OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Neobarynotus microlepis

Neobarynotus microlepis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 40 cm de longitud total.

## Alimentació

És omnívor: menja principalment insectes i, també, gambes i matèria vegetal.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: el Vietnam, Cambodja, Malàisia, Brunei i Indonèsia, incloent-hi el riu Mekong.

## Referències

* ↑ «Neobarynotus microlepis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* ↑ Rainboth, W.J., 1996. Fishes of the Cambodian Mekong. FAO Species Identification Field Guide for Fishery Purposes. FAO, Roma, 265 p.
* ↑ Doi, A., 1997. A review of taxonomic studies of cypriniform fishes in Southeast Asia. Jap. J. Ichthyol. 44(1): 1-33.
* ↑ Kottelat, M., 1985. Fresh-water fishes of Kampuchea. Hydrobiologia 121: 249-279.
* ↑ Kottelat, M. i E. Widjanarti, 2005. The fishes of Danau Sentarum National Park and the Kapuas Lakes area, Kalimantan Barat, Indonesia. Raffles Bull. Zool. Supplement (13):139-173.
* ↑ Roberts, T.R., 1989. The freshwater fishes of Western Borneo (Kalimantan Barat, Indonesia). Mem. Calif. Acad. Sci. 14:210 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Subtravelling

Subtravelling és el Festival Internacional de Curtmetratges de TMB que enguany celebra la seva 8a edició. Per participar-hi, els concursants han de presentar un curtmetratge de no més de 3 minuts des de la plataforma de Youtube que estigui inspirat o gravat a qualsevol metro, bus telefèric o funicular, Barcelona Bus Turístic o Tramvia Blau del TMB.
El festival es divideix en dues parts, la Roda a TMB (que en l'edició del 2017 va ser del 23 d'agost al 25 de setembre) dedicada a la gravació, edició i publicació dels projectes; i la Mostra (del 26 de setembre al 13 d'octubre), on poden visualitzar-se de manera online des de la web oficial de Subtravelling els 20 curtmetratges seleccionats d'entre tots els participants per un jurat, i votar pe teus preferits.
Des de l'any 2016, Subtravelling està associat amb el Seoul Metro International Subway Film Festival (SMIFF), i representen els dos únics festivals de curts al món on el metro i el transport públic són els protagonistes.

## Premis i jurat

El festival atorga diferents premis tant als concursants com als votants dels curts. Pel que fa als concursants opten a 3 premis: Millor Curtmetratge, Millor Guió i Curt més valorat. Els dos primers són elegits per part d'un jurat professional, format per Santiago Torres (Director de comunicació i relacions institucionals i director de la Fundació TMB), Agustí Argelich (Director de FILMETS Badalona Film Festival i membre de l'Acadèmia del Cinema Català. Productor i assessor de continguts de la Unitat de Cine de TV3. Jurat internacional en diferents festivals com Gaudí o Cryptoshow.) i finalment Judith Colell (Directora, guionista i productora. Vicepresidenta interina de l'Academia de cine Española). Aquest últim premi (Curt més votat), tal com indica el nom el rep el curtmetratge que hagi estat més votat durant el període de La Mostra.
Pels votants hi ha 2 premis més, tots dos repartits de manera aleatòria. El primer és El Gran Espectador, que s'ofereix a un sol espectador durant totes les etapes del festival. El segon és un sorteig aleatori diari.

## Guanyadors de la 8a edició (2017)

* Millor curt: Ya no está, de Joan Porcel i Mar González Ruiz.
* Millor guió: Miau, de Raúl López.
* Curt més ben valorat pels usuaris: À bientôt, de J. Tiñena.

