OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Martí de Puigcercós

* Per a altres significats, vegeu «Sant Martí de Puigcercós (nova)».
Sant Martí de Puigcercós fou l'antiga església parroquial romànica del poble de Puigcercós, situada al capdamunt del turó on se situava el poble vell i el castell de Puigcercós. Pertany, doncs, a l'enclavat de Puigcercós, de l'antic terme de Palau de Noguera, municipi de Tremp. Sembla que era un edifici d'una sola nau, coberta amb volta de canó reforçada amb arcs torals i amb absis semicircular a llevant. Entre les restes de l'església, embardissades i difícils de veure actualment, hi ha detalls constructius d'un cert treball d'escultura, com impostes bisellades, per exemple. Devia ser del segle xii. Al segle xix va ser substituïda per la nova església de Sant Martí de Puigcercós.

## Bibliografia

* ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa, "Sant Martí de Puigcercós", a El Pallars. Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7
* BELLMUNT I FIGUERAS, Joan. "Puigcercós". Dins Pallars Jussà, III. Lleida: Pagès Editors, 2000 (Fets, costums i llegendes, 33). ISBN 84-7935-740-1
* BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X
* GAVÍN, Josep Maria. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9
* PLADEVALL, Antoni i CASTILLÓ, Arcadi. "Tremp. Palau de Noguera", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
# S2P (Complexitat)

En teoria de la complexitat, la classe de complexitat SP 2 és la classe de complexitat intermèdia entre el primer i segon nivell de la jerarquia polinòmica. Un llenguatge L és a SP 2 si existeix un predicat P de temps polinòmic tal que:
* si $x\in L$, llavors existeix un y tal que per tot z, $P(x,y,z)=1$
* si $x\notin L$, llavors existeix un z tal que per tot y, $P(x,y,z)=0$
on y i z son polinomis de x.

## Relació amb d'altres classes

A partir de la definició és immediat veure que SP 2 és tancada per unions, interseccions i complement. Comparant la definició amb la de $\Sigma _{2}^{P}$i $\Pi _{2}^{P}$, es segueix que SP 2 està contingut dins de $\Sigma _{2}^{P}\cap \Pi _{2}^{P}$. Aquesta inclusió es pot augmentar a ZPP$^{NP}$.
Tot llenguatge a NP també pertany a SP 2. Per la definició, un llenguatge L és a NP, si i només si existeix un verificador en temps polinòmic V(x,y) tal que per cada x a L existeix y pel qual V respon cert, i per tot x no a L, V respon sempre fals. Però aquest verificador es pot transformar fàcilment en un predicat de SP 2, P(x,y,z) pel mateix llenguatge que ignori z i es comporti igual que el verificador V. Pel mateix raonament, co-NP pertany a SP 2 .
També es pot demostrar que SP 2 conté MA i $\Delta _{2}^{P}$i de forma més general $P^{{\mathsf {S}}_{2}^{P}}={\mathsf {S}}_{2}^{P}$.

## Referències

* ↑ «S2p⊆ZPPNP» (en anglès). Journal of Computer and System Sciences, 73, 1, 01-02-2007, pàg. 25–35. DOI: 10.1016/j.jcss.2003.07.015. ISSN: 0022-0000.
* ↑ Sundaram, R.; Russell, A. «Symmetric alternation captures BPP» (en anglès). computational complexity, 7, 2, 01-11-1998, pàg. 152–162. DOI: 10.1007/s000370050007. ISSN: 1420-8954.
# Samir de los Caños

Samir de los Caños és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 288 | 262 | 237 | 225 |
# SGDC-1

El Geostationary Defense and Strategic Communications Satellite o SGDC (en portuguès: Satélite Geoestácionário de Defesa e Comunicação Estratégicas o bé lit. en català satèl·lit geoestacionari de defensa i comunicacions estratègiques) és un satèl·lit de comunicacions geoestacionari brasiler fabricat per Thales Alenia Space, situat en posició orbital de longitud 75 graus oest i operat per Telebrás. El satèl·lit es basa en la plataforma Spacebus-4000 i la seva vida útil és de 15 anys.
El satèl·lit va ser programat per ser llançat el 21 de març de 2017 a través d'un vehicle Ariane 5 ECA de l'empresa francesa Arianespace, des del Port Espacial Europeu de Kourou a Kourou, Guaiana Francesa. Però a causa d'un "moviment social" del contractista VISIONA Tecnologia Espacial S.A, el llançament va ser posposat pel dia següent, 22 de març. Té una massa de 5.800 kg. El SGDC és equipat amb diversos transponedors de banda Ka i 5 de banda X per proporcionar banda ampla d'Internet i comunicacions pel govern del Brasil i les seves Forces Armades.

