OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sistrurus

Sistrurus és un gènere de serps de cascavell verinoses de la subfamília de les crotalins. Es troben al Canadà, als Estats Units i a Mèxic. El nom científic és una forma llatinitzada de la paraula grega per "cascavell de cua" (Σείστρουρος, Seistrouros), i comparteix la seva arrel amb un antic instrument musical d'Egipte, el sistre. El gènere es forma de tres espècies reconegudes.

## Descripció

Les espècies de Sistrurus es diferencien de les demés serps de cascavell (Crotalus) perquè tenen una mida més petita (en general 40-80 cm) i una escamació diferent: tenen nou grans plaques del cap (igual que el gènere Agkistrodon), mentre que en el gènere Crotalus (i gairebé tots els altres vipèrids) tenen el cap cobert d'un gran nombre d'escates petites. El gènere Sistrurus té un cascavell relativament petit que produeix un so més alt que el del gènere Crotalus.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud-est del Canadà, l'est i el nord-oest dels Estats Units, i al nord i el centre de Mèxic en poblacions aïllades.

## Verí

Encara que les mossegades de les espècies de Sistrurus es consideren menys perilloses per als éssers humans, a causa principalment al baix rendiment del verí, cada mossegada de serp verinosa ha de ser considerada com un fet seriós i és sempre necessari buscar tractament mèdic.

## Taxonomia

El gènere Sistrurus inclou tres espèciesː
* S. catenatus (Rafinesque, 1818)
* S. miliarius (Linnaeus, 1766)
* S. tergeminus (Say, 1865)

## Referències

* ↑ Reptile Database
* McDiarmid RW, Campbell JA, Touré T. 1999. Snake Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference, vol. 1. Herpetologists' League. 511 pp. ISBN 1-893777-00-6 (series). ISBN 1-893777-01-4 (volume).
* WWF. Especies Sujetas a Protección Especial según la Norma Oficial Mexicana NOM-059-ECOL-2001.
* Sistrurus (TSN 174301). Sistema Integrado de Información Taxonómica.
# Josep Corominas i Busqueta

Josep Corominas i Busqueta (Terrassa, 1939 – 30 de desembre de 2020) fou un metge i polític català.
Va ser especialista en psiquiatria, diplomat en psicologia clínica, professor titular de la Facultat de Medicina de la Universitat de Barcelona (UB) i consultor de l'Hospital Clínic de Barcelona.
Membre de la maçoneria des de 1981, entre el 2002 i el 2006 va ser el Gran Mestre de la Gran Lògia d'Espanya. Regidor de l'ajuntament de Terrassa. Militant socialista des de 1975, en 1989 va substituir Ernest Lluch i Martín, elegit diputat a les eleccions generals espanyoles de 1986. Posteriorment va ser diputat per la província de Barcelona pel PSC-PSOE a les 1996. De 1998 a 2000 fou portaveu adjunt de la Comissió de Sanitat i Consum.

## Referències

* ↑ «Mor Josep Corominas i Busqueta, president de l’Ateneu Terrassenc i exregidor de l’Ajuntament de Terrassa». [Consulta: 31 desembre 2020].
* ↑ "España tiene una deuda con la masonería por la brutal represión franquista", EL País, 11 de març de 2003
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats, III Legislatura
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats, VI Legislatura
# Meridià 66 a l'est

El meridià 66 a l'est de Greenwich és una línia de longitud que s'estén des del pol Nord travessant l'oceà Àrtic, Àsia, l'oceà Índic, l'oceà Antàrtic i l'Antàrtida fins al pol Sud.
El meridià 66 a l'est forma un cercle màxim amb el meridià 114 a l'oest. Com tots els altres meridians, la seva longitud correspon a una semicircumferència terrestre, uns 20.003,932 km. Al nivell de l'Equador, és a una distància del meridià de Greenwich de 7.347 km.

