OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Simbolisme fonètic

El simbolisme fonètic és l'associació d'un determinat significat a un so o grup de sons, un fenomen que trenca amb la relació arbitrària habitual entre significat i significant. És a dir, hi ha paraules on la forma que s'usa per designar-les té a veure amb el seu sentit o bé determinats patrons fonètics que indueixen a pensar en determinats conceptes.
Un exemple clar de simbolisme fonètic és l'onomatopeia, on la paraula intenta reproduir acústicament un fenomen, com ara el mot "xiuxiuejar", que tracta de reproduir el so que se sent quan hom parla fluixet o a cau d'orella. Un segon fenomen és l'anomenat clustering, on quan una paraula té un significat concret en una llengua, és més probable que altres mots del mateix camp semàntic s'assemblin en el seu significant.
El darrer fenomen rellevant és la ideastèsia, que associa els fonemes a determinades formes físiques, com es va estudiar a l'experiment "buba-kiki". De les dues figures de la imatge, si es demana a persones aleatòries que indiquin quina es diu "buba" i quina "kiki", els resultats mostraran una marcadíssima preferència per associar "kiki" a la figura amb més angles.

## Referències

* ↑ Hinton, L., J. Nichols and J. J. Ohala (eds), 1994. Sound Symbolism. Cambridge: Cambridge University Press.
# Ketak Kadupada

Ketak Kadupada fou un estat tributari protegit del districte de Khandesh, a la presidència de Bombai, en el grup anomenat Estats Dangs. Tenia una població de 100 habitants i uns ingressos estimats de 16 lliures. El sobirà vers el 1880 era Mahipat Bonda, un bhil d'uns 30 anys amb residència a Kadupada. La successió seguia el principi de primogenitura.

## Bibliografia

* Gaseta del districte
# Coll de Jou (Sales de Llierca)

El Coll de Jou és una collada de 938 metres d'altitud, dins el terme municipal de Sales de Llierca, a la Garrotxa.
Està situat al vessant nord de la Calma, a llevant de Sant Grau d'Entreperes i al nord-oest de Sant Miquel de Monteia. És al sud-est del Coll Sabassa i a ponent del Coll del Bes.
# Zaessingue

Zaessingue (en alsacià Zäsige) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 1999 tenia 257 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 199 | 205 | 224 | 240 | 248 | 257 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Paul Wilhelm | |

## Referències

* Zaessingue (francès)
# Joc de dones

Joc de dones (títol original: Head in the Clouds) és una pel·lícula britànico-canadenca dirigida per John Duigan, estrenada l'any 2004. Ha estat doblada al català.

## Argument

Gilda és una rica hereva a qui han predit la seva mort quan tindrà 34 anys... i crema la seva vida en el luxe i la disbauxa. Recull Mia, una espanyola, amb la qual té una relació amorosa; i fa venir a París el seu amant anglès, Guy. Guy i Mia marxen a combatre a Espanya al costat dels republicans.

## Repartiment

* Charlize Theron: Gilda Bessé
* Penélope Cruz: Mia
* Stuart Townsend: Guy
* Thomas Kretschmann: Frans Bietrich
* Steven Berkoff: Charles Bessé
* David La Haye: Lucien
* Karine Vanasse: Lisette
* Gabriel Hogan: Julian Elsworth
* Peter Cockett: Max
* Jolyane Langlois: Gilda, a l'edat de 14 anys
* Sophie Desmarais: Élodie
* Éloïsa Laflamme-Cervantes: Julie
* Cécile Cassel: Céline Bessé
* Charles LELAURE: soldat francès

## Al voltant de la pel·lícula

* El rodatge va començar el 19 de març de 2003 i va tenir lloc a Londres, Cambridge, Montreal i París.
* Crítica
** "Sé que 'Head in the Clouds' és senzillota i que l'argument és absurd (...) Vol ser un melodrama amb espècies, sexe, amor i mort, i hi ha vegades en què una pel·lícula com aquesta és exactament el que estaves esperant. (...) Puntuació: ★★★ (sobre 4)."
** "Un animat, luxós i poc convincent fulletó compost per trossos d'altres (i millors) pel·lícules i mini-sèrie de televisió."
** "Aquesta pel·lícula sense espurna no té cap altre lloc en el currículum dels seus protagonistes que el de sota d'una capçalera que digui: 'Títols dels quals m'avergonyeixo'. (...) Puntuació: ★ (sobre 4)."

