OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Monumento a Woody Allen

L'escultura urbana coneguda pel nom Monumento a Woody Allen, ubicada al carrer Milicias Nacionales, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta de bronze, és obra de Vicente Menéndez Santarúa, i està datada el 2003.
L'obra tracta de ser un homenatge de la ciutat d'Oviedo al famós actor, guionista i director de cinema nord-americà Woody Allen, en senyal d'agraïment pels elogis d'aquest a la capital del Principat d'Astúries, després de la seva estada a la ciutat, esdevinguda l'octubre de l'any 2002, per recollir el premi «Príncep d'Astúries» a les Arts, que li havia estat concedit.
L'estàtua va acompanyada de dues plaques, en una d'elles, hi ha el contingut (traduït al castellà) dels elogis que va realitzar l'homenatjat a la ciutat d'Oviedo: «Oviedo es una ciudad deliciosa, exótica, bella, limpia, agradable, tranquila y peatonalizada; es como si no perteneciera a este mundo, como si no existiera... Oviedo es como un cuento de hadas».
L'autor, "Santarúa", considera que es tracta d'una peça d'estil hiperrealista que capta l'esperit de l'artista americà captivat i sorprès per la ciutat d'Oviedo, en la qual es barregen el medieval i l'urbà. A més l'obra presenta curiositats com la protuberància que apareix a la banda esquerra de la jaqueta, que simbolitza l'emoció i el batec del cor en estar a Oviedo.

## Referències

* 1 2 3 4 «Escultura «Woody Allen»» (en espanyol europeu), 05-07-2018. [Consulta: 2 gener 2019].
* 1 2 «Escultura p�blica en Oviedo». Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 2 gener 2019].
* 1 2 3 CLAVEROL, MANUEL GUTIÉRREZ; ARIAS, ALBERTO CARLOS POLLEDO. Guía total turística y monumental de Oviedo. 6 itinerarios para disfrutar de una ciudad de cuento (en castellà). Ediciones Nobel, 2016. ISBN 9788484597384.
# Moviment per la Llibertat i els Drets del Poble

El Moviment per la llibertat i els drets del poble (自由民 権运动, Jiyu Minken Undo) va ser un moviment polític i social japonès a favor de la democràcia durant la dècada del 1880.
Perseguia la formació d'un poder legislatiu electe, la revisió dels Tractats desiguals amb els Estats Units i els països europeus, la institució dels drets civils i la reducció dels impostos centralitzats. Aquest moviment va induir el Govern Meiji a establir una constitució en 1889 i una dieta el 1890, d'altra banda, va fracassar en el seu intent de reduir el control per part del govern central. Les seves demandes a favor d'una democràcia real no van ser escoltades, i el poder va romandre en mans de l'Oligarquia Meiji. Això es va produir perquè, entre altres limitacions, la Constitució Meiji només permetia el dret a vot a aquells que paguessin una quantiosa suma en impostos sobre la propietat, com a resultat de la Reforma de l'Impost de Terres de 1873.

## Persones relacionades

* Itagaki Taisuke
* Okuma Shigenobu
* Gotō Shōjirō
* Ueki Emori
* Etō Shimpei
* Soejima Taneomi
* Ōi Kentarō
* Naitō Roichi
* Nakae Chōmin
* Tokutomi Sohō
* Inoue Kaoru
* Ido Reizan
* Fukuda Hideko
* Chiba Takusaburō

## Bibliografia

* Sims, Richard. Japanese Political History Since the Meiji Renovation 1868-2000. (en anglès). Palgrave Macmillan, 2001. ISBN 0-312-23915-7.

## Notes

* ↑ Acceleració del moviment de la llibertat i els drets civils (japonès)
# Moviment per la Nova Cultura

La renovació cultural a la Xina va precidir el moviment de reformes polítiques. La revista 新青年 Nova Joventut (subtitulada La Jeunesse, en francès) va estar estretament vinculada al Moviment del Quatre de Maig.
El Moviment per la Nova Cultura (xinès simplificat: 新文化运动; xinès tradicional: 新文化運動; pinyin: Xīn Wénhuà Yùndòng) va ser un moviment reformista que va anar de mitjans de la dècada de 1910 fins als anys 20 del segle xx. neix arran de la frustració pel fracàs de les expectatives sorgides amb la fundació de la República de la Xina a inicis de 1912, Intectuals i escriptors com Chen Duxiu, Cai Yuanpei, Li Dazhao, Lu Xun, Zhou Zuoren, Hu Shi, Wen Yidou i Shen Congwen començaren una crítica al confucianisme i defensaren una nova cultura que adoptés els valors occidentals, en especial la ciència i la democràcia i l'ús de la llengua vernacle en l'escriptura tot bandejant l'estil clàssic en literatura. Contraris a la família patriarcal i a favor d'individualisme i de la promoció de la dona. Amb el Moviment del Quatre de Maig, el moviment cultural es polititzà clarament.