## De Pol a Pol

Començant en el pol Nord i dirigint-se cap al pol Sud, aquest meridià travessa:
    Coordenades País, territori o mar Notes 90° 0′ N, 66° 0′ E﻿ / ﻿90.000°N,66.000°E﻿ / 90.000; 66.000﻿ (Oceà Àrtic) Oceà Àrtic Passa a l'est de l'Illa Graham Bell, Terra de Francesc Josep 81° 0′ N, 66° 0′ E﻿ / ﻿81.000°N,66.000°E﻿ / 81.000; 66.000﻿ (Mar de Barents) Mar de Barents 76° 44′ N, 66° 0′ E﻿ / ﻿76.733°N,66.000°E﻿ / 76.733; 66.000﻿ (Rússia) Rússia Illa Séverni, Nova Terra 75° 56′ N, 66° 0′ E﻿ / ﻿75.933°N,66.000°E﻿ / 75.933; 66.000﻿ (Mar de Kara) Mar de Kara 69° 5′ N, 66° 0′ E﻿ / ﻿69.083°N,66.000°E﻿ / 69.083; 66.000﻿ (Rússia) Rússia 54° 37′ N, 66° 0′ E﻿ / ﻿54.617°N,66.000°E﻿ / 54.617; 66.000﻿ (Kazakhstan) Kazakhstan 42° 56′ N, 66° 0′ E﻿ / ﻿42.933°N,66.000°E﻿ / 42.933; 66.000﻿ (Uzbekistan) Uzbekistan 38° 13′ N, 66° 0′ E﻿ / ﻿38.217°N,66.000°E﻿ / 38.217; 66.000﻿ (Turkmenistan) Turkmenistan 37° 27′ N, 66° 0′ E﻿ / ﻿37.450°N,66.000°E﻿ / 37.450; 66.000﻿ (Afganistan) Afganistan 29° 47′ N, 66° 0′ E﻿ / ﻿29.783°N,66.000°E﻿ / 29.783; 66.000﻿ (Pakistan) Pakistan Balutxistan Occidental 25° 25′ N, 66° 0′ E﻿ / ﻿25.417°N,66.000°E﻿ / 25.417; 66.000﻿ (Oceà Índic) Oceà Índic 60° 0′ S, 66° 0′ E﻿ / ﻿60.000°S,66.000°E﻿ / -60.000; 66.000﻿ (Oceà Antàrtic) Oceà Antàrtic 67° 43′ S, 66° 0′ E﻿ / ﻿67.717°S,66.000°E﻿ / -67.717; 66.000﻿ (Antàrtida) Antàrtida Territori Antàrtic Australià, reclamada per Austràlia

## Referències

* ↑ T. Vincenty. «Direct and Inverse Solutions of Geodesics on the Ellipsoid with application of nested equation», 01-04-1975.
* ↑ «Vincenty formula for distance between two Latitude/Longitude points».

## Vegeu també

* Meridià 65 a l'est
* Meridià 67 a l'est
# Synthpunk

El synthpunk o electropunk és un subgènere musical que combina elements de la música electrònica i del punk rock amb tempos ràpids i mostratges de so agressius. El terme va ser inventat pel musicòleg Damian Ramsey (1978-2007) el 1999 com un intent d'identificar retroactivament un subgènere de música punk aparegut entre els anys 1977 i 1984 que es caracteritzava per l'ús de sintetitzadors en lloc de guitarres elèctriques. Grups com Suicide, Morningwood, Atari Teenage Riot i La Élite són exponents d'aquest estil musical.

## Referències

* ↑ «Synthysteria!». [Consulta: 16 agost 2023].
* ↑ Segal, Dave. «Alan Vega, Agitational Vocalist for Synth-Punk Innovators Suicide, 1938-2016» (en anglès), 18-07-2016. [Consulta: 16 agost 2023].
* ↑ «Neo-Nazi Fighting Digital Hardcore Musician Comes to Israel» (en anglès). Haaretz.
* ↑ Tenías, Ana. «De qué va el nuevo punk: autotune, maquineo y la vieja rabia de siempre» (en castellà), 28-02-2023. [Consulta: 16 agost 2023].
* ↑ Pettigrew, Jason. «Here are 10 punk bands who made synths and electronics rock hard» (en anglès americà), 07-08-2020. [Consulta: 16 agost 2023].
* ↑ «Synth-Punk» (en castellà). Condenado Fanzine. [Consulta: 16 agost 2023].
# Bernard Zadi Zaourou

