OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Avanha

Avanha (en francès Avajan) és un municipi francès del department dels Alts Pirineus, a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 37 | 45 | 30 | 52 | 58 | 68 | 77 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Guy Rumeau | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# World in Conflict

World in Conflict és un videojoc d'estratègia militar ambientada en la Guerra Freda. És desenvolupat per Ubisoft i Massive Entertainment.

## Ambient

El joc està ambientat en els finals del 1989 i principis del 1990, quan la Unió Soviètica, en comptes de caure, decideix entrar en guerra amb els Estats Units d'Amèrica i l'Organització del Tractat de l'Atlàntic Nord. El seu primer moviment és travessar el mur de Berlín i acabar de conquerir la ciutat. Després comença a expandir-se pel nord i per l'est d'Europa, fins a arribar al sud de França. Però el verdader gir es presenta quan les forces soviètiques decideixen envair els Estats Units, cosa que deixaria els europeus sense el seu gran aliat. Els russos ataquen la ciutat de Seattle i la prenen en un dia. Tot i això, els americans tornaran a prendre Seattle uns mesos després.

## Consoles

* PC → World in Conflict, World in Conflict Soviet Assault.
* XBOX 360 → World in Conflict

## Referències

* ↑ «Ubisoft bys Massive Entertainment». GameAxis Unwired, 01-12-2008, pàg. 9 [Consulta: 31 març 2020].
# World in Flames

World in Flames és un joc de taula del tipus wargame dissenyat per Harry Rowland el 1985 i distribuït per la companyia Australian Design Group on es recrea la Segona Guerra Mundial amb tota la seva amplitud, considerat com un dels millors jocs d'estratègia del segle xx.

## Mecànica del joc

El joc es divideix en torns de 2 mesos i cada un d'aquest en un impuls d'una setmana, depenent de la climatologia el torn es pot allargar o reduir; cada vegada que els dos bàndols han jugat, es llança un dau per saber quin tipus de climatologia hi haurà a cada zona climàtica del món per la següent fase, el que permet o impedeix fer algun tipus d'acció i pot reduir la capacitat de moviment i atac de les unitats.
Durant cada impuls el jugador actiu ha de decidir quin tipus de moviment vol realitzar, terrestre, naval, aeri o combinat, el que limita les unitats que poden moure o lluitar, simulant així la capacitat de cada país.
Cada mapa té una escala que pot ser diferent al d'altres zones, a Europa cada hexàgon representa uns 100 km; la unitat bàsica militar és el Cos d'Exèrcit i la Divisió.
El joc contempla moltes regles opcionals, permetent jugar des de les més bàsiques i senzilles fins a la complexió total, incloent l'estratègia política del mòdul Days of Decision.
Encara que el joc estàndard comença al Setembre de 1939, amb la Invasió de Polònia per l'exèrcit alemany, hi ha diferents opcions, podent començar el 1939 amb la Guerra Civil Espanyola o continuar després del 1945 amb els diferents escenaris possibles.

## Importància de la indústria

En gran part, les possibilitats de guanyar el joc es decideix amb el recursos que obté cada país per poder tenir totes les seves fàbriques a ple rendiment, el que permetrà la construcció de més i millors unitats militars.
Al final de cada torn, cada país decideix quin tipus d'unitat vol construir, que poden tenir un termini de fabricació per poder entrar en joc de fins a dos anys, depenent del tipus d'unitat.

## Subministrament

Per cada acció que es vulgui fer amb una unitat, aquesta deu ser capaç de traçar una línia de subministrament cap a una font de subministraments, cosa que provoca que s'hagi de mantenir permanentment el contacte entre la unitat i la font de subministraments.

## Combat

La victòria o derrota a una batalla es decideix majoritàriament pels tipus i la força de les unitats enfrontades, però sempre hi ha un percentatge que depèn en major o menor mesura d'altres factors; al World in Flames, com a la majoria de jocs de taula, això ho decideixen els daus; encara que la importància d'aquests, disminueix quan la proporció entre l'atacant i el defensor és major.