## Banda original

* Parlez-moi d'amour, interpretada per Lucienne Boyer
* My Girl's Pussy, interpretada per John Duigan
* Blue Drag, interpretada per The John Jorgenson Quintet
* Minor Swing, interpretada per The John Jorgenson Quintet
* Big Jim Blues, interpretada per Jean Robitaille
* Noël Nouvelet, interpretada per La petite Bande de Montréal
* La rumba d'amour, interpretada per Mistinguett
* Robin des Bois, interpretada per Mistinguett
* Vous qui passez sans me voir, interpretada per Jean Sablon
* Rick & Pussy, interpretada per Jacques Aubran et Jacotte Perrier
* La litanie à la vierge, interpretada per les Petits chanteurs du Mont-Royal

## Referències

* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Joc de dones». [Consulta: 21 novembre 2018].
* ↑ «Head in the Clouds». Arxivat de l'original el 2018-09-07. [Consulta: 21 novembre 2018].
* ↑ Holden, Stephen «Glittery Glamour and Idealism Do Battle in World War II Europe» (en anglès). The New York Times.
* ↑ Ebert, Roger «Head in the Clouds». Chicago Sun-Times.
* ↑ Harvey, Dennis «Head in the Clouds». Variety.
* ↑ Travers, Peter «Head in the Clouds». Rolling Stone.
# Nesvady

Nesvady és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1269.

## Viles agermanades

Nesvady està agermanada amb tres viles hongareses:
* Felsőszentiván, Hongria
* Nagyigmánd, Hongria
* Malý Kereš, Hongria

## Referències

* ↑ «Nitriansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 24 desembre 2021].
* ↑ «História - Oficiálna stránka mesta Nesvady». [Consulta: 25 desembre 2021].
* ↑ «Partnerské obce - Oficiálna stránka mesta Nesvady». [Consulta: 25 desembre 2021].
# (971) Alsatia

(971) Alsatia és un asteroide del cinturó principal descobert per l'astrònom Alexandre Schaumasse en 1921 des de l'observatori de Niça.
Deu el nom a la regió francesa d'Alsàcia.
S'estima que té un diàmetre de 63,75 ± 1,7 km. La seva distància mínima d'intersecció de l'òrbita terrestre és d'1,23398 ua.
Tot i que la composició de l'asteroide és de carboni en lloc de silici, la corba de llum de l'asteroide el classifica com un membre de la família Eunòmia.
Les observacions fotomètriques recollides d'aquest asteroide mostren un període de rotació de 9,61 hores, amb una variació de lluentor de 10,05 de magnitud absoluta.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ Schmadel, Lutz D. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a ed.. Springer, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* 1 2 JPL Small-Body Database
* ↑ «LCDB Data for (971) Alsatia». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 20 febrer 2016].
# Kunio Shiota

Kunio Shiota (1950) és un científic de la vida japonès especialitzat en bioquímica i epigenètica. És professor emèrit a la Universitat de Tòquio i antic investigador principal convidat a la Universitat de Waseda.