Bernard Zadi Zaourou o Bottey Zadi Zaourou (Soubré, 1938 - 20 de març de 2012) va ser un escriptor i polític ivorià, ministre de cultura amb el govern de Daniel Kablan Duncan del 1993. És considerat un escriptor feminista i teòric de l'estètica «Didiga».

## Obres

* Fer de lance, livre I, 1975
* Césarienne (Fer de lance, livre II)
* Aube prochaine
* Les chants du souvenir

### Teatre

* 1968: Sorry Lombe
* 1974: Les sofas et L'œil
* 1979: La tignasse
* 1981: La termitière
* 1984: Le secret des dieux
* 1984: Le Didiga de Dizo
* 1985: La guerre des femmes

## Referències

* ↑ La littérature ivoirienne.

## Enllaços externs

* http://www.100pour100culture.com/archives/40/zaourou2/index.htm Arxivat 2012-03-23 a Wayback Machine. (francès)
# Tres Vents del Mig

Els Tres Vents del Mig, o Puig dels Tres Vents del Mig, és una muntanya del Pirineu, de 2.670,5 metres d'altitud. Pertany al massís del Canigó, del qual forma un dels contraforts sud-orientals; és a la comarca del Vallespir, a prop de la del Conflent, a la Catalunya del Nord.
Es troba entre els termes municipals de Cortsaví i el Tec, al Vallespir. Separa les valls de la Comalada (el Tec, Vallespir) i del Riuferrer (Cortsaví, Vallespir). És a prop al sud-est del Puig dels Tres Vents i més lluny i al nord-oest dels Tres Vents d'Avall.
Els Tres Vents del Mig és en moltes de les rutes de muntanya del massís del Canigó, com es pot veure als enllaços externs.

## Referències

* ↑ Els Tres Vents del Mig en els ortofotomapes de l'IGN

## Enllaços externs

* Relats de muntanya: el Puig dels Tres Vents
* El Puig dels Tres Vents, o de Tretzevents, a Mendikat (castellà)
# Teen Wolf

* Aquest article tracta sobre la pel·lícula. Si cerqueu la sèrie de televisió, vegeu «Teen Wolf (sèrie de televisió)».
Teen Wolf és una pel·lícula protagonitzada per Michael J. Fox. S'estrenà el 1985, el mateix any que el gran èxit Back to the Future, també protagonitzada per Fox.

## Argument

Scott Howard és un noi que va a l'institut i juga al bàsquet a l'equip, tot i que mai han guanyat el campionat. És un noi una mica insegur, la noia que li agrada, la típica rossa dolenta, passa d'ell. Els seus amics i ell van a una festa, però Scott se'n va a casa perquè es troba malament; descobreix que és un home-llop. En utilitzar els seus poders i convertir-se davant dels seus amics comença a guanyar partits i a ser l'estrella de l'institut, però els seus millors amics no veuen bé aquest canvi radical. Finalment, arriba a la conclusió que la fama és vana i no dona la felicitat, i decideix no tornar a convertir-se més i guanyar el campionat essent ell mateix.

## Repartiment

El repartiment, encapçalat per Michael J. Fox en un paper semblant al Marty McFly de Back to the Future es basa en joves actors, com Jerry Levine ("Stiles", el millor amic del Scott), "Buff", l'amiga del Scott, Pamela, de qui Scott està enamorat, Chubi, el grassonet típic de les pel·lícules dels '80, etc.

## Banda sonora

La banda sonora inclou cançons com:
* "Win in the End"
* "Big Bad Wolf"
* "Way to Go"
* "Shooting for the Moon"

## Referències

* ↑ «Teen Wolf». The New York Times.
# Sisworo Gautama Putra

Sisworo Gautama Putra (26 de maig de 1938 - 5 de gener de 1993) va ser un director de cinema i guionista indonesi, més conegut pel seu treball en el gènere pel·lícula de terror.