## Referències

* ↑ «Subtravelling, VIII Festival Internacional de Curtmetratges de TMB». [Consulta: 3 desembre 2017].
# Sant Julià de Ceuró

Sant Julià de Ceuró és una església romànica del municipi de Castellar de la Ribera, a la comarca del Solsonès. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català

## Situació

Ceuró i la seva església s'aixequen dalt d'un turó a la carena del marge esquerre de la Ribera Salada, a ponent del Serrat de la Botjosa i a tocar del terme del municipi de Bassella. En el mateix promontori hi ha una gran casa i la rectoria.
Una pista asfaltada permet anar-hi sortint, en direcció sud, de la carretera C-26 al punt quilomètric 89,1, entre Ogern i Castellar de la Ribera (42° 1′ 23″ N, 1° 22′ 10″ E﻿ / ﻿42.02306°N,1.36944°E﻿ / 42.02306; 1.36944). La carretera creua la Ribera Salada per un pont, s'enfila per l'obaga i arriba a Ceuró després d'un kilòmetre i mig.

## Arquitectura

És un edifici de nau rectangular molt llarga, capçada a llevant per un absis semicircular. Exteriorment la decoració de l'absis i dels murs laterals ha estat resolta amb un fris d'arcuacions entre lesenes que s'ha perdut en part al mur de migdia per l'afegit d'un cos rectangular adossat. La finestra central de l'absis és de doble esqueixada i coberta amb un arc de mig punt adovellat. L'any 1905 un llamp va destruir la façana de ponent de l'edifici per on hi ha l'accés per un portal adovellat. L'interior de l'església va ser molt modificat quan fou realçada la nau i hom suplí la volta original amb una coberta de llunetes i creueria. El campanar d'espadanya situat a ponent és de dues obertures. El parament és de pedres escairades col·locades en fileres irregulars però uniformes.

## Notícies històriques

El topònim "Ceuró" ha sofert moltes variacions, nou en concret. Sembla que es tractava d'un lloc d'orons. Sant Julià és un dels patrons més antics. L'any 1061 ja se'n constata el nom, però l'església encastellada d'aquest lloc ja existia a l'època preromànica. El seu terme és molt gran. L'any 1640 Josep Fretó hi va pintar dos retaules. Actualment, un està al Museu Diocesà i l'altre al santuari de Sa Vila, on va ser traslladat l'any 1880. Aquest, ja no es conserva perquè va ser destruït per la guerra.

## Referències

* ↑ «Església de Sant Julià de Ceuró». Romànic Obert. Arxivat de l'original el 3 de setembre 2014. [Consulta: 10 octubre 2013].
* ↑ «Sant Julià de Ceuró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2014].
# Jacinta Rubio Rodrigo

Jacinta Rubio Rodrigo (Xeraco, 23 de maig de 1974) és una advocada i política valenciana, secretària comarcal de Més Compromís. Des de setembre de 2020, és directora de gestió de recursos humans i planificació estratègica a l'IVACE. Des de maig de 2008 a desembre de 2011, fou la coordinadora de les delegacions d'Acció Cultural del País Valencià.

## Referències

* ↑ «La Cotorra de la Vall: Jacinta Rubio, reelegida secretaria comarcal del fins ara Bloc, actualment Més Compromís.». La Cotorra De La Vall, dissabte, 17 juliol 2021. [Consulta: 17 novembre 2022].
* ↑ «Possible fractura a la Safor pel lideratge comarcal de Més-Compromís» (en catalan). Nosaltres La Veu. [Consulta: 17 novembre 2022].
* ↑ SG. «Jacinta Rubio y Pura Peris, nuevos cargos en el Consell tras la última remodelación». Saforguia. [Consulta: 17 novembre 2022].
* ↑ Bosch, ACN / Oriol. «ACPV està a l'espera d'un comunicat del govern valencià de tancament del repetidor de TV3 a Alacant per mobilitzar la seva gent - 26 nov 2007». ACN. [Consulta: 17 novembre 2022].
# Ancalecetus simonsi

Ancalecetus simonsi és una espècie de cetaci extint de la família dels basilosàurids que visqué durant l'Eocè. Se n'han trobat restes fòssils a Egipte.

## Referències

* 1 2 «The Paleobiology Database» (en anglès).
# Sopralluoghi in Palestina per il Vangelo secondo Matteo

Sopralluoghi in Palestina per il Vangelo secondo Matteo és una pel·lícula documental italiana del 1965 dirigida per Pier Paolo Pasolini.