## Referències i bibliografia

* Narratives xineses: ficcions i altres formes de no-literatura d'Alicia Relinque Eleta: Editorial UOC. Pàgs.281, 313, 321 i 327.
* De las ruinas de los imperios. La rebelión contra Occidente y la metamorfosis de Asia de Pankaj Mishra. Galaxia Gutenberg. 2014. ISBN 978-84-16072-45-3. Pàg. 300.
* La influencia del pensamiento occidental y el papel de la traducción en el período de la nueva cultura de José Javier Martín Ríos. Tesi doctoral. Universitat de Granada. 2002.
# Miquel Pallardó i González

Miquel Pallardó González (Alaquàs, L'Horta, País Valencià, 5 de setembre de 1986) és un futbolista professional valencià, actualment sense equip.
Pallardó és un migcampista defensiu format al planter del València CF. El seu debut es va produir de forma testimonial en l'antepenúltima jornada de la temporada 2004-2005 en la qual únicament va disputar deu minuts. Després de va retornar a la plantilla del València CF Mestalla participant en les pretemporadas del primer equip. A causa del bon rendiment ofert el tècnic Quique Sánchez Flores va decidir apostar per ell com substitut del lesionat David Albelda i que a la tornada d'aquest va disputar bastants minuts per causa de les múltiples baixes del conjunt valencià, durant la temporada 2006-2007.
Potseriorment seria cedit al Getafe CF i al Llevant UE, club amb el qual juga actualment.
Ha estat internacional amb la selecció de futbol d'Espanya sub-21 i internacional sub-17.

## Enllaços externs

* Pallardó a www.lfp.es (castellà)
* Web de Pallardó amb tota la seua informació Arxivat 2007-11-11 a Wayback Machine. (castellà)
# Miquel Palanca Fernández

Miquel Palanca Fernández (Tarragona, 18 de desembre de 1987) o Miguel Palanca Fernández o simplement "Palanca", és un futbolista català format al planter del RCD Espanyol, encara que actualment juga al CD Numancia després del seu ascens a Primera Divisió amb l'Elx CF. Aquest davanter destaca per la seva mobilitat, la seva entrega, el seu sacrifici i sobretot la seva polivalència, ja que també pot jugar d'extrem.
És fill del també futbolista Santi Palanca, que jugà al RCD Espanyol als anys 80.

## Trajectòria

El jugador es va formar a les categories inferiors del RCD Espanyol. El 29 d'abril de 2007, quan pertanyia al RCD Espanyol B, l'entrenador Ernesto Valverde el va fer debutar a Primera Divisió, jugant 67 minuts davant el Sevilla FC.
Sense arribar a fer-se un lloc al primer equip, i després del descens del RCD Espanyol B a Tercera divisió, el jove jugador va fitxar pel Reial Madrid Castella CF per dues temporades. Al filial blanc va aconseguir ser titular amb Julen Lopetegui, formant el joc ofensiu del Castilla juntament amb Alberto Bueno i Adam Szalai.
Va debutar a Primera divisió amb el Real Madrid el 13 de desembre del 2008 contra el FC Barcelona en el clàssic, de mans de l'entrenador Juande Ramos, en la qual va ser la seva primera convocatòria amb el primer equip.
El 24 d'agost de 2009 va ser cedit al CE Castelló per una temporada.
L'estiu del 2013 després de l'ascens de l'Elx a Primera va ser traspassat al Numancia.

## Altres mèrits

* 1 Trofeu Planelles (millor jugador del CE Castelló): temporada 2009/10.