## Nous mòduls

Des de la seva creació s'han dissenyat nous mòduls que amplien els components del joc, arribant a una complexitat màxima per aquest tipus de wargame:
* America in Flames
* Days of Decision III
* Patton in Flames
* Carrier Planes in Flames
* Cruisers in Flames
* Convoys in Flames
* Khaki in Flames

## Referències

* ↑ «Charles S. Roberts Award Winners (1985)». Academy of Adventure Gaming Arts & Design. Arxivat de l'original el 2008-03-07.

## Enllaços externs

* Australian Design Group
* Vassal
# Casa Besalú (Vic)

La Casa Besalú és una casa amb elements renaixentistes i eclèctics de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de planta baixa amb dos pisos superiors i golfes. A la planta baixa hi ha disposada una porxada d'arcs apuntats, que continua per la façana lateral amb un arc. Les obertures dels pisos superiors es distribueixen simètricament en tres eixos verticals. En el primer pis, les tres obertures estan unides per una balconada de ferro forjat que jerarquitza la planta, mentre que en el segon pis, només disposa de balcó l'obertura central i es troba flanquejat en els laterals per dues finestres. En el pis corresponent a les golfes s'hi ha ubicat una galeria de vuit obertures d'arc de mig punt.

## Referències

* ↑ «Casa Besalú». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 octubre 2017].
# Castell de Tendrui

El Castell de Tendrui és un castell del poble de Tendrui (Tremp, Pallars Jussà). Fins al 1970 formava part del terme municipal de l'Gurp de la Conca.
El castell, que devia formar un conjunt fortificat amb el poble clos de Tendrui, està pràcticament desaparegut. Només en queda un mur d'uns dos metres rere l'església del poble. Més avall, resseguint el penyal on és el poble, es conserven uns 21 metres més de mur que delimita l'espai del poble i castell.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya

## Bibliografia

* BENITO I MONCLÚS, Pere, BOLÒS I MASCLANS, Jordi i BUSQUETS I RIUS, Joan-Josep. "Vila closa de Tendrui". Dins Catalunya romànica, XV, el Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993. ISBN 84-85194-56-X
* PAGÈS, M. "Tremp. Gurp de la Conca". Dins El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
# Avanguardia Nazionale (1970)

* No s'ha de confondre amb Avanguardia Nazionale (1960).
L'Avanguardia Nazionale era un moviment extraparlamentari establert el 1970 per Adriano Tilgher, però aquest moviment va ser proscrit pel govern italià, que ho va veure com una temptativa per refundar el Partit Feixista.
El membre d'Avanguardia Nazionale, Mario Ricci, va participar en l'assassinat el 1978 d'Argala, l'etarra qui havia participat, cinc anys abans, en l'assassinat del primer ministre de Franco, Luis Carrero Blanco.
Una revista neofeixista titulada Avanguardia continua sent publicada mensualment. Pot reclamar ser l'òrgan oficial de l'Avantguarda Nacional, encara que el moviment romangui il·legal a Itàlia - el moviment oficial amb el qual Avanguardia està relacionat és la Comunità Politica di Avanguardia (Comunitat Política d'Avantguarda).
# Xanca de Snethlage

La xanca de Snethlage (Hylopezus paraensis) és una espècie d'ocell de la família dels gral·làrids (Grallariidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el terra de la selva pluvial, a les terres baixes de l'oest i sud de l'Amazònia de Brasil.

## Taxonomia

Considerat sovint coespecífic amb la xanca maculada (H. macularius) recents estudis han motivat que alguns autors la consideren una espècie de ple dret.

## Referències

* ↑ L Carneiro, GA Bravo et A Aleixo. 2019. Phenotypic similarity leads to taxonomic inconsistency: A revision of the lowland antpittas. Zool. Scr.48:46-56.
# Xanca de Miller

La xanca de Miller (Grallaria milleri) és una espècie d'ocell de la família dels gral·làrids (Grallariidae).

