OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fredonia (Kansas)

Fredonia és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 2.600 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fredonia tenia 2.600 habitants, 1.135 habitatges, i 703 famílies. La densitat de població era de 418,3 habitants/km².
Dels 1.135 habitatges en un 27,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 9,3% dones solteres, i en un 38% no eren unitats familiars. En el 35,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,22 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,1% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 24,2% entre 25 i 44, un 20,1% de 45 a 60 i un 23,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.539 $ i la renda mediana per família de 34.459 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.657 $ mentre que les dones 19.231 $. La renda per capita de la població era de 14.593 $. Entorn del 8,6% de les famílies i el 12,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fredonia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fredonia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Francesca Le

Francesca Le (Los Angeles, Califòrnia, 28 de desembre de 1970) és una actriu porno, directora i productora nord-americana. Francesca va entrar en la indústria del porno l'any 1992 a l'edat de 21 anys. El seu primer treball va ser amb Anabolic Video on va tenir un gran èxit, concretament sent protagonista a The Gangbang Girl 13. Posteriorment va treballar per a diverses companyies, "Miss Li" va ser el seu nom en els vídeos de wrestling eròtic amb Pacific Force. Es va casar amb el també actor porno Mark Wood el 2001, i tots dos van crear la seva pròpia empresa de producció, LeWood Productions, produint títols com Butt Quest i Booty Bandits.
Les seves especialitats inclouen sexe anal i facial del seu company/s masculí/ns. Les seves escenes amb la llegenda Peter North a Bare Market i Hard Rider van culminar en dues de les més dramàtiques i voluminoses escenes d'ejaculació facial. També ha produït un gran nombre de vídeos fetitxisme de peus, produccions que destaquen les seves cames i vídeos posteriors de lluita a YouTube, sovint usant les seves cuixes musculars per esprémer els oponents en la submissió. Va rodar la seva primera doble penetració en la pel·lícula, que també va dirigir, Double Dip 'Er. Ha aparegut en més de 690 pel·lícules com a actriu i n'ha dirigides més de 200.

## Premis i nominacions

* 1994: AVN Award per a Millor Escena de Sexe en Grup (pel·lícula) – New Wave Hookers 3 (amb Crystal Wilder, Tyffany Million, Lacy Rose, Jon Dough, i Rocco Siffredi)
* 2005: AVN Award per a la Millor Escena de Sexe Oral (Video) – Cum Swallowing Whores 2 (Ava, Guy DiSilva, Rod Fontana, Steven French, Scott Lyons, Mario Rossi & Arnold Schwarzenpecker)
* Saló de la Fama de l'AVN
* Saló de la Fama de la XRCO
# Festucalex prolixus

Festucalex prolixus és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,6 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, la qual es troba a sota de la cua.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical que viu entre 0-100 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des dels mars de Sulu i Cèlebes fins al nord-oest d'Irian Jaya (Indonèsia).

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Dawson, C.E., 1985. Indo-Pacific pipefishes (Red Sea to the Americas). The Gulf Coast Research Laboratory Ocean Springs, Mississipi, Estats Units.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Herre, A.W.C.T. i A.F. Umali, 1948. English and local common names of Philippine fishes. U. S. Dept. of Interior and Fish and Wildl. Serv. Circular Núm. 14, U. S. Gov't Printing Office, Washington. 128 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lourie, S. A., Amanda C.J. Vincent i Heather J. Hall: Seahorses: An Identification Guide to the World's Species and their Conservation. Dorling Print Limited, Dorling House: Londres, Gran Bretanya: Project Seahorse, 1999.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Francesco Prosperi

Franco Prosperi (Roma, 2 de setembre de 1926-Íb.,17 d'octubre de 2004) va ser un cineasta i guionista italià, actiu entre les dècades de 1960 i 1980.

## Biografia

Nascut a Roma, Prosperi va iniciar la seva carrera com a assistent d'adreça de Mario Bava, a més d'escriure diversos guions amb ell. En 1966 va fer el seu debut com a director en el film de suspens Tecnica di un omicidio, i amb el pas dels anys va consolidar la seva reputació com a cineasta especialitzat en pel·lícules de crim i acció. Ocasionalment va dirigir comèdies (amb Lando Buzzanca o Alighiero Noschese) i en el final de la seva carrera va realitzar films d'aventures de baix pressupost.