## Referències

* 1 2 Fitxa tècnica del jugador a la pàgina del Real Madrid C.F.(castellà)
* 1 2 «Palanca ficha por el Numancia» (en castellà). Marca, 05-07-2013. [Consulta: 24 juliol 2013].
* ↑ Palanca, de casta le viene al galgo - Diari Marca (castellà)
* ↑ Palanca, un punto de apoyo por la derecha - Diari El Mundo (castellà)
* ↑ Bueno y Szalai, los sucesores de 'Van Gol' en el Castilla (castellà)
* ↑ El tarraconense Miguel Palanca, convocado para el Barça-Madrid - Diari de Tarragona Arxivat 2009-02-07 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ «El C.D. Castellón y el Real Madrid alcanzan un acuerdo para la cesión de Miguel Palanca» (en castellà). Web oficial del CE Castelló, 24-08-2009. [Consulta: 27 agost 2009].

## Enllaços externs

* Perfil al web oficial del Real Madrid CF (castellà)
* Perfil al web d'AS.com
* Estadístiques del jugador - transfermarkt.de (alemany)
# Muntanyes de la Zeugitana

Les muntanyes de la Zeugitana són les muntanyes de la part central i nord-est del dorsal tunisià. Van des del massís de Maktar al Djebel Zaghouan i Djebel Marchana, incloent el Djebel Serj, el Djebel Bargou i el Djebel Fkrine i a la part sud i sud-oriental el Djebel Mghila, el Djebel Ousselat i el Djebel Zabouss. Reben el seu nom de l'antiga província romana de Zeugitana o proconsular. La ciutat principal és Maktar.
# Muntanyes del Canigó (cançó)

* Aquest article tracta sobre la cançó Muntanyes del Canigó. Vegeu-ne altres significats a «Canigó».
Muntanyes del Canigó és una cançó tradicional catalana de caràcter amorós i d'enyorança. El seu text descriu un ambient muntanyenc i pagesívol, característica pròpia de moltes cançons tradicionals catalanes.

## La cançó

Joan Amades classifica aquesta cançó dins l'apartat de cançons de pescador, i més concretament com a cançó d'adobar xarxa. Tot i ser una cançó de temàtica pirinenca, cal tenir present que el Canigó és visible des de moltes platges, tant del Rosselló com de l'Empordà.
A principis de segle xx, Aureli Capmany comenta que tot i ser una cançó pirinenca, s'havia estès també fins a la plana i s'havia fet popular a llocs tan allunyats com a la Plana de Vic, de l'Urgell i el Berguedà, gràcies a la seva exuberant bellesa i a l'encarnació de l'esperit catalanesc.
El massís del Canigó, de més de 2.700 metres, és la serralada pirinenca més propera a la Mediterrània. Se situa a la Catalunya del Nord, damunt les planes del Conflent i el Rosselló, d'una banda, i del Vallespir i de l'Empordà, de l'altra.
Les dues cançons principals que fan referència al Canigó, Muntanyes del Canigó i Muntanyes regalades, tenen en comú els versos inicials: "Muntanyes del Canigó, fresques són i regalades..."/ "Muntanyes regalades, Són les del Canigó...". De totes dues se n'han fet nombroses versions.
El poeta Jacint Verdaguer escrigué també un poema èpic referit a aquestes muntanyes, titulat Canigó i publicat l'any 1886. En conseqüència, la serralada ha esdevingut símbol de la personalitat catalana de les comarques pirinenques, estant el seu contingut estretament relacionat amb la mitologia nacional de Catalunya. Aquesta obra està formada per dotze cants i un epíleg. El poema Canigó se centra especialment en l'amor, el patriotisme i la llegenda. La seva lletra narra una història romàntica situada al segle xi als Pirineus.

## Anàlisi

* Autor: Tradicional Catalana
* Mètrica: ternari simple (compàs 3/4)
* Tonalitat més freqüent: fa major
* Àmbit melòdic: octava, de tònica a tònica
* Mode: Major
* Estructura: A (a1-a2)-B (b1-b2-b2)
* Compassos: 10
* Particularitats de fraseig: Començaments anacrúsics i final femení.
Muntanyes del Canigó (?·pàg.)

## Referències

* ↑ Amades. Folklore de Catalunya - Cançoner, pàg. 422
* ↑ Capmany. Cançoner popular, cançó XCII

## Bibliografia

* AMADES, Joan. Folklore de Catalunya. Cançoner. Barcelona: Editorial Selecta, 1979. ISBN 84-298-0452-8
* CAPMANY, Aureli. Cançoner Popular. Barcelona: Ketres Editora, 1980. ISBN 84-85256-15-8

## Enllaços externs

* Tres versions del text de la cançó
* Versió coral de Nadal Puig de Muntanyes de Canigó Arxivat 2010-04-06 a Wayback Machine.
# Miren Zabaleta Telleria