## Hàbitat i distribució

Viu a la selva pluvial Conegut únicament als Andes del centre de Colòmbia, a Caldas

## Referències

* ↑ «Xanca de Miller». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/06/2021(català)
# Vera del Vallès

La vera del Vallès és una varietat d'olivera que es troba, majoritàriament i dispersa, al Vallès Oriental i, en menor mesura, a l'Occidental. Depenent de la tradició geogràfica, a aquesta mena d'oliveres i a l'oli que produeixen se'ls anomena també "vera fina", "salar d'Arbúcies", “grossal” o “del país”. El fet és que l'ús del mot "ver" o "vera" és comú per designar una planta que produeix fruit, en oposició al terme "bord". Aquesta dada ens indica que hi hagué un temps en què aquesta raça d'olea europaea era molt nombrosa i antiga a la seva àrea de distribució.
Segons un estudi del Consell Comarcal del Vallès Oriental, que gaudeix del suport de la Diputació de Barcelona i de la Xarxa de Productes de la Terra, avui hi ha gairebé uns 13.000 exemplars d'aquesta espècie distribuïts, aproximadament, en 167 hectàrees. Actualment, la Cooperativa Agrària, SCCL treballa no només per recuperar aquesta varietat autòctona, sinó també per donar-li valor bo i categoritzant-la com a planta certificada. És probable que l'olivera vera del Vallès sigui genèticament germana de l'anomenada vera del Montserratí o que una d'aquestes dues espècies descendeixi de l'altra.

## Distribució

El poble on hi ha més exemplars d'aquesta varietat és la Garriga, però també es cultiva a l'Ametlla del Vallès, Bigues i Riells, Caldes de Montbui, Cànoves i Samalús, les Franqueses i Sant Feliu de Codines –al Vallès Oriental– al mateix temps que també n'hi ha alguna a Castellar del Vallès i a Sabadell. Dels municipis del Vallès Occidental, aquesta varietat és més frequent a Sentmenat. Curiosament, aquesta varietat d'olivera és freqüent també a les poblacions d'Ademús i els Serrans, ambdós al País Valencià.

## Característiques agronòmiques

Les olives produïdes per les oliveres vera són de mida mitjana i de forma ovoïdal, riques en olis i polifenols. El seu oli, de perfil de fruitat verd intens i ric en aromes secundàries, és considerat de qualitat mitjana/alta per al trull. Grosso modo, es pot afirmar que el seu perfil sensorial fa aquest producte apte per al paladar gourmet. Està estudiat que les oliveres vera tenen fruits amb una maduració primerenca, poc arrelament a la terra i baixa regularitat en la producció. Aquesta varietat es pot fer servir com a empelt.

## Referències

* ↑ «Diccionari descriptiu de la llengua catalana. Consulta d'articles: ver.». DDLC. [Consulta: 27 juliol 2021].
* ↑ «Olivars de vera del Vallès». Consell Comarcal del Vallès Oriental. [Consulta: 26 juliol 2021].
* ↑ «L'Agrària del Vallès promou la recuperació de la varietat local d'oliveres vera.». Federació de Cooperatives Agràries de Catalunya, 2014. [Consulta: 27 juliol 2021].
* ↑ Sabadell, Diari de. «La Vera del Vallès», 15-01-2018. [Consulta: 25 juliol 2021].
* ↑ «Variedades de Olivo: Vera del Vallés» (en espanyol). [Consulta: 25 juliol 2021].
* ↑ «Les varietats catalanes d'olivera». Quaderns agraris, 2019. [Consulta: 30 juliol 2021].
* ↑ «VARIETAT: ‘Vera del Vallès’». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 juliol 2021].
# Vera de Moncayo

Vera de Moncayo és un municipi d'Aragó situat a la província de Saragossa i enquadrat a la comarca de Tarassona i el Moncayo. En aquesta població s'hi troba el Monestir de Veruela.
# Speicher

Speicher és un municipi del cantó d'Appenzell Ausser-Rhoden (Suïssa).

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].