## Biografia

Es va graduar a l'escola secundària Konan de la prefectura de Kagoshima el 1969 i al Departament de Ciències Veterinàries de la Facultat d'Agricultura de la Universitat de Miyazaki el 1973. El 1979, va completar el doctorat en agricultura al Departament de Ciències Mèdiques Veterinàries d'Escola de Postgrau d'Agricultura de la Universitat de Tòquio. Després de completar l'escola de postgrau, es va unir a la Takeda Pharmaceutical Company. El 1987, es va retirar de l'empresa i es va convertir en professor associat a l'Escola de Postgrau de Ciències Agrícoles i de la Vida de la Universitat de Tòquio (Departament de Ciències dels Recursos Animals i Departament de Ciències Mèdiques Veterinàries). Va rebre el premi de la Societat Japonesa de Ciència Veterinària el 1996.
Es va convertir en professor a la Universitat de Tòquio en el Departament de Ciències dels Recursos Animals i Departament de Ciències Mèdiques Veterinàries el 1998. També va exercir com a professor adjunt a l'Institut Nacional de Genètica, la Universitat Juntendo i la Universitat de Kagoshima. El 2013, l'equip de recerca de Kunio Shiota i Koji Hayakawa a la Universitat de Tòquio va tenir èxit en la generació de neurones d'orexina a partir de cèl·lules mare pluripotents (cèl·lules mare embrionàries de ratolí) per primera vegada al món.
El 2016, se li va donar el títol de professor emèrit a la Universitat de Tòquio i es va convertir en investigador sènior convidat a l'Institut de Recerca de Ciència i Enginyeria de la Universitat de Waseda.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«» (en japonès). Faculty of Agriculture, University of Tokyo, 12-01-2017. [Consulta: 11 novembre 2021].
* 1 2 Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«» (en japonès). Japan Science and Technology Agency. [Consulta: 11 novembre 2021].
* 1 2 Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«» (en japonès). National Institute of Genetics. [Consulta: 11 novembre 2021].
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«» (en japonès). Graduate School of Agricultural and Life Sciences, University of Tokyo, 02-05-2013. [Consulta: 11 novembre 2021].
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«» (en japonès). University of Tokyo, 24-06-2016. [Consulta: 11 novembre 2021].
* ↑ «エピジェネティクスの交差点（東京大学名誉教授 塩田邦郎先生コラム） 第一回 エピジェネティクスって？ (in Japanese)». Arxivat de l'original el 10 novembre 2019. [Consulta: 12 novembre 2021].
# Simbiosi de neteja

La simbiosi de neteja és una associació de benefici mutu (simbiosi) entre dues espècies, on un (el netejador) remou i menja paràsits i altres materials de la superfície de l'altre (client). La simbiosi de neteja és una pràctica molt difosa entre els peixos marins, on algunes espècies de mida petita de peix netejador, especialment làbrids, s'han especialitzat a alimentar-se exclusivament fent la neteja de peixos més grans i altres animals marins. Existeixen altres simbiosi de neteja entre aus i mamífers, i en altres grups.
El comportament de neteja va ser descrit per primera vegada per l'historiador grec Heròdot cap al 420 aC, encara que el seu exemple (aus netejant cocodrils) no és massa freqüent.
Els biòlegs han debatut sobre el paper de les simbiosi de neteja. Alguns creuen que la neteja representa un cas de cooperació desinteressada, essencialment un mutualisme pur. Altres, com ara Robert Trivers, sostenen que el mateix és un exemple d'egoisme mutu o altruisme recíproc. Altres consideren que el comportament de neteja és simplement una explotació unilateral, una forma de parasitisme.
També es fa trampa on o bé el netejador de vegades fa mal al seu client, o on espècies depredadores que imiten un netejador. El fer trampa i depredà és quelcom similar al mimetisme batesià, on un sírfid inofensiu imita una vespa picadora encara que amb els rols invertits. Alguns peixos netejadors genuïns, com ara gobis i làbrid, tenen els mateixos colors i patrons, en un exemple d'evolució convergent.

## Referències

* ↑ Losey, G.S. «The Ecological Importance of Cleaning Symbiosis». Copeia, 1972, pàg. 820–833. DOI: 10.2307/1442741.
* ↑ Herodotus. «The Histories of Herodotus». Book II: Euterpe p. 2:68. Ancient Worlds. [Consulta: 12 febrer 2012].
* ↑ Plini el vell (quoting Herodotus' Euterpe, 68). «Book VI, II, Chapter XXV: Of the Crocodile, Scink, and Hippopotamus». Naturalis Historia. [Consulta: 13 febrer 2012].
* 1 2 Poulin. R; Grutter, A.S. «Cleaning symbiosis: proximate and adaptive explanations» (PDF). BioScience, 46, 7, 1996, pàg. 512–517. Arxivat de l'original el 2004-10-12. DOI: 10.2307/1312929 [Consulta: 8 febrer 2016].
* ↑ Limbaugh, C. «Cleaning symbiosis». Scientific American, 205, 2, 1961, pàg. 42–49. DOI: 10.1038/scientificamerican0861-42.
* ↑ Cheney, Karen L.; Côté, Isabelle M. «Frequency-dependent success of aggressive mimics in a cleaning symbiosis». Proceedings of the Royal Society B: Biological Sciences, 272, 2005, pàg. 2635–2639. DOI: 10.1098/rspb.2005.3256. JSTOR: 30047878. PMC: 1559983. PMID: 16321786.
# Casa Pena (la Vall de Boí)