## Vegeu també

* Agència Espacial Brasilera

## Referències

* ↑ Kreb's, Gunter SGDC 1. Gunter's Space Page. Consultat 2016-12-07.
* ↑ Clark, Stephen. «Launch schedule». Spaceflight Now, 10-01-2017. [Consulta: 11 gener 2017].
* ↑ «Arianespace delays launch of Ariane 5 Flight VA236 due to ‘social movement’» (en anglès). Spaceflight Insider [Consulta: 21 març 2017]. Arxivat 21 de març 2017 a Wayback Machine.
* ↑ Satélite geoestacionário vai garantir a segurança das comunicações brasileiras. Arxivat 2016-12-20 a Wayback Machine. Telebrás (portuguès). Consultat 2016-12-07.
# SGB

SGB té els següents significats:
* Supergegant blava, estrella de gran grandària
* Síndrome de Guillain-Barré, malaltia autoimmunitària del sistema nerviós perifèric
* Super Game Boy, perifèric de la consola Super Nintendo de Nintendo
* Unió Sindical Suïssa (del nom en alemany Schweizerische Gewerkschaftsbund), sindicat suís
# Saltaire

Saltaire és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 43 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Saltaire tenia 43 habitants, 14 habitatges, i 9 famílies. La densitat de població era de 59,3 habitants per km².
Dels 14 habitatges en un 35,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,1% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 28,6% no eren unitats familiars. En el 14,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,07 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,5.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 37,2% tenia menys de 18 anys, un 0% entre 18 i 24, un 25,6% entre 25 i 44, un 16,3% de 45 a 60 i un 20,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 107,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 75.252 $ i la renda mediana per família de 49.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 51.250 $ mentre que les dones 41.250 $. La renda per capita de la població era de 17.125 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Saltaire». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Saltaire». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Saint-Laurent-sur-Oust

Saint-Laurent-sur-Oust (en bretó Sant-Laorañs-Graeneg) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 319 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 262 | 271 | 272 | 293 | 281 | 271 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Isabelle Michel | Divers droite |
# San José de Mayo

San José de Mayo és una ciutat i la capital del departament de San José, Uruguai.
Ubicada al centre del departament sobre la Cuchilla San José (les Cuchillas a l'Uruguai són cadenes de turons) i al marge dret del riu San José, a l'altura del km 96 de la via fèrria Montevideo-Colonia i en la intersecció de Ruta 3 i Ruta 11.
Combina les funcions polític-administratives (capital departamental), comercials (actiu centre comercial regional), financer (vinculat a la indústria i a la producció agropecuària) i industrial (agroindústries làcties, frigorífiques i molinera, química).
Fundada l'1 de juny de 1783, inicialment amb maragats, durant el segle xix va adquirir un important dinamisme comercial i cultural que la van transformar en el "Montevideo petit" i que va acabar a començaments del segle xx amb la construcció del Teatre Bartolomé Macció. Va ser declarada ciutat el 12 de juliol de 1856.

## Arquitectura

* Teatre Bartolomé Macció: va ser inaugurat el 5 de juny de 1912 amb la presència del poeta Juan Zorrilla de San Martín. És l'edifici arquitectònicament més important de la capital maragata; ha estat declarat monument històric nacional. Té una capacitat per a 700 espectadors distribuïts en un format de ferradura del típic teatre d'òpera a la italiana. Va ser l'últim lloc on va actuar Carlos Gardel en terra uruguaiana, abans del seu tràgic final.
Evolució de la població :
| Any | Ciutat | Aglomeració |
| 1963 | 27.482 | 27.482 |
| 1975 | 28.424 | 28.616 |
| 1985 | 31.825 | 32.195 |
| 1996 | 34.927 | 35.675 |
| 2000 | 36.129 | 37.032 |

## Personatges il·lustres

* Francisco Canaro Gatto, compositor.
* Francisco Espínola, escriptor.