## Enllaços externs

* Speicher - Lloc web oficial
# Dubóvoie (Sakhalín)

Dubóvoie (en rus: Дубовое) és un poble de l'óblast de Sakhalín, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 565 habitants.
# Gastrotheca ovifera

La granota marsupial comú (Gastrotheca ovifera) és una espècie de granota de la família del hemipràctids. Va ser descrit com a Notodelphys ovifera per Lichtenstein i Weinland el 1854. El nom específic és un compost neollatí construït, oviferus, «ovífer, que porta ous».
És una granota arbòria nocturna comuna a les terres baixes humides i als boscs humits de muntanya. Al bosc nebulós de Rancho Grande, els mascles rauquen de gener a març i les femelles donen a llum cries de maig a juny. Aquesta espècie es troba de forma simpàtrica amb G. walkeri i Flectonotus pygmaeus. Té un desenvolupament directe sense un estadi larvari de vida lliure.
Viu a boscs nebulosos de la serralada de la Costa i la serra d'Aroa, al nord de Veneçuela (estats d'Aragua, Cojedes, Miranda, Distrito Federal, Carabobo i Yaracuy), 890–2060 m d'altitud; possiblement s'estén a la Península de Paria.
A la Llista Vermella de la UICN és catalogat en la categoria vulnerable. L'agricultura, l'explotació forestal i el desenvolupament de grosses infraestructures destrossen molt del seu hàbitat natural. Tot i que aquesta espècie no està associada a l'aigua, no es pot descartar la malaltia fúngica quitridiomicosi.

## Referències

* ↑ Lichtenstein, H.; Weinland, D. F. «Über eine neue Gattung von Fröschen und die an derselben von dem Gehülfen bei der zoologischen Sammlung» (en alemany). Monatsberichte der Königlichen Preussischen Akademie des Wissenschaften zu Berlin, 1854, pàg. 372–374.
* ↑ Bruguera i Talleda, Jordi; Fluvià i Figueras, Assumpta. «ou IV.2 ovífer». A: Diccionari etimològic, 1996 (2004, 4a edició), p. 664-665. ISBN 9788441225169.
* ↑ Duellman, W. E. «A new species of marsupial frog (Hylidae: Gastrotheca) from Venezuela» (en anglès). Occasional Papers of the Michigan Museum of Zoology, 690, 1980, pàg. 5.
* 1 2 3 Ballestas, P. «Gastrotheca ovifera» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2022. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2022-1.RLTS.T55350A198640935.en.
* ↑ Frost, Darrel R. «Gastrotheca ovifera (Lichtenstein and Weinland, 1854)» (en anglès). Amphibian Species of the World: an Online Reference, 2022. DOI: 10.5531/db.vz.0001.
* ↑ Rodriguez, Jan Paul; et alii. https://www.google.cat/search?client=safari&rls=en&q=Libro+Rojo+de+los+Ecosistemas+Terrestres+de+Venezuela&ie=UTF-8&oe=UTF-8 (pdf) (en castellà). Caracas: Provita, Shell, 2010. ISBN 978-980-6774-05-6.
# Ignaz von Rudhart

Ignaz von Rudhart (en grec: Ιγνάτιος φον Ρούντχαρτ) Weismain, Oberfranken, 11 de març de 1790 - Trieste, Imperi Austrohongarès, 11 de maig de 1838). Va ser un bavarès acadèmic i funcionari públic que va ser enviat a Grècia per servir com a Primer Ministre del Consell Privat durant el regnat del rei Otó I de Grècia.

## Biografia

Von Rudhart havia rebut un doctorat en Dret per la Universitat de Múnic i havia escrit dos llibres, un d'ells un estudi estadístic del Regne de Baviera, on va ser membre del Consell d'Estat, abans del seu nomenament com a Primer Ministre de Grècia.
Quan va arribar a Atenes al febrer de 1837, va ser rebut amb desconfiança per l'anglès Edmund Lyons –que havia estat un partidari del seu predecessor, von Armansperg– i immediatament es va trobar en desacord amb el també rei sobre el paper del primer ministre. El rei Otó estava compromès amb una monarquia absoluta i era resistent a un ministre poderós. Von Rudhart va tenir una sèrie d'enfrontaments amb el rei, i a més a més amb el rebuig de la reina Amàlia. La seva renúncia va ser acceptada 10 mesos després de la seva arribada a Grècia. El rei Otó va servir com el seu propi President del Consell Privat fins que a nova constitució es va veure obligat abandonar durant la Revolució del 3 de setembre de 1843.