## Història

El 1963 Pasolini va anar a Palestina, juntament amb don Carraro, a la recerca de l'escenari on rodar L'evangeli segons sant Mateu, amb l'esperança de trobar llocs que recordar el món bíblic arcaic.
En viatjar pels llocs de la predicació de Crist, reconeix en ells els elements típics del camp del sud d'Itàlia. Pasolini està sorprès per la modernitat d'algunes zones d'Israel, com ara Tel-Aviv i la part israeliana de Jerusalem, en fort contrast amb els pobles pobres arcaics del món àrab. Sap que és aquest últim el que ha conservat les característiques del període Crist en els seus vestits, mentre que el món jueu està massa occidentalitzat i industrialitzat per ser utilitzat a la pel·lícula. En estret contacte amb els habitants, s'adona que seria impossible trobar figurants adequats per a la seva pel·lícula tant entre els jueus, per les seves cares massa modernes, com entre els àrabs, per les seves cares precristianes. Prop de Natzaret, Pasolini entrevista alguns habitants d'un kibutz sobre la seva organització social i el sistema educatiu dels seus fills. Abans d'entrar a Jerusalem, el director afirma estar decebut per les seves investigacions i suggereix la possibilitat de recrear l'escenografia de la seva pel·lícula en un altre lloc, encara que la senzillesa i la petitesa dels llocs on Crist predicava foren per a ell una lliçó de vida.
El documental acaba amb una visita a Jerusalem, la grandesa de la qual fascina Pasolini, i a Betlem, amb les imatges de la gruta on, segons la tradició, va néixer Crist.

## Notes

* ↑ Sopralluoghi in Palestina per il Vangelo secondo Matteo al web de la Filmoteca de Catalunya

## Bibliografia

* Óscar Esquivias: «Viaje hacia la humildad» (sul documentario Supralluoghi in Palestina per il vangelo secondo Mateo de Pier Paolo Pasolini). Elegías íntimas. Instantáneas de cineastas. Hilario J. Rodríguez (editor). Madrid: Documenta Madrid, Festival Internacional de documentales de Madrid- Ocho y Medio, 2008.

## Enllaços externs

* Sopralluoghi in Palestina per il Vangelo secondo Matteo a YouTube
# Aïllant de transferència de càrrega

Els aïllants de transferència de càrrega són una classe de materials que es preveu que siguin conductors seguint la teoria de bandes convencional, però que en realitat són aïllants a causa d'un procés de transferència de càrrega. A diferència dels aïllants Mott, on les propietats aïllants sorgeixen dels salts d'electrons entre les cèl·lules unitats, els electrons dels aïllants de transferència de càrrega es mouen entre els àtoms dins de la cel·la unitat. En el cas de Mott-Hubbard, és més fàcil que els electrons es transfereixin entre dos llocs metàl·lics adjacents (interacció Coulomb U in situ); aquí tenim una excitació corresponent a l'energia de Coulomb U amb
$d^{n}d^{n}\rightarrow d^{n-1}d^{n+1},\quad \Delta E=U=U_{dd}$.
En el cas de la transferència de càrrega, l'excitació passa des del nivell p de l'anió (per exemple, l'oxigen) al nivell d del metall amb l'energia de transferència de càrrega Δ:
$d^{n}p^{6}\rightarrow d^{n+1}p^{5},\quad \Delta E=\Delta _{CT}$.
U està determinada per efectes repulsius/intercanvi entre els electrons de valència del catió. Δ està ajustat per la química entre el catió i l'anió. Una diferència important és la creació d'un forat d'oxigen, corresponent al canvi d'estat d'un " normal" ${\ce {O^2-}}$a l'iònic ${\ce {O-}}$. En aquest cas, el forat del lligand es denota sovint com L$__${\textstyle {\underline {L}}}.
La distinció entre Mott-Hubbard i aïllants de transferència de càrrega es pot fer mitjançant l'esquema Zaanen-Sawatzky-Allen (ZSA).
De manera anàloga als aïllants de Mott, també hem de considerar el superintercanvi en els aïllants de transferència de càrrega. Una contribució és similar al cas de Mott: el salt d'un electró d d'un lloc de metall de transició a un altre i després tornar de la mateixa manera. Aquest procés es pot escriure com
$d_{i}^{n}p^{6}d_{j}^{n}\rightarrow d_{i}^{n}p^{5}d_{j}^{n+1}\rightarrow d_{i}^{n-1}p^{6}d_{j}^{n+1}\rightarrow d_{i}^{n}p^{5}d_{j}^{n+1}\rightarrow d_{i}^{n}p^{6}d_{j}^{n}$
Això donarà lloc a un intercanvi antiferromagnètic (per a nivells d no degenerats) amb una constant d'intercanvi $J=J_{dd}$.