## Filmografia

Regia
* Tècnica d'un homicidi (1966)
* Dick Smart 2.007 (1967)
* Qualcuno ha tradito (1967)
* Io non scappo... fuggo (1970)
* Il debito coniugale (1970)
* Un uomo dalla pelle dura (1972)
* L'altra faccia del padrino (1973)
* Amore mio, uccidimi! (1973)
* Una matta, matta, matta corsa in Russia, co-regia di Eldar Ryazanov (1974)
* Marató suïcida (1976)
* La settima donna (1978)
* Il commissario Verrazzano (1978)
* La dea cannibale, co-regia di Jesús Franco (1980)
* Vigili e vigilesse (1982)
* Gunan il guerriero (1982)
* El tron de foc (1983)
Guió
* La schiava di Roma (1961)
* Le meraviglie di Aladino (1961)
* Ercole al centro della Terra (1961)
* La ragazza che sapeva troppo (1963)
* Cover girls - Ragazze di tutti (1964)
* La strada per Forte Alamo (1964)
* Idoli controluce, diretto da Enzo Battaglia (1965)
* Tècnica d'un homicidi (1966)
* Gringo, getta il fucile! (1966)
* Qualcuno ha tradito (1967)
* L'altra faccia del padrino (1973)
* Amore mio, uccidimi! (1973)
* Schiave bianche - Violenza in Amazzonia (1985)
* Bianco Apache (1987)
* Natura contro (1988)

## Referències

* 1 2 Poppi, Roberto. I registi: dal 1930 ai giorni nostri (en italià). Gremese Editore, 2002. ISBN 978-88-8440-171-7 [Consulta: 30 desembre 2021].
* ↑ «Las 100 mejores películas rusas y soviéticas II» (en castellà), 17-09-2020. [Consulta: 30 desembre 2021].
* ↑ Costa, Jordi «Verbena caníbal» (en castellà). , 31-03-2016 [Consulta: 30 desembre 2021].
# Frederic Manaut

Frederic Manaut (Reus, 8 de maig de 1868 - Toló, 14 de març de 1944) va ser un enginyer que desenvolupà la seva vida política a França.

## Biografia

La seva mare era Octavia Ribas natural de Sant Pau de Fenollet i el seu pare Víctor Manaut natural de Nebiàs, enginyer de ferrocarrils, havia participat en la construcció de la línia fèrria de Reus a Montblanc i Lleida, i Frederic havia nascut en aquesta ciutat. Marxà després a Toló on estudià enginyeria. Va ser Conseller de Comerç Exterior, Conseller General i President del Consell General dels Pirineus Orientals i Diputat a l'Assemblea Nacional de 1910 a 1914 pel partit radical-socialista francès. Fou pare del també diputat René Manaut.

## Referències

* ↑ «Llibre XXXII de Baptismes (1867-1869). Pàg.208v. Imatge 423.». A.H.A.T. Reus. Parròquia de Sant Pere, apòstol, 08-05-1868. [Consulta: 8 maig 2020].
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 412.
* ↑ «Frédéric Manaut». Assemblée Nationale. [Consulta: 24-XI-2014].
# Ratpenat orellut brasiler

El ratpenat orellut brasiler (Micronycteris megalotis) és una espècie de ratpenat que viu a Sud-amèrica, a Colòmbia, Veneçuela, Guyana, la Guaiana Francesa, Surinam, l'Equador, el Perú, el Brasil, Bolívia, Argentina, el Paraguai i Trinitat i Tobago.

## Referències

* ↑ Distribució (anglès)
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# York Haven

York Haven és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 809 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, York Haven tenia 809 habitants, 278 habitatges, i 197 famílies. La densitat de població era de 976,1 habitants per km².
Dels 278 habitatges en un 48,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,6% hi vivien parelles casades, en un 14,7% dones solteres, i en un 28,8% no eren unitats familiars. En el 23% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,91 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,4.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 36,7% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 32,8% entre 25 i 44, un 15,8% de 45 a 60 i un 5,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 29 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.000$ i la renda mediana per família de 32.917$. Els homes tenien una renda mediana de 29.375$ mentre que les dones 22.031$. La renda per capita de la població era de 11.676$. Entorn del 14,7% de les famílies i el 15% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- York Haven». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- York Haven». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Lluís Barraquer i Bordas

Lluís Barraquer i Bordas (Barcelona, 27 d'abril de 1923 - Sant Climent de Llobregat, 5 d'abril de 2010), fou metge neuròleg català, fill de Lluís Barraquer i Ferré i net de Lluís Barraquer i Roviralta, ambdós neuròlegs.