## Vegeu també

* Primer Ministre de Grècia

## Referències

* ↑ «The movement of Septmber 3» (en anglès). [Consulta: 21 maig 2014].
* John A. Petropulos; Politics and Statecraft in the Kingdom of Greece; Princeton University Press, 1968
# Torrent de Vallparadís

El torrent de Vallparadís és un curs d'aigua del Vallès Occidental. Neix a prop de Matadepera, tot i que dins del terme municipal de Terrassa. Un cop arriba al nucli urbà de Terrassa és soterrat i surt a l'exterior allà on comença el parc de Vallparadís. El torrent desemboca a la riera del Palau al barri de Can Jofresa. Té un traçat original d'uns 2,5 quilòmetres. A la confluència amb el torrent de Santa Maria té una profunditat d'uns 14,50 metres, amb una amplada superior d'uns 75 metres i una amplada inferior entorn dels 30 metres.

## Referències

* ↑ Garcia, M. Gemma; Moro, Antonio; Tuset, Francesc. La seu episcopal d'Ègara : arqueologia d'un conjunt cristià del segle IV al IX. Tarragona: Institut Català d'Arqueologia Clàssica, 2009. ISBN 9788493680916 [Consulta: 7 desembre 2015]. Arxivat 2015-08-14 a Wayback Machine.
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Tossal Gros (Sarroca de Lleida)

El Tossal Gros és una muntanya de 251 metres que es troba al municipi de Sarroca de Lleida, a la comarca catalana del Segrià.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Gamín

Gamín és una pel·lícula documental colombiana de 1977 dirigida i escrita per Ciro Durán.

## Sinopsi

Narrat per Carlos Muñoz, es tracta d'un documental sobre el tema de la vida dels "gamines", una paraula que es refereix als nens del carrer a Colòmbia, que han trencat tots els llaços familiars i s'han reagrupat diàriament per a sobreviure als carrers de la ciutat. La pel·lícula il·lustra amb impactants imatges la falta d'habitatge i les dures condicions de vida d'aquests nens supervivents que dormen als carrers de Bogotà i han de robar menjar i vendre cartó per a sobreviure.

## Premis

Va rebre el premi Premi Donostia als nous realitzadors al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1979 ex aequo amb Un'emozione in più de Francesco Longo.

## Referències

* ↑ Gamín Ficha en Proimágenes Colombia. Consultado el 23 de abril de 2018.
* ↑ Gamín Arxivat 2018-04-23 a Wayback Machine. Señal Colombia. Consultado el 23 de abril de 2018.
* ↑ Premis del 1979 al web del Festival de Sant Sebastià

## Enllaços externs

* Gamín a YouTube
# Gampsorhynchus

Gampsorhynchus és un gènere d'ocells que ha patit recents reubicacions taxonòmiques. Fins fa poc classificat a la família dels timàlids (Timaliidae), actualment el COI el situa als pel·lornèids (Pellorneidae).

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.8, 2011) el present gènere està format per dues espècies:
* Gampsorhynchus rufulus - matinera capblanca septentrional.
* Gampsorhynchus torquatus - matinera capblanca meridional.
# Fàbrica al carrer de Sant Sebastià, 9 (Palafrugell)

La Fàbrica al carrer Sant Sebastià, 9 és una obra de Palafrugell (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici industrial de planta baixa i un pis, amb un pati. Per la seva mida no gaire gran i la seva situació urbana, així com per la tipologia d'obertures, remet a un dels edificis fabrils conservats més antics de la vila, del segle xix, situat encara en una parcel·la no gaire gran, amb una posició i tipologia urbana que encara no s'ha convertit en el gran conjunt fabril de finals de segle xix.
Actualment hi ha un establiment comercial.

## Referències

* 1 2 «Fàbrica al carrer Sant Sebastià, 9». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Fàbrica al carrer Alcoleja 4 d'Alcoi

La fàbrica al carrer Alcoleja número 4, situada a Alcoi (l'Alcoià), País Valencià, és un edifici industrial d'estil modernista valencià construït l'any 1920, que va ser projectat per l'arquitecte Vicent Pascual Pastor.