## Referències

* ↑ Khomskii, Daniel I. Transition Metal Compounds. Cambridge: Cambridge University Press, 2014. DOI 10.1017/cbo9781139096782. ISBN 978-1-107-02017-7.
* ↑ «quantum field theory - Why is the distinction between Mott Insulators and Charge Transfer Insulators important?» (en anglès). https://physics.stackexchange.com.+[Consulta: 30 abril 2023].
* ↑ Khomskii, Daniel I. Transition Metal Compounds. Cambridge: Cambridge University Press, 2014. DOI 10.1017/cbo9781139096782. ISBN 978-1-107-02017-7.
* ↑ Mott–Hubbard vs charge-transfer insulators (en anglès). Cambridge: Cambridge University Press, 2014, p. 94–119. ISBN 978-1-107-02017-7.
* ↑ Zaanen, J.; Sawatzky, G. A.; Allen, J. W. Physical Review Letters, 55, 4, 22-07-1985, pàg. 418–421. DOI: 10.1103/PhysRevLett.55.418. PMID: 10032345.
# Neobatrachus fulvus

Neobatrachus fulvus és una espècie de granota que viu a Austràlia.

## Referències

* Hero, J.-M. & Roberts, D. 2004. Neobatrachus fulvus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 25 d'abril del 2008.
# Sociologia de la ciència i de la tècnica

La sociologia de la ciència i de la tècnica o estudis de ciència, tecnologia i societat (CTS) analitza el paper social, amb un especial interès en perspectives com la política, la cultura, l'economia i la societat, de la ciència i la tecnologia amb el fi de portar a terme una revisió crítica dels processos de concepció i disseny dels objectes tecnològics quotidians.
Per a estudiosos com Maria del Carme Alemany, cal aquesta revisió del desenvolupament i ús social de la tecnologia perquè no acabi reforçant els estereotips de gènere: La reinterpretació de la tecnologia des de la teoria feminista s'estudia específicament a l'especialització estudis de gènere de la ciència i de la tècnica. Engeneral, un dels objectius principals de la sociologia de la ciència i de la tècnica és trencar amb la idea de "neutralitat" respecte a les teories i els artefactes.
Parteix de que, després de les idees androcèntriques i racionalistes de la il·lustració, en un marc de globalització i postmodernitat, no hi ha un únic punt de vista veritable, absolut i universal de la realitat per a prendre una decisió econòmica ni per a encaminar els objectius d'una investigació científica. Ni tan sols el que s'accepta per consens té sempre en compte a tots els possibles implicats, que potser no intervenen a la decisió. Hi ha grups socials d'individus que atribueixen a un artefacte un cert significat i acaben sent rellevants a l'hora d'afegir els seus valors als productes finals. N'és un exemple el cas de les bicicletes: Els ciclistes, consumidors o usuaris de bicicletes, són un col·lectiu clarament identificat amb un grup de rellevància social. No obstant això, també ho són els “anti-ciclistes”, els quals atribueixen a la màquina un significat negatiu.