## Biografia

Nascut a Kisaran a Sumatra Septentrional, Sisworo es va formar com a director l'any 1961. El 1962 va començar a treballar a l'estudi Gema Period Film. Va treballar com a director d'unitat de guionista, director de producció i després assistent de direcció.
El seu debut en solitari com a director va començar l'any 1972 amb la pel·lícula La venjança del nen haram, en la qual també va escriure el guió. Va ser un director d'èxit durant l'època daurada del cinema indonesi des dels anys setanta fins a principis dels noranta i sovint va dirigir pel·lícules de terror populars com ara Sundelbolong', Telaga Angker, i Nyi Ageng Ratu Pemika, sovint actors que treballen com Suzzanna, Ratno Timoer, Barry Prima i George Rudy.
La seva darrera pel·lícula, Misteri di Malam Pengantin, es va estrenar després de la seva mort el 5 de gener de 1993.

## Filmografia

* 1962 - Tudjuh Prajurit
* 1963 - Djakarta by Pass
* 1964 - Ekspedisi Terakhir
* 1965 - Buruh Pelabuhan
* 1970 - Honey, Money and Djakarta Fair
* 1971 - Di Udjung Badik
* 1972 - Angkara Murka i Dendam si Anak Haram
* 1973 - Marabunta i Manusia Terakhir
* 1976 - Rajawali Sakti i Cinta Kasih Mama
* 1977 - Papa i Dua Pendekar Pembelah Langit
* 1978 - Primitif
* 1980 - Aladin dan Lampu Wasiat i Pengabdi Setan
* 1981 - Jaka Sembung Sang Penakluk, Srigala i Sundelbolong
* 1982 - Nyi Blorong
* 1983 - Nyi Ageng Ratu Pemikat i Perkawinan Nyi Blorong
* 1984 - Usia Dalam Gejolak i Telaga Angker
* 1985 - Bangunnya Nyi Roro Kidul i Ratu Sakti Calon Arang
* 1986 - Malam Jumat Kliwon' i Petualangan Cinta Nyi Blorong
* 1987 - Samson dan Delilah
* 1988 - Malam Satu Suro, Malu-Malu Mau i Santet
* 1989 - Wanita Harimau / Santet II ii Pusaka Penyebar Maut
* 1990 - Titisan Dewi Ular
* 1991 - Perjanjian di Malam Keramat i Ajian Ratu Laut Kidul
* 1992 - Kembalinya si Janda Kembang
* 1993 - Misteri di Malam Pengantin

## Referències

* ↑ Sisworo Gautama Putra’s Primitives and the paradox of savagery a intellectdiscover.com
* ↑ Salim Said. Cinema of Indonesia. Festival of Indonesia Foundation, 1991. ISBN 1-879578-00-X.
* ↑ The Politics of Religion in Sisworo Gautama Putra’s and Joko Anwar’s Pengabdi Setan per Anton Sutandio, Universitas Kristen Maranatha
# José Paredes Gimeno

José Paredes Gimeno (Albal, 1 de febrer de 1933 - Albal, 15 de febrer de 1992) fou un futbolista valencià de les dècades de 1950 i 1960.

## Trajectòria

Començà la seva carrera al CF Gandia, d'on passà al Llevant UE, club realitzà brillants campanyes, que el portaren a ser internacional amb la selecció espanyola B. Fou pitxitxi de Segona Divisió a la seva darrera temporada al club granota. L'any 1960 fitxà pel València CF, essent titular la primera temporada i disposant de menys minuts la segona. En aquesta darrera fou campió de la Copa de Fires. El 1962 fitxà pel RCD Espanyol, en una operació que portà José Sastre Sanz al València. La primera temporada al club fou a Segona Divisió, assolint l'ascens a Primera, essent titular en 21 partits. La segona temporada només en jugà 5, fou cedit a la UE Sants, i acabada la mateixa abandonà l'entitat per fitxar pel Calvo Sotelo CF. Finalitzà la seva carrera a la SD Sueca.
El camp de futbol d'Albal duu el seu nom.