La Casa Pena és una obra de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una unitat tipològica familiar, agrícola i ramadera, de caràcter residencial i formada per Casa Paller, una era i un cobert que estructura una unitat aïllada i distribuint-se cadascuna de forma irregular.
La casa s'estructura, en algun dels cossos, en dos pisos, i, cal remarcar, la presència d'un cos, que sobresurt, amb teulada a quatre aigües.
La façana nord manté una porta adovellada primitiva i amb arc de mig punt, encara que tapiada.

## Història

A la llinda de la porta de pedra de turó, hi ha també una inscripció -"1825"- que pot voler indicar dues etapes constructives (apareix també una porta tapiada).

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Pena». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 desembre 2018].
# Codificació Run-length

La codificació Run-length (Run-length encoding, RLE) és una forma molt simple de compressió de dades en què seqüències de dades amb el mateix valor consecutiu són emmagatzemades com un únic valor més el seu recompte. Això és més útil en dades que contenen moltes d'aquestes seqüències, per exemple, gràfics senzills amb àrees de color pla, com icones i logotips.
Per exemple, si es considera una pantalla que conté text en negre sobre un fons blanc. Hi ha moltes seqüències d'aquest tipus amb píxels blancs en els marges buits, i altres seqüències de píxels negres a la zona del text. Suposant una línia (o scanline), on N representa les zones en negre i B les de blanc:
    BBBBBBBBBBBBNBBBBBBBBBBBBNNNBBBBBBBBBBBBBBBBBBBBBBBBNBBBBBBBBBBBBBB
Si s'aplica la codificació run-length a aquesta línia, s'obtindrà el següent:
    12B1N12B3N24B1N14B
Interpretat això com 12 bes, 1 ena, 12 bes, 3 enes, etc. El codi run-length representa l'original de 67 caràcters en tan sols 16 caràcters. Fins i tot fitxers de dades binàries poden ser comprimits utilitzant aquest mètode. Per aplicar aquesta codificació a dades binàries, només cal emprar el mateix principi, podent-lo utilitzar llavors en l'emmagatzematge d'imatges. El primer byte conté un nombre que representa el nombre de vegades que el caràcter està repetit. El segon byte conté el caràcter esmentat. En altres casos es codifiquen en un sol byte: 1 bit (0 o 1) i 7 bits per a especificar el nombre de caràcters consecutius.
No obstant això, sistemes de compressió més moderns sovint fan servir l'algorisme de deflació o altres algorismes basats en el LZSS, el qual té l'avantatge d'utilitzar seqüències de cadenes de caràcters.
Alguns formats que utilitzen aquesta codificació inclouen Packbits, PCX i ILBM.
La codificació run-length realitza una compressió de dades sense pèrdues i és molt utilitzat en imatges de 8 bits indexades (al principi va ser utilitzat per a imatges en blanc i negre). No funciona tan bé en imatges on varia constantment el color dels píxels com fotografies, encara que JPEG l'utilitza de manera efectiva en els coeficients que queden després de transformar i quantificar blocs d'imatges. Posteriorment ha format la base d'altres sistemes de compressió com ara el CCITT grup 3 - 1D.

## Enllaços externs

* Run-length encoding - Rosetta Code
# Joan Puig i Pujol

Joan Puig i Pujol (Sabadell, 11 de novembre de 1892 - 22 de gener de 1973) fou un escriptor i polític català.
Fou col·laborador del Diari de Sabadell. Va escriure, entre altres obres, Memòries de Sabadell, Argus Miop, El català Joan Cristòfor Calvet d'Estrella i 86 anys de premsa local, on es recullen referències de totes les publicacions periòdiques sabadellenques des del seu inici fins a la Guerra Civil Espanyola. El 1934 fou elegit regidor de Finances i Proveïments pel Círcol Republicà Federal. L'any 1936 fou nomenat conseller de finances municipals i delegat de banca a Sabadell per la Generalitat de Catalunya.
Actualment hi ha un passatge al barri de Gràcia de Sabadell que duu el seu nom.