## Bibliografia

* M. Carme Alemany, “Interacciones ciencia y género. Discursos y prácticas científicas de mujeres.” Capítol IV: tecnología y género. La reinterpretación de la tecnología des de la teoría feminista. (castellà)
# Soldadura per explosió

La soldadura per explosió. o tècnicament EXW (Explosion Welding), es basa en la detonació d'una càrrega explosiva col·locada adequadament i que obliga un dels metalls que es volen soldar a precipitar acceleradament sobre un altre. Una de les condicions fonamentals perquè es realitzi aquesta soldadura és l'existència d'un flux o raig netejador que viatja immediatament per davant del punt de col·lisió en el qual la velocitat de la xapa, pressió, angle i velocitat del punt de col·lisió es controlen, de manera que aquest flux és forçat a sortir d'entre les xapes a alta velocitat, expulsant òxids i contaminants, i deixa netes les superfícies d'unió.
Entre les escasses aplicacions d'aquesta soldadura hi ha la caldereria, per a la fabricació de recipients a pressió, i la indústria elèctrica, per a la fabricació de juntes de transició on entren en joc materials difícilment soldables entre si com l'alumini i el coure. També s'usa per a la fabricació d'algunes monedes bimetàl·liques.
El procés d'unió de materials diferents mitjançant la soldadura per explosió comença per la neteja de les superfícies que es volen unir. Aquesta acció és recomanable tot i que l'escombrada de l'ona explosiva exerceix una neteja de les superfícies. A continuació es posa el material base, la xapa número 1, sobre el qual es vol fer l'explosió i es col·loquen una mena de petites platines de metall en forma de L distribuïdes per tota la superfície. La seva funció és únicament procurar que quedi una separació coneguda i uniforme en posar la xapa de l'altre material, xapa número 2. Després es col·loca un petit cercle al voltant d'aquesta "construcció", de manera que en posar la pols explosiva sobre la xapa número 2, quedi distribuïda per tots els punts, incloses les vores, i no caigui.
Per acabar, es posa el detonador, generalment a mitjana distància de la longitud mitjana de la xapa, però al costat d'un extrem (depèn de les dimensions de la xapa). En realitzar la detonació, l'ona expansiva fa que una xapa pressioni l'altra, de manera que es crea una "onada" que recorre tota la xapa. A causa d'aquesta, totes les platines, així com la brutícia són expulsades, i,amb la calor generada per l'explosió, els materials queden units entre si. Amb aquest tipus de soldadura la dilució i les ZAT són mínimes. Posteriorment, i en funció de la finalitat del material bimetàl·lic obtingut, se solen fer una sèrie d'assaigs no destructius com ara UT (ultrasons).
# Sant Esteve de Coscollola

Sant Esteve de Coscollola és una església de Lladurs (Solsonès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una petita capella adossada a la masia de Coscollola situada entre camps de conreu i boscos a la població de Montpol de Lladurs. La construcció consta d'una nau de planta rectangular amb coberta a doble vessant de teula àrab amb el carener descentrat de l'eix de simetria. El parament és de maçoneria de pedra arrebossada. Conserva restes romàniques. L'interior de la nau presenta decoració pictòrica en mal estat.

## Referències

* ↑ «Sant Esteve de Coscollola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 agost 2021].
# Jacinta i Francisco Marto

Francisco Marto (11 de juny de 1908 - 4 d'abril de 1919), la seva germana Jacinta Marto (5 de març de 1910- 20 de febrer de 1920), també coneguts com a sants Francesc Marto i Jacinta Marto, juntament amb la seva cosina Lúcia de Jesus dos Santos (1907-2005) foren els tres vidents de Fàtima (Portugal) que el 1917 van veure tres aparicions d'un àngel i diverses de la Mare de Déu. Actualment l'indret és un dels centres de pelegrinatge cristià més rellevants del món.