## Palmarès

* Copa de Fires:
** 1961-62

## Referències

* 1 2 «José Paredes Gimeno». Diari ABC, 17-02-1992. [Consulta: 1r febrer 2015].
* 1 2 3 «Fitxa de Paredes». v. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Paredes al Español y Sastre al Valencia». Mundo Deportivo, 18-08-1962. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ Diari Marca, 23/2/1964, pàgina 6: "El Español ha cedido al Sans, hasta final de temporada, al delantero Paredes."
* ↑ «El campo de fútbol municipal de Albal recibe el nombre de Pepe Paredes». elperiodic.com, 10-10-2012. [Consulta: 1r febrer 2015].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Talp japonès petit

El talp japonès petit (Mogera imaizumii) és una espècie de mamífer de la família dels tàlpids. És endèmic del Japó.
Aquest tàxon fou anomenat en honor del zoòleg japonès Yoshinori Imaizumi.

## Referències

* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 204. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de la família dels tàlpids :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Laurasiatheria · Ordre Eulipotifles :
Subfamília Scalopinae :
Subfamília Talpinae :
Subfamília Uropsilinae :
Categoria :
# Berenguer d'Abella

Berenguer d'Abella (? - Barcelona, 1387) fou conseller i majordom de Pere III el Cerimoniós.
Va fer gestions per acostar Alfons XI de Castella a la causa de Pere III, en un moment d'enfrontament entre el rei i la Unió Valenciana. El 1347 visità Alfons XI amb el fi d'aconseguir que aquest rei prestés suport al Cerimoniós en les lluites contra la Unió. Participà en l'expedició contra Jaume III de Mallorca (1349) participant en la victòria de Llucmajor (1349) sobre les forces de Jaume III i en diverses campanyes a Aragó, el 1363, en la guerra contra Castella. Intervingué en el procés que condemnà a mort l'almirall Bernat II de Cabrera. Berenguer d'Abella fou senyor del castell de Subirats el 1365 fins ben bé la seva mort (1387), com a concessió que li va fer el rei pels seus serveis. El 1369 formava part de l'ambaixada que anà a París a gestionar el matrimoni, frustrat, de l'infant Joan amb Joana de Valois. Fou el negociador principal del tractat amb Gènova del 1386 signat a Barcelona. A la mort de Pere III es va vincular al bàndol de la reina Sibil·la de Fortià; la reina fugint del Palau Reial de Barcelona, es va amagar al castell de Sant Martí Sarroca i probablement Berenguer d'Abella la va aconsellar en aquesta elecció. Arrel d'això fou processat, com altres cortesans, sota l'acusació de fomentar les dissensions dins la família reial, i condemnat a mort sent decapitat al pujar Joan I al poder.
Estava casat amb Constança de Próixida i Carrós, filla d'Olf de Proíxida de València; posteriorment la família de la seva muller va posseir molts territoris al Penedès. Constança obtingué per compra els alous de Sant Pere de Riudebitlles, Terrassola, Santa Fe del Penedès, La Granada (1381-82). Acusada amb el seu marit perdé algunes possessions però les del Penedès li foren restituïdes (1385) Tingueren un fill anomenat Nicolau d'Abella.

## Referències

* 1 2 «Berenguer d'Abella». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Menjamel emmascarat

El menjamel emmascarat (Ptilotula keartlandi) és un ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae).

## Hàbitat i distribució

habita sabanes, mulga i mallee de zones àrides costaneres des de Austràlia Occidental, cap a l'est, a través del centre del Territori del Nord i nord-oest d'Austràlia Meridional fins l'oest de Queensland.

## Referències

* ↑ «Menjamel emmascarat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
# Shūkōkai

Shūkōkai' (修交会) és un estil de karate el qual neix dels estils tani-ha i shitō-ryū desenvolupat per Chōjirō Tani a la dècada de 1940, el seu alumne més comú és Shigeru Kimura.