Miren Zabaleta Telleria (Pamplona, 26 d'octubre de 1981) és una política d'ideologia independentista basca, actual secretària general i portaveu de Sortu a Navarra.
És filla del polític i exsecretari general d'Aralar Patxi Zabaleta. Es va llicenciar en Dret l'any 2004 i després va estudiar Filosofia i Lletres a la Universitat Pública de Navarra, amb menció en estudis de violència de gènere i mediació penal. Mentre estava a la universitat va ser portaveu d'Ikasle Abertzaleak. Com a advocada va ingressar al Col·legi d'Advocats de Navarra el 28 de maig de 2007.
Va ser detinguda el 13 d'octubre de 2008 acusada d'intentar reconstruir el partit il·legalitzat Batasuna juntament amb altres referents de l'esquerra abertzale i va ser condemnada pel cas Bateragune a sis anys de presó pel delicte d'integració en organització terrorista. Va sortir de la presó de Valladolid l'11 d'octubre de 2015. El 6 de novembre de 2018 el Tribunal Europeu de Drets Humans va dictaminar que el judici pel qual va ser condemnada no havia estat just per la falta d'imparcialitat de la magistrada que presidia el tribunal. Actualment és la coordinadora general i portaveu de Sortu a Navarra.

## Referències

* ↑ Sáiz, Eva «Los cinco de Bateragune». , 16-09-2011 [Consulta: 21 gener 2018].
* ↑ «Sortu - Candidaturas». sortu.eus. Arxivat de l'original el 23 de febrer de 2018. [Consulta: 21 gener 2018].
* ↑ «Miren Zabaleta abandona la cárcel de Valladolid». eitb.eus, 11-10-2015. [Consulta: 21 gener 2018].
* ↑ Iturribarria, Fernando «Estrasburgo juzga que la Audiencia Nacional no fue imparcial al condenar por terrorismo a Otegi». , 06-11-2018 [Consulta: 6 novembre 2018].
* ↑ «Miren Zabaleta (Sortu) apuesta por que "el cambio también sea un proceso de soberanía para Navarra"». , 25-03-2017.
* ↑ «Sortu inicia su proceso de refundación en Navarra». , 02-10-2016. Arxivat 2018-01-22 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-01-22. [Consulta: 14 desembre 2020].
# Màxim tardiglacial

El màxim tardiglacial (en anglès: Late Glacial Maximum, Late GM) d'aproximadament 13.000-10.000 anys enrere es defineix principalment per l'escalfament dels climes en l'hemisferi nord causat per una desglaciació accelerada que segueix al Darrer màxim glacial (25.000-13.000 anys enrere). Les poblacions humanes van iniciar la repoblació, des dels seus refugis de les zones glaciades abandonades durant el període del darrer màxim glacial.

## Europa occidental i plana europea del nord

La millora del clima va ser ràpida cap a 16.000-15.000 anys enrere. Al nord de França, Bèlgica, nord-oest d'Alemanya i a Gran Bretanya la reocupació humana es va realitzar entre 15.500 a 14.000 anys enrere. Molts d'aquests jaciments arqueològics es classifiquen dins del Magdalenià. Entre 12.000 a 10.000 enrere, els humans ocuparen la costa oest de Noruega i el Sud de Suècia fins a la latitud 65° N. Sembla que la principal peça de caça dels caçadors magdelenians eren els rens.

## Plana de l'est d'Europa

Hi prevalia l'estepa periglacial de loess-estepa. Hi predominaven les arbredes de pins i bedolls. La reocupació dels territoris del nord de la plana no va tenir lloc fins fa uns 13.000 anys.

## Plana de Sibèria

Durant aquest període Sibèria tenia poca vegetació encara que persistien alguns arbres, sobretot pins. El bosc va iniciar la seva expansió cap al nord fa uns 7.000 anys.
La primera ocupació humana de Sibèria va començar cap a 21.000 anys enrere i per sota dels 57° N de latitud.

## Amèrica del Nord

Entre la conca del riu lena i el nord-oest del canadà l'aridesa es va incrementar durant el darrer màxim glacial. El nivell del mar va caure uns 120 m respecte a la posició actual. Hi havia estepes que alimentaven molts animals. Per causa dels casquets de gel que ocupaven els territoris no va ser fins fa 16.000 anys que els humans el reocuparen. Una tundra arbustiva va substituir l'estepa seca de moltes parts de Beríngia.
Fa uns 12.000 anys el nivell del mar arribà a una posició de 60 m menys que l'actual i s'inundà la plana baixa entre Txukotka i Alaska occidental, això accelerà la conversió d'Alaska entre la tundra humida i el bosc de coníferes. El pont de terra de Beríngia va quedar tancat i la mateixa beríngia va deixar d'existir.