## Bibliografia

* Gent nostra als carrers de Sabadell. Josep Baqués i Robert Baró. Consorci per a la Normalització Lingüística, Centre de Normalització Lingüística de Sabadell i Ajuntament de Sabadell, 1995, ISBN 8487221068

## Referències

* 1 2 3 Nomenclàtor. «Passatge de Puig i Pujol». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 12 juny 2016].
# Teizo Takeuchi

Teizo Takeuchi (en japonès: 竹内悌三, Takeuchi Teizo; Tòquio, Imperi Japonès, 6 de novembre de 1908 - Óblast de l'Amur, Unió Soviètica, 12 d'abril de 1946) va ser un futbolista japonès.

## Selecció japonesa

Teizo Takeuchi va disputar 4 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* Japan National Football Team Database
# Manaquí cuabarrat

El manaquí cuabarrat (Pipra fasciicauda) és un ocell de la família dels píprids (Pipridae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, especialment de ribera a les terres baixes de l'est del Perú, nord i est de Bolívia, sud de l'Amazònia, sud del Brasil, est de Paraguai i nord-est de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Manaquí cuabarrat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2023(català)
* ↑ Robert Ridgely i Guy Tudor. 2009, Pipra fasciicauda, p. 498, en Field guide to the songbirds of South America: the passerines – 1st ed. – (Mildred Wyatt-World series in ornithology). ISBN 978-0-292-71748-0
# Khoè

Khoè (en rus: Хоэ) és un poble de l'óblast de Sakhalín, a l'Extrem Orient de Rússia, que el 2013 tenia 405 habitants. Pertany al districte d'Aleksàndrovsk-Sakhalinski.

## Referències

* ↑ «Закон Сахалинской области от 21 июля 2004 г. № 524 «О границах и статусе муниципальных образований в Сахалинской области»». Arxivat de l'original el 2013-07-19. [Consulta: 21 novembre 2019].
# Joan Collell Ferrusola

Joan Collell Ferrusola (Fontocoberta, 1953) arranjador i constructor de bots. Va rebre la medalla de bronze de la Reial Orde del Mèrit Esportiu el 23 de setembre de 2016.

## Biografia

Va estudiar a l'escola de Fontcoberta on va coincidir amb els germans Estarriola, en Joan i en Pere dues persones molt vinculades a l'esport del rem. No ja com a esportistes sinó com a directius i federatius, el primer d'ells com a soci fundador i primer president de l'Associació dels Amics del Rem i el segon com a president del col·legi d'àrbitres de la Federació Espanyola de Rem. Germans amb qui anys més tard es tornaria a retrobar, però aquest cop formant part del mateix club esportiu: el Club Natació Banyoles, on tots ells s'iniciaren en l'esport del rem. A mitjans dels anys seixanta la família d'en Joan es trasllada a viure a Banyoles i va ser quan va aprendre dibuix lineal de la mà d'en Francesc Figueras de Ameller, i «teneduria de llibres» a l'acadèmia del Sr. Parnau.
Va treballar d'ebenista a l'empresa Mobles Constans i posteriorment va entrar en el món del rem l'any 1976 de la mà de Pedro Abreu qui li va proposar fer-se càrrec del manteniment de la flota de rem que es trobava dipositada al Club Natació Banyoles quan tot just va acabar el servei militar. Un cop acceptà la feina es va formar a les cases Empacher (Ebersbach- Alemanya) i Stampfli (Zúric – Suïssa).
L'any 1980, acabada l'etapa Abreu del Club Natació Banyoles, fou contractat per mantenir la flota de rem de la Federació Italiana de Rem a Piediluco, feina que alternà amb la construcció de bots de rem olímpic per a diferents clubs espanyols.
L'any 1982, la Generalitat de Catalunya es va fer càrrec de la flota i va crear el Centre Català de Rem Olímpic i va entrar a formar part de la plantilla d'aquella institució. Des de llavors que es dedica a la reparació i posada a punt de les embarcacions de diferents federacions estatals de rem, així com de diversos clubs, tant espanyols com estrangers.
S'ha dedicat a recollir i preservar tot allò que d'una manera o altra té a veure amb el rem. El seu taller, es pot consider un museu del rem. S'hi podem trobar carros, pedalines i rems que avui en dia semblen antiquats, uns quants bots que es podrien anomenar històrics, llibres, plànols, miniatures i una gran col·lecció de pòsters de rem, que sobrepassen els quatre-cents exemplars, alguns d'ells de finals del segle xix.