## Rangs

Els sistema de rangs d'aquest estil és el següent:
Ordre de rangs de l'estil shūkōkai :
* Negre (Dan)
* Marró (3è, 2n i 1r Kyu)
* Lila (4t Kyu)
* Blau (5è Kyu)
* Verd (6è Kyu)
* Taronja (7è Kyu)
* Groc (8è Kyu)
* Vermell (9è Kyu)
* Blanc (10è Kyu)
# Jordi II Dadiani-Gurieli

Jordi II Dadiani-Gurieli fou mtavari de Mingrèlia del 1345 al 1384. Succeí al seu pare Mamia I Dadiani-Gurieli quan aquest va morir el 1345. Fou proclamat també eristhavi de Svanètia pel rei Jordi V de Geòrgia "el brillant". Va morir el 1384 i el va succeir el seu fill Vamek I Dadiani alhora que un altre fill, Kakhabar Dadiani-Gurieli, fou eristhavi de Gúria i de Svanètia (nomenat el 1372).

## Referències

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.

## Enllaços externs

* Dinastia Dadiani Arxivat 2011-08-11 a Wayback Machine..
* Genealogia
# Teatre imatge

El teatre imatge o teatre de la imatge és una de les modalitats de teatre social que es caracteritza per l'absència de paraules en la cerca de visibilitat i possibles solucions a conflictes socials i interpersonals, fent participar el públic de manera activa a la peça teatral.
Inicialment va ser batejat com a teatre estàtua i en incorporar tècniques més dinàmiques va passar a dir-se "teatre imatge". Stanislavski treballava amb el "gest psicològic", Meyerhold amb la "posició pausa", Chancerel amb el "joc del'esculptor" i Boal amb el "teatre imatge".
Els participants construeixen amb el seu cos quadres estàtics sobre el tema plantejat, ajudant-se amb moviments i accions físiques. Per exemple, un participant pot posar els actors com si fossin estàtues que representen el conflicte, després poden actuar per a resoldre el conflicte o segons com es voldria que succeís segons les propostes del públic i un o més actors pot ser modificat en la seva postura o substituït per un altre participant. El simbolisme permet tractar temes que costa posar en paraules, donat que estimula directament l'imaginari i la irracionalitat. La interpretació depèn de la subjectivitat pròpia de cadascú i en posar-les en comú som conscients que cada persona veu coses diferents.

## Bibliografia

* Verónica Martínez Colomé, Aproximació al teatre de l'oprimit a Catalunya, Universitat Autònoma de Barcelona, 2009. (català)
* Juan Villegas Morales, Historia multicultural del teatro y las teatralidades en América Latina, Editorial Galerna, 2005. (castellà)
* Augusto Boal, Teatro del oprimido y otras poéticas políticas, Ediciones de la Florc 1974. (castellà)
# Bertus de Harder

Johannes Lambertus de Harder ('s-Gravenhage, 14 de gener de 1920 - Jeumont, 7 de desembre de 1982) fou un futbolista neerlandès de la dècada de 1940 i entrenador.
Fou internacional per la selecció dels Països Baixos, amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1938. Fou jugador del FC Girondins de Bordeaux i més tard entrenador a AS Angoulême i FC Mulhouse.

## Referències

* ↑ Biography a inghist.nl
* ↑ «Bertus de Harder - International Appearances». RSSSF. [Consulta: 11 abril 2008].
* ↑ «France - Trainers of First and Second Division Clubs». RSSSF. Arxivat de l'original el 4 agost 2007. [Consulta: 11 abril 2008].
* ↑ «Profile on Netherlands federation official site». Arxivat de l'original el 2008-06-19. [Consulta: 12 agost 2018].
* ↑ Bertus de Harder a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Bertus de Harder a worldfootball.net
# Tulen

Tulen (en rus: Тулень) és un poble del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 13 habitants. Pertany al districte municipal d'Àban.