## Biografia

Fills d'Olímpia i Manuel Marto, família humil de pastors, ell era un nen tranquil a qui agradava la música, tal com recordava la seva cosina a les seves memòries. El 13 de maig de 1917, mentre pasturaven les ovelles a Cova da Iria (prop de Fàtima, Ourém) amb la seva cosina Lúcia de Jesus dos Santos, se'ls aparegué la Mare de Déu i els revelà tres secrets, coneguts com a Misteris de Fàtima. L'aparició es repetí els dies 13 de cada mes durant juny, juliol i setembre, i el 19 d'agost; el dia 13 d'octubre hi tingué lloc el Miracle del Sol, presenciat per 70.000 persones.
En el transcurs de les aparicions, el comportament de Francisco canvià, i es lliurà a la pregària, que preferia fer en solitud, "per consolar Jesús pels pecats del món". A més, com la seva germana, va començar a fer penitències i dejunis d'amagat, la qual cosa podria haver afeblit la seva salut. Les revelacions marianes deien que Francisco i Jacinta moririen aviat, mentre que Lucia romandria viva com a testimoni durant molt de temps: efectivament, els germans moriren poc després a conseqüència d'una epidèmia de grip, i Lucia morí en 2005, als 97 anys. Francisco emmalaltí el desembre de 1918 i morí el 4 d'abril següent a casa seva.
El 13 de maig de 2000 foren beatificats per Joan Pau II. El 23 de març de 2007, el papa Francesc signà un decret que reconeixia un segon miracle, fet que dona pas a la canonització dels dos beats i al seu culte com a sants.
El 13 de maig de 2017, en la commemoració del primer centenari de la primera aparició de la Mare de Déu, foren canonitzats a Fàtima pel Papa Francesc.

## Referències

* ↑ «Santuario de Fatima | Se conmemora hoy el aniversario del nacimiento de Santa Jacinta Marto» (en castellà). [Consulta: 7 març 2021].
* ↑ «Francisco e Jacinta Marto» (en italià). [Consulta: 9 març 2021].
* ↑ «Jacinta i Francisco Marto». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Beatificación de los Venerables Jacinto y Francisca, pastorcillos de Fátima». Vatican.va. El Vaticà. [Consulta: 5 setembre 2014].
* ↑ «Dos dels pastorets de Fàtima ja són sants». Televisió de Catalunya. [Consulta: 13 maig 2017].

## Bibliografia

* Marilena Carraro, I pastorelli di Fatima. Apparizioni della Madonna a Lucia, Giacinta e Francesco, Editore EMP, 2008
* Lloc oficial del Santuari de Fàtima
* Secretariado dos Pastorinhos Arxivat 2010-06-02 a Wayback Machine.
* Memórias da Irmã Lúcia Arxivat 2010-06-02 a Wayback Machine.
* António Monteiro. As Aparições da Cova da Iria
# Phococetus vasconum

Phococetus vasconum és una espècie extinta de cetaci del grup dels odontocets que visqué durant el Miocè inferior. Se n'han trobat restes fòssils a França. Es tracta de l'única espècie del gènere Phoococetus.

## Referències

* 1 2 «The Paleobiology Database» (en anglès).
# Sidonie de la Houssaye

Sidonie de la Houssaye, nascuda Hélène Perret, alias Louise Raymond (Edgar, 17 d'agost de 1820-18 de febrer de 1894) escriptora estatunidenca en francès.
Filla dels criolls francesos Françoise Pain i Ursin Perret, va rebre una educació bilingüe en anglès i francès a St. John the Baptist Parish, Louisiana. Amb 13 anys es va casar amb Alexandre Pelletier de la Houssaye amb qui va tenir vuit fills i una filla.
Després de la mort del seu marit en la Guerra Civil dels Estats Units, va començar a treballar com a mestra en Franklin, Louisiana.

## Obra

* Contes d'une grand-mère louisianaise
* Pouponne et Balthazar, 1888
* Les Quarteronnes de La Nouvelle Orléans.(tetralogia, Le Méchacébé)
    Gina la quarteronne
    Dahlia la quarteronne
    Octavia la quarteronne
    Violetta la quarteronne

## Enllaços externs

* Info Arxivat 2010-06-14 a Wayback Machine.
* www.louisiane.culture.fr
* mondesfrancophones.com