original el 2008-03-08. [Consulta: 8 març 2008].