## Referències

* ↑ «Историческая справка | Официальный сайт муниципальное образование Абанский район». Arxivat de l'original el 2021-01-18. [Consulta: 29 gener 2021].
* ↑ Большая Советская Энциклопедия. Гл. ред. А. М. Прохоров, 3-е изд. Т. 1. А — Ангоб. 1969. 608 стр., илл.; 47 л. илл. и карт, 1 отд. л. табл.
* ↑ «История основания Абанского района Красноярского края. Архитектура Красноярского края. Памятники Архитектуры». Arxivat de l'[www.naov.ru/?abanskii_raion original] el 2013-04-17.
# Tecla de Borja

Tecla de Borja (Gandia, Safor, 1435 - València, 29 d'agost de 1459) fou una noble dama i molt culta escriptora valenciana.

## Biografia

Filla de Mossèn Jofré de Borja i de Dona Isabel de Borja, va tenir quatre germans: Joana, Beatriu, Roderic i Pere Lluís. En morir el seu pare, cap a 1440, va anar amb la seua mare i els seus germans a viure a València, on era bisbe el seu oncle Alfons —el futur papa Calixt III—, i on va rebre una educació molt refinada, ja que va ser no només cantant i poetessa sinó que també rebé formació en llengües clàssiques i de música.
El seu llinatge familiar i la seua formació li van donar un cert prestigi en alguns àmbits intel·lectuals de la ciutat, fins al punt que el poeta Ausiàs March, més gran que ella i ja molt famós, li va dirigir una demanda poètica. Es va casar amb Vidal de Vilanova, de qui va quedar vídua i de qui no consta que tingués fills. Degué començar a escriure cap als vint anys i només es conserva la seua resposta a la demanda de March. El 1459 va morir, molt jove, a causa de la pesta.

## Obra i referència literària

Actualment es conserva una composició de Tecla de Borja i un elogi fúnebre des de Màntua d'Antonio Tridento, secretari del seu germà Roderic de Borja —el futur papa Alexandre VI—, amb motiu de la seua mort.
El poeta Ausiàs March li dirigeix la Demanda feta per Mossén Ausias March a la senyora Na Tecla de Borja, neboda del pare Sant, que comença «Entre'ls ulls é les orelles», a la qual ella respon amb el mateix metre i rima, com és habitualː
| « | DEMANDA a Tecla Borja Entre els ulls i les orelles / jo em trop un contrast molt gran / e d’aquell jutgessa us fan / parlant de vós maravelles. // Dient los ulls que val molt més / de vós lo veure que l’oir. / Elles no hi volen consentir, / dient que lo contrari és. // Vós, qui de totes valeu més, / així de fora com de dins, / d’aquests dos senys mirau les fins / e no l’esguard que propi els és. RESPOSTA de la dita dama Oïdes vostres raons belles, / bon mossèn March, a qui em coman, / responc-vos breu al que dit han / segons juí que faç d’aquelles. // Molt poc estim lo que en mi és, / mas, puix forçat és lo meu dir, / al qui dirà “Més val que em mir”, / jo li condamne lo procés. // Però, si parle lo revés, / de veritat mudant camins, / a vós remet los meus juïns, / qui sou de tots lo més entès. | » |

## Referències

* 1 2 3 4 «Tecla de Borja». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
* 1 2 3 4 Iborra, Joan. «Na Tecla». Els Borja, 21-08-2012. [Consulta: 29 juny 2024].
* 1 2 «Tecla de Borja i Borja | enciclopedia.cat». [Consulta: 29 juny 2024].

## Bibliografia

* Beltran, Vicenç (2006). Poesia, escriptura i societat: els camins de March. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat (Col·lecció Germà Colón d'Estudis Filològics, 3).
* Bohigas, Pere (1959). Ausiàs March. Poesies. Barcelona: Barcino.
* Fita Colomé, Fidel (1887). «Poetesses i dames intel·lectuals».
* Pagès, Amedée (1912). Auzias March et ses predecesseurs, París, H. Champion. Trad. de Víctor Gómez, Val, Eds. Alfons el Magnànim 1990.