## Biografia

El 1947 es va llicenciar en medicina a la Universitat de Barcelona. Treballà un any a l'Institut Neurològic Municipal, i el 1948 ingressà al Servei de Neurologia de l'Hospital de la Santa Creu i Sant Pau, del que en fou director entre 1972 i el 1978, i consultor director fins a la seva jubilació el 1993. De 1950 a 1967 fou director de la Secció de Neurologia de la Clínica Universitària de Patologia General de l'Hospital Clínic i Provincial de Barcelona.
En l'àmbit acadèmic, el 1967 fou professor de neurologia de la Universitat de Navarra; el 1972 fou professor agregat i el 1979 catedràtic associat de la Universitat Autònoma de Barcelona; des del 1992 dona classes de Neuropsicologia a la Universitat Ramon Llull. També ha estat president de la Societat Catalana de Neurologia (1968-73).
L'any 2009, va rebre la creu de Sant Jordi per la Generalitat de Catalunya. Ha estat important en el desenvolupament de la neuropsicologia a Catalunya. És soci de mèrit de l'Acadèmia de Ciències Mèdiques de Catalunya i Balears i numerari de la Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya des de 1988.
El 30 d'octubre del 2003 va ser investit doctor honoris causa per la Universitat Rovira i Virgili. Ha escrit nombroses obres de referència.

## Obres

* Patología general del sistema piramidal (1952)
* Fisiología y clínica del sistema límbico (1955)
* Patología general del tono muscular (1957)
* Neurología fundamental (1963)
* Parálisis cerebral infantil (1964) amb J. Ponces, J. Corominas, E. Torras i L. A. Nogués
* El dolor. Anatomofisiología clínica y terapéutica farmacológica (1968) amb F. Jané i Carrencà
* Fisopatología de la espasticidad (1972)
* Afasia, apraxia, agnosia (1974)
* Neuropsicología (1983) amb J. Peña i Casanova
* El sistema nervioso como un todo. La persona y su enfermedad (1995)

## Referències

* ↑ «Lluís Barraquer i Bordas». El Punt Avui, 06-04-2010 [Consulta: 14 juliol 2015].
* ↑ Universitat Rovira i Virgili. «Lluís Barraquer i Bordas». Arxivat de l'original el 15 de juliol 2015. [Consulta: 14 juliol 2015].

## Enllaços externs

* Lluís Barraquer i Bordas - Galeria de Metges Catalans
* Els signes de Barraquer i Bordas
# Castell de Tesà

El Castell de Tesà, era un castell medieval d'estil romànic del segle x situat en el poble de Tesà, a la comarca del Rosselló (Catalunya Nord).
Bé que el topònim de Tesà consta des del 832, la primera notícia del castell és del 1100, quan Arnau Guillem de Salses el llega a la seva muller, Sibil·la. Al segle xii apareix un llinatge de cavallers amb aquest cognom: Bernat Adalert de Tesà (1116), Bernat de Tedano i Ponç de Tesà, mort el 1196.
El domini del lloc passà per diverses mans, entre les quals els Grimau i els Córdoba de Mendoza. Romanen molt poques restes del castell de Tesà, per la qual cosa es pot donar per pràcticament desaparegut. En resten vestigis en el grup de cases que dibuixen una vila closa al sud-est de la Casa de la Vila i de l'església parroquial.

## Bibliografia

* Ponsich, Pere. «Castells i fortificacions militars anteriors al 1300: Tesà». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.
# Mnàsip

Mnàsip (en llatí Mnasippus, en grec antic Μνάσιππος) fou un general espartà que va viure al segle v aC. Va morir l'any 372 aC.
Va ser nomenat comandant de la flota enviada a Còrcira l'any 373 aC per recuperar l'illa que havien conquerit els atenencs. Va desembarcar i va assolar l'illa i va bloquejar la ciutat per terra i per mar reduint els corcirencs a una extrema necessitat. Considerant que ja havia fet el principal i que tenia la victòria assegurada, va despatxar part dels seus mercenaris i va retenir la paga dels altres. La disciplina del seu exèrcit es va relaxar, i els autors diuen que hi havia parts del setge desateses i que grups de soldats campaven lliurement per l'illa. Els habitants assetjats quan ho van veure van fer una sortida, van matar alguns espartans i van fer un bon nombre de presoners. Mnàsip va voler passar a l'ofensiva i va ordenar als seus oficials que conduïssin als mercenaris, cosa que no van poder fer argumentant que es negaven a lluitar si no rebien la seva paga. Mnàsip, indignat, va manifestar una grollera arrogància responent amb cops contra ells. Quan es va lliurar la batalla a les portes de la ciutat, Mnàsip va ser derrotat i mort.
Segons Diodor de Sicília els habitants de Còrcira estaven dirigits per Ctesicles, sens dubte l'Estesicles mencionat per Xenofont, enviat pels atenencs amb 500 o 600 homes en ajut de l'illa.