## Referències

* 1 2 Abellan Manonellas, Joan Anton «Joan Collell i un ofici a preservar». Club Natació Banyoles. Revista d'informació al soci, 55, 01-04-2016, pàg. 28-29.
* 1 2 «Joan Collell, medalla de bronce de la Real Orden del Mérito Deportivo». Federación Española de Remo, 24-09-2015. Arxivat de l'original el 2021-04-15. [Consulta: 11 juliol 2016].
* ↑ Abellan Manonellas, Joan Anton «Joan Collell, medalla de bronze del CSD». Club Natació Banyoles. Revista d'informació al soci, 54, vembre 2015, pàg. 7.
# Keiko Nagita

Keiko Nagita (名木田 恵子, Nagita Keiko) és una escriptora toquiota nascuda el 1949, també coneguda pel nom de ploma Kyōko Mizuki (名木田恵子, Mizuki Kyōko) com a cocreadora del manga shōjo Candy Candy junt amb la dibuixant Yumiko Igarashi.
De jove, Nagita volia ser escriptora: influïda per Anne of Green Gables, Pollyanna o A Little Princess, començà a escriure històries per a xiques. als dèsset anys guanyà un premi d'una revista especialitzada en literatura juvenil i, als dèneu, publicà la primera novel·la, de resultes de la qual rebé una oferta d'un editor de manga per a escriure guions: «Estaria bé que escrigueres un guió de manga de l'estil d'eixes novel·les que t'agraden, com Anna de les teules verdes, Daddy Long Legs o Princesa Sarah.»
L'editor també li presentà Yumiko Igarashi amb la idea que col·laboraren: Igarashi fins llavors no havia dibuixat cap de manga ambientat en l'estranger, però féu lliga amb Nagita i obtingueren molta nomenada amb la publicació de Candy Candy (キャンディ・キャンディ, Kyandi Kyandi) entre 1975 i 1979 en la revista Nakayoshi, recopilada en nou volums tankōbon i adaptada a l'anime (en una sèrie de televisió i una pel·lícula) per Toei Animation i en tres novel·les publicades per Kōdansha amb l'argument reescrit per la mateixa Nagita, tot amb el pseudònim de Kyōko Mizuki.
Després de Candy Candy, Nagita reprengué la seua vocació de novel·lista i publicà diverses obres del mateix estil. L'èxit continuat de les reemissions de l'anime afavoriren una altra pel·lícula el 1992 i la producció continuada de merxandatge i d'art original, fins que l'any 1998 Igarashi i Nagita s'enfrontaren judicialment pels drets de la franquícia, ja que la primera se'ls havia atribuït en exclusiva, però tres senténcies consecutives donaren la raó a Nagita quant a la compartició dels drets i permisos d'explotació, entre els quals el dret a novel·lar la sèrie sense permís d'Igarashi o fins i tot a col·laborar amb altres dibuixants. El 2002, Nagita anuncià que treballava en una revisió de la sèrie malgrat el pleit continuat.

## Referències

* 1 2 Maccha. «Entretien avec Keiko Nagita» (en francés). Candy Candy, 19-03-2019. [Consulta: 4 novembre 2021].
* 1 2 Jonathan Mays. «The Candy Candy Nightmare» (en anglés). Anime News Network, 13-09-2003. [Consulta: 7 novembre 2021].
# Joan Puig i Saladrigas

Joan Puig i Saladrigas (Barcelona, 24 de febrer de 1852 - 27 de juliol de 1911) fou un fabricant tèxtil del ram del cotó, propietari de "Hijos de M. Puig", que havia estat president del Foment del Treball Nacional (1895-1897). Diputat per Barcelona en 1896, 1898 i 1899, havia estat candidat derrotat a les eleccions legislatives del 19 de maig de 1901, que van ser guanyada per la candidatura dels Quatre presidents de la Lliga Regionalista. A més a més, fou escollit senador per Barcelona el 1903.

## Enllaços externs

* Fitxa Congrés dels Diputats
* Fitxa del Senat