## Referències

* ↑ Encara que treballs recents defineixen el Tardiglacial d'una altra manera, com "12-10 kyr BP" here o 15,000 - 10,000 BP aquí
* 1 2 Hoffecker, J. 2002. Desolate Landscapes: Ice Age Settlement in Eastern Europe. Rutgers University Press: New Jersey.
* ↑ Hoffecker, J. 2006. A Prehistory of the North: Human Settlements of the Higher Latitudes. Rutgers University Press: New Jersey.
# Muhaiyimat

Les illes Muhaiyimat són tres petites illes de l'emirat d'Abu Dhabi (Emirats Àrabs Units), properes a la costa de Qatar (a uns 30 km) i a 10 km al sud d'Al-Qaffay. Són visitades periòdicament per pescadors.
A uns 12 km al sud hi ha les illes Furayjidat i a 20 km al sud-oest l'illa Gagha. La seva superfície no arriba a 1 km². La seva altura màxima és de 8 metres. Són de pedra i coral. No disposen d'aigua. Disposen de la segona colònia més important dels emirats en ocells Sterna bengalensis amb unes 4000 parelles.
Una tomba islàmica es va trobar a la part sud de les més gran de les tres illes, i també han aparegut algunes restes de poteria i altres proves de presència humana, probablement relacionada amb la indústria de la perla i la pesca, però sense tenir població permanent.
# Més enllà de la sospita

Més enllà de la sospita (títol original: Auggie Rose) és una pel·lícula de suspens de l'any 2000, dirigida per Matthew Tabak i protagonitzada per Jeff Goldblum, Anne Heche i Nancy Travis. Ha estat doblada al català.

## Argument

La vida d'un venedor d'assegurances canvia dràsticament quan un home mor en els seus braços després d'un assalt a una licoreria. Sentint-se culpable, assumeix la seva identitat i descobreix que Auggie Rose és un exconvicte que va passar la major part de la seva vida a la presó. A partir d'aquest moment, John Nolan comença a viure una doble vida que ha d'amagar de la seva promesa.

## Repartiment

* Jeff Goldblum: John Nolan
* Anne Heche: Lucy
* Nancy Travis: Carol
* Timothy Olyphant: Roy Mason
* Joe Santos: Emanuel
* Richard T. Jones: Agent Decker
* Kim Coates: Auggie Rose
* Paige Moss: Noreen
* Casey Biggs: Carl
* Peter Siragusa: Tony
* Jack Kehler: Oscar Weeks
* Douglas Roberts: Dr. Sachs
* Jon Huertas: metge #1

## Referències

* ↑ «Més enllà de la sospita». esadir.cat.
* ↑ «Auggie Rose». The New York Times.
# Narteciàcies

Les narteciàcies (Nartheciaceae) són una família de plantes angiospermes de l'ordre de les dioscoreals (Dioscoreales), dins del clade de les monocotiledònies. Conté una quarantena d'espècies, agrupades en cinc gèneres, amb una distribució dispersa dins les zones temperades de l'hemisferi nord.

## Taxonomia

Aquesta família va ser publicada per primer cop l'any 1846 a l'obra Skandinaviens Växtfamiljer i sammandrag framställda pel botànic suec Jonas Bjurzon (1810–1882).

### Gèneres

Dins d'aquesta família es reconeixen els cinc gèneres següents:
* Aletris L.
* Lophiola Ker Gawl.
* Metanarthecium Maxim.
* Narthecium Huds.
* Nietneria Klotzsch ex Benth.

## Referències

* ↑ Byng et alii., 2016, p. 15.
* ↑ Byng et alii., 2016, p. 3.
* ↑ «ARTHECIACEAE Bjurzon» (en anglès). Angiosperm Phylogeny Website, version 14, 01-07-2017. [Consulta: 22 març 2024].
* ↑ «Nartheciaceae Fr. ex Bjurzon» (en anglès). International Plant Names Index, The Royal Botanic Gardens, Kew, Harvard University Herbaria & Libraries and Australian National Botanic Gardens. [Consulta: 22 març 2024].
* ↑ Bjurzon, 1846, p. 64.
* ↑ «Nartheciaceae» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 22 març 2024].