## Referències

* ↑ Mnasippus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1105
# Gai Mari l'Altre

Gai Mari (llatí: Gaius Marius), a qui Apià anomena l'Altre (ἕτερος), era un parent de Gai Mari que va viure al segle ii aC.
Es va reunir amb Luci Corneli Cinna quan Gai Mari va ser expulsat de Roma pel seu col·lega al consolat Gneu Octavi l'any 87 aC. Apià diu que era un senador.

## Referències

* ↑ Apià. Bellum Civile, I, 65, Hispanica, 100
# Gaston Moch

Gastón Moch (Saint-Cyr-l'École, Yvelines, 6 de març de 1859 - 1935) va ser un esperantista francès, un oficial d'artilleria fins a 1894, i després un escriptor i pacifista.
Gaston era net d'un comerciant jueu de Saarlouis (Alemanya) i ex-sergent del Primer Imperi, i fill de Jules Moch (1829-1881) (tinent instructor a l'Acadèmia Imperial de Saint-Cyr, que adquirí la nacionalitat francesa i participà en les campanyes de Crimea i Síria, arribant al rang de comandant el 1870) i d'Emma Levy (filla del rabí de Giessen al Gran Ducat de Hesse), casats en 1858. Jules Moch, fou un enginyer de l'Escola Politècnica i un polític socialista, amic del president francès Léon Blum.
Va ser l'únic company de la promoció d'Alfred Dreyfus, que li feu costat i el va defensar públicament. Es va distingir pels seus coneixements tècnics i científics, per la seva anticipació de la guerra moderna (va exposar la possibilitat de l'ús d'armes de destrucció massiva contra civils), per la seva visió europeista i per la seva lluita pacifista i lingüística. Moch, que el 1894 havia renunciat al seu càrrec de capità de l'artilleria francesa i es va unir al moviment pacifista, va recuperar el seu estat de militar el 1914. Durant l'enfrontament entre Espanya i els Estats Units el 1898, essent membre de l'Associació Internacional de Periodistes amics per la Pau, va deixar la seva signatura, al costat d'altres personalitats, en una carta dirigida als periodistes d'Espanya i els Estats Units, fent una crida a la defensa de la vida humana, el dret i la llibertat dels pobles, demanant la treva i l'armistici per limitar-ne les conseqüències.
Va ser president de la Délégation Permanente des Sociétés françaises de la Paix, membre del Comitè de la Lige Internationale de la pais et de la liberté i President de l'Institut de Monaco.

## Referències

* 1 2 3 4 Bourrelier, Paul-Henri «Gaston Moch, polytechnicien combattant de la paix». Les Annales des Mines - Réalités Industrielles. ESKA, Núm. 3, 01-08-2008, pàg. 48-62 [Consulta: 15 setembre 2016].
* ↑ Bourrelier, Paul-Henri «Portrait d'un dreyfusard : Gaston Moch, combattant de la paix». Bulletin de la SABIX. Société des amis de la bibliothèque et de la'histoire de l'École polytecniche, 42 (Regards sur l'École polytechnique au XIXe siècle), 2008, pàg. 75-91. ISSN: 2114-2130 [Consulta: 16 setembre 2016].
* 1 2 Cooper, Sandi E. «The Reinvention of the "Just War" among European Pacifists before the First World War». A: The Pacifist Impulse in Historical Perspective. University of Toronto Press, 1996, p. 303. DOI 10.3917/rindu.083.0048. ISBN 978-0-8020-0777-3.
* ↑ «Por la Paz». La Vanguardia (Hemeroteca), 19-07-1898, pàg. 6 [Consulta: 16 setembre 2016].
# Gastrotheca pacchamama

Gastrotheca pacchamama és una espècie de granota de la família del hemipràctids. Va ser descrit per William E. Duellman el 1987. L'epítet específic és una paraula quítxa que significa «terra mare». Paccha mama és una deessa dels llocs alts.
És una espècie terrestre que viu en prats enllà del límit arbori Se'n poden trobar sota roques i troncs caiguts, i dins dels arbustos. Només és coneguda només de la localitat tipus regió de la Serralada Oriental dels Andes a la regió d'Ayacucho al centre del Perú.
A la Llista Vermella de la UICN és catalogat en la categoria en perill. La principal amenaça forma l'espècie invasora Homo sapiens sapiens que per l'explotació econòmica de la zona, destrueix l'hàbitat d'aquesta granota.