## Descripció

L'edifici va albergar la fàbrica de filats i teixits de l'industrial alcoià Bernabeu. Consta de planta baixa i una altura. L'edifici, de grans dimensions, està rematat en pedra.
Es poden apreciar alguns detalls modernistes en la geometria dels buits existents entre els finestrals de la planta baixa i en la geometria dels finestrals del primer pis.
Va ser rehabilitat íntegrament i actualment alberga el Centre d'Especialitats d'Alcoi "la Fàbrica" de l'Agència Valenciana de Salut. La seua conservació és òptima.

## Referències

* 1 2 Doménech Romá, Jorge (2010). Modernismo en Alcoy, su contexto histórico y los oficios artesanales. Editorial Aguaclara. p. 296. ISBN 978-84-613-8233-0.
* ↑ "El patrimonio arquitectónico de la sociedad industrial de Alcoy a principios del siglo XX, su conservación y nuevas funciones". David Ferrando Laguna. 2017. Universidad de Alicante. Departamento de Humanidades Contemporáneas. Página 127.
# Gabriel Miró

* Per a altres significats, vegeu «Gabriel Miró i Ferrer».
Gabriel Miró o Mirón fou un metge actiu durant la primera meitat del segle xvi probablement originari de Tortosa. Però també va viure en alguns temps a Parcent on encara podem trobar la seua casa. Fou primer metge de les reines de França, Anna de Bretanya, muller de Lluís XII i Clàudia muller de Francesc I. Va publicar l'obra «De regimine infantum tractatus tres amplissimi». imprésa per Joahanem Rousset el 1544 en 746 pàgines i un índex dels capítols. Potser va escriure aquest llibre perquè tenia cura dels fills de la reina Clàudia. Aquest era nebot d'un altre Gabriel Miró o Mirón també de Tortosa, que va estudiar i es va graduar en Montpeller, va estar algun temps a Perpinyà, i pel seu gran mèrit i reputació fou nomenat conseller i metge del rei Carles VIII de França, morint a Nevers quan anava a la cort per exercir aquest destí. En temps d'Astruc hi havia una inscripció llatina gravada en honor seu a la façana de les escoles de medicina de Montpeller, en la inscripció se l'anomenava Perpinianensis, aparentment per la seva mansió a Perpinyà, diu Astruc; qui al mateix temps assegura ser Miró de Tortosa. El mateix Gabriel Miró segon fou pare de Francesc Miró, igualment oriünd de Tortosa, que es va graduar en medicina a Montpeller, que tornà a graduar-se a París el 1514, i fou primer metge dels reis Enric II, i Carles IX de França. Francesc va tenir un fill que va deixar una nombrosa posteritat, i exercí amb honor algunes destinacions importants a la magistratura. La família dels Mirón, tenia per escut d'armes un mirall a l'antigua sobre un camp de gules.

## Bibliografia

* Torres i Amat, Fèlix. Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña (en castellà). Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 420 [Consulta: 2 octubre 2013].

## Enllaços externs

* «Gabriel Miró». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Gahard

Gahard (en bretó Gwaharzh, en gal·ló Gahard) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 1.144 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 993 | 865 | 792 | 813 | 890 | 920 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Frédéric Bodin | |
# Tractat de Badajoz (1267)

El Tractat de Badajoz fou un tractat signat a la ciutat de Badajoz el 16 de febrer de 1267 entre Alfons X de Castella i Alfons III de Portugal.
Per la signatura d'aquest tractat s'establien línies d'assistència mútua i amistat, i es definia la frontera entre el Regne de Portugal i la Corona de Castella, reconeixent la integració de l'Algarve a Portugal i els territoris a l'est del riu Guadiana a Castella, sent cedides per part de Portugal les poblacions d'Aracena, Moura, Serpa, Aroche, Valencia de Alcántara i Marvão i retenint Arronches, Alegrete i Elvas.

## Referències

* ↑ González Jiménez, Manuel «El tratado de Alcañices ponencias y comunicaciones de las Jornadas conmemorativas del VII centenario del Tratado de Alcañices (1297-1997)». Ponencias y comunicaciones de las Jornadas conmemorativas del VII centenario del Tratado de Alcañices (1297-1997), 1997, pàg. 155-171.