## Bibliografia

* Byng, J. W.; Chase, Mark W.; Christenhusz, M. J. M.; Fay, Michael F.; Judd, W. S.; Mabberley, D. J.; Sennikov, A. N.; Soltis, Douglas E.; Soltis, Pamela S.; Stevens, Peter F. «An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG IV». Botanical Journal of the Linnean Society, vol. 181, n. 1, 01-05-2016. DOI: 10.1111/boj.12385.
* Bjurzon, Jonas. Skandinaviens Växtfamiljer i sammandrag framställda (en suec), 1846.
# Selles-sur-Cher (formatge)

El Selles-sur-Cher és un formatge de pasta tova amb pell florida francès elaborat amb llet de cabra a Sologne, al poble de Selles-sur-Cher al departament de Loir-et-Cher. Des del 19 d'agost de 1970 compta amb una denominació d'origen controlada (AOC), el 29 de desembre de 1986 es va ampliar i modificar el reglament.
Es tracta d'un formatge petit a base de llet de cabra sencera i crua, que pesa uns 150 grams. La pasta es tova, de color blanc pujat, la crosta es fina, de color blau fosc o negrós que es deu a la pols de carbó de fusta que s'hi posa al damunt, la forma de la crosta és ben curiosa, amb petites protuberàncies. El diàmetre del formatge no excedeix els 9,5 cm.
La primera dada escrita data de 1887. Es fabrica a la regió de Selles-sur-Cher, en tretze cantons del departament del Loir-et-Cher. El 2004 se'n van produir unes 800 tones per cinc industrials o cooperatives, setze granges productores i quatre afinadors, tot amb llet crua.
El període de degustació òptim és entre abril i agost, després d'un afinament de 3 setmanes, però també és molt bo entre març i octubre. Té un sabor dolç i d'avellanes, amb una pasta untuosa. No fa falta treure la crosta, ja que li dona el sabor particular.

## Enllaços externs

* Le selles-sur-cher Arxivat 2007-07-05 a Wayback Machine. al web « Maison du lait »
# Tomàs de Santcliment

Tomàs de Santcliment (Lleida, m. ca. 1292), senyor de Mequinensa i d'Alcarràs, va ser un cavaller català del llinatge dels Santcliment. Pertanyia a un llinatge descendent d'un repoblador del Solsonès.

## Biografia

Va ser un dels membres més destacats del seu llinatge a la regió de Lleida. Se'n té constància gràcies a la recompensa rebuda de part del rei Jaume I que li donava potestat dels castells d'Albalat de Cinca (Osca), Maldà i Maldanell (Urgell), en reconeixement en la seva participació a la conquesta de València. Havia estat senyor de Mequinensa des de 1230 a 1244, i el 1237 va pactar la delimitació dels termes de Mequinensa i Torralba, situat a la vora de Torrent de Cinca.
Més endavant, la seva habilitat inversora el va convertir en senyor dels castells de Sucs i Mequinensa (1243) i d'Alcarràs i Montagut (1248), comprades a Guillem de Cardona, a més d'altres heretats situats en punts estratègics per al control dels camins d'accés a Lleida i de les vies fluvials, que tindrien com a objectiu del control de determinats centres de producció i vies de distribució de blat i vinya, així com àrees de pastura i vies pecuàries.
Va tenir dos fills: Nicolau de Santcliment i Pere de Santcliment.

## Referències

* 1 2 Acebrón Ruiz, Julián. «Sobre la versión catalana del Fiore di virtù...». A: Literatura y transgresión: en homenaje al profesor Manuel Ferrer Chivite (en castellà). Amsterdam i Nova York: Rodopi, 2004, p. 42.
* ↑ Enciclopèdia Catalana. «Santcliment». [Consulta: 6 juliol 2013].

## Bibliografia

* «Tomàs de Santcliment». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Dominis dels Santcliment
# Metròpolis de Frígia (nord)

Metròpolis de Frígia fou una ciutat del nord de Frígia, al nord de Sínnada, i probablement la capital dels reis de Frígia. Al sud de Frígia hi havia una ciutat del mateix nom (vegeu Metròpolis de Frígia (sud)).
Correspon a les ruïnes prop de Pismesh Kalesi, al nord de Doganlu (Eskişehir), on hi ha algunes tombes, una de les quals se suposadament la del rei Mides I.

## Referències

* ↑ Syria and Asia Minor, Volum 3. Per Josiah Conder