## Referències

* ↑ Duellman, William E. «Two New Species of Marsupial Frogs (Anura: Hylidae) from Peru». Copeia, 1987, 4, 1987, pàg. 903–909. DOI: 10.2307/1445553. ISSN: 0045-8511.
* ↑ Duellman, 1987, p. 908.
* ↑ Duellman, 1987, p. 903.
* ↑ Frost, Darrel R. «Gastrotheca pacchamama Duellman, 1987» (en anglès). Amphibian Species of the World: an Online Reference, 2022. DOI: 10.5531/db.vz.0001.
* ↑ SSC Amphibian Specialist Group «Ayacucho Marsupial Frog Gastrotheca pacchamama» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2018. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2018-1.RLTS.T55351A89203589.en.
# Ana Sanabria Sánchez

Ana Cristina Sanabria Sánchez (Zapatoca, departament de Santander, 2 de maig de 1990) és una ciclista colombiana. Especialista en la contrarellotge, ha guanyat diferents cops el campionat nacional de l'especialitat.

## Palmarès

* 2014
** 1a al Tour Femení de Colòmbia i vencedora de 2 etapes
* 2015
** Campiona de Colòmbia en contrarellotge
** 1a al Tour Femení de Colòmbia i vencedora de 2 etapes
* 2016
** Campiona de Colòmbia en contrarellotge
** 1a a la Volta a Colòmbia i vencedora de 2 etapes
** 1a al Tour Femení de Colòmbia i vencedora d'una etapa
* 2017
** Campiona de Colòmbia en contrarellotge
** 1a al Tour Femení de Colòmbia i vencedora d'una etapa
** 1a a la Volta a Colòmbia i vencedora de 3 etapes
* 2018
** 1a al Tour Femení de Colòmbia i vencedora d'una etapa
* 2020
** Campiona de Colòmbia en contrarellotge

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Anna Hirzel-Langenhan

Anna Hirzel-Langenhan (Lachen, 20 d'agost de 1874 - Berg, 15 de desembre de 1951) fou una pianista i professora de piano suïssa.
Anna Hirzel-Langenhan va estudiar al Conservatori de Zuric i a Viena amb Teodor Leszetycki i Anna Ièssipova. A partir de 1898 va treballar a Múnic, després de treballar amb el seu marit Richard Langenhan, que era un segon mestre de capella del "Kaimorchester" (al costat de Felix Weingartner).), que s'havia establert allà. Tots dos van debutar a "Kaimkonzert" el 5 d'octubre de 1898 amb el primer concert de piano de Tchaikovski. A més de treballar com a solista, va actuar sovint amb membres de l'"Orquestra Cayenne" a les tardes de música de cambra i va aconseguir una posició respectada a la vida musical de Múnic. Per tant, quan el seu marit va morir inesperadament al març de 1900, va continuar quedant-hi i va començar a donar classes de piano. Durant el seu intens ensenyament, va supervisar un cercle estudiantil internacional, que incloïa Edith Picht-Axenfeld, Hermann Abendroth, Erich Doflein, Werner Egk, Hans Leygraf i Maria Landes. Un dels aspectes més destacats en el seus concerts van ser l'actuació de totes les sonates per a violí de Beethoven amb Eugène Ysaÿe en de març de 1903. 1911 va acabar la seva carrera de concertista gairebé íntegrament a causa d'una gota severa.
A partir de 1926, Anna Hirzel-Langenhan va viure a Lugano i, a partir de 1934, a Schloss Berg, al cantó suís de Turgovia, on va viure. Va ensenyar posteriorment al famós pianista André Casanova. Les seves propietats es conserven a la Biblioteca Universitària de Basilea.

## Obres

* Greifen und Begreifen. Ein Weg zur Anschlagskultur.; Agafar i entendre. Una manera de frenar la cultura. Hrsg.: Pina Pozzi i Franz Peter Goebels. Amb un pròleg de Renata Borgatti. Editorial Bärenreiter, Kassel / Basilea / París / Londres / Nova York 1963
* Greifen und Begreifen.; Agafar i entendre. Bärenreiter-Verlag, Kassel [u. a.] 2008 (10a ed.); ISMN 979-0-006-43990-4

## Referències

* ↑ Wichmann, Jannis. «Hirzel-Langenhan, Hirtzel-Langenhahn, Langenhan-Hirzel, Anna, geb. Hirzel». Europäische Instrumentalistinnen des 18. und 19. Jahrhunderts. Sophie Drinker Institut. [Consulta: 6 maig 2019].