## Imatges

* Plaça Independència.
* Intendència Municipal de San José.
* Plaça dels Trenta-tres Orientals.

## Enllaços externs

* Mapa, localització i altres dades sobre San José de Mayo (en anglès)
* Informació sobre San José de Mayo, Uruguai (en anglès)
* Diòcesi de San José de Mayo (en castellà)
# Saint-Ambreuil

Saint-Ambreuil és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 533 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2008- | François Duparay | | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 312 | 313 | 328 | 351 | 415 | 479 | 533 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Saint-Amant

«Saint-Amant» té aquests significats:
* Saint-Amant (Montmoreau-Saint-Cybard), municipi francès al departament de Charente
* Saint-Amant-de-Boixe, municipi francès al departament de Charente
* Saint-Amant-de-Bonnieure, municipi francès al departament de Charente
* Saint-Amant-de-Nouère, municipi francès al departament de Charente
* Saint-Amant-Roche-Savine, municipi francès al departament del Puèi Domat
* Saint-Amant-Tallende, municipi francès al departament del Puèi Domat
* Cantó de Saint-Amant-de-Boixe, cantó francès al districte d'Angulema (departament de Charente)
* Cantó de Saint-Amant-Roche-Savine, cantó francès al districte d'Embèrt (departament del Puèi Domat)
* Cantó de Saint-Amant-Tallende, cantó francès del districte de Clarmont d'Alvèrnia (departament del Puèi Domat)
* Graves-Saint-Amant, municipi francès al departament de Charente
# Sant Cristòfol les Fonts

Sant Cristòfol les Fonts és un poble del municipi d'Olot (Garrotxa), al sud de la ciutat, a la dreta de la carretera de Santa Pau. A causa de la seva proximitat a Olot, ha tingut un gran creixement i n'ha esdevingut pràcticament un barri.
L'església parroquial de Sant Cristòfol és d'origen romànic, amb tres petits absis i una torre quadrada. Fou consagrada al segle xi i va dependre del monestir de Ripoll.

## Fills Il·lustres

* Miquel Saderra i Masó (1865-1939), sacerdot i sismòleg.

## Referències

* ↑ «Sant Cristòfol les Fonts». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Enciclopèdia Espasa, Apèndix núm.. 9, pàg. 604. (ISBN 84-239-4579-0)
* ↑ https://dbe.rah.es/biografias/21059/miguel-saderra-maso
# Sant Cristòfol del Vernet (església nova)

Sant Cristòfol del Vernet és l'actual església parroquial, del barri i antic poble del Vernet, pertanyent al terme comunal de la ciutat de Perpinyà, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
És al sector nord del terme comunal de Perpinyà, en el número 1 del Camí de Torremilà, a prop del capdamunt de l'avinguda del Mariscal Joffre, on aquesta es parteix en quatre vies diferents: l'avinguda de l'Aeròdrom, la del Llenguadoc, la de la Salanca i l'esmentat Camí de Torremilà.
La vella església parroquial del Vernet és al costat mateix de l'església nova.
La parròquia moderna de Sant Cristòfol fou creada el 1907, després d'alguns segles d'haver perdut la categoria parroquial. La primera seu d'aquesta parròquia havia estat l'antiga església dels caputxins, més al sud de l'original de Sant Cristòfol. El 1943 es va veure la necessitat de fer la parròquia més a prop del nou hospital de la ciutat de Perpinyà. No va ser fins al 1955, però, que es procedí a la creació d'una nova parròquia al Vernet, amb el trasllat de l'advocació de Sant Cristòfol a la nova església, situada al costat de l'antiga església de Sant Cristòfol, medieval, i la creació de la nova parròquia de Sant Francesc d'Assís als locals on havia funcionat fins a aquell moment la de Sant Cristòfol. El 1975 es van cedir els elements antics d'aquesta església a la vila de Perpinyà.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «113 - Perpinyà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Perpinyà». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 164. Sant Cristòfol de Vernet». A: Inventari d'esglésies 3** Capcir-Cerdanya-Conflent-Vallespir-Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies). ISBN 84-85180-13-5.
* Waffelaert, Père Francis. «Expansion urbaine et nouvelles paroisses à Perpignan, fin XIXe - XXe». A: Perpignan. L'histoire des catholiques dans la ville. Du Moyen Age à nos jours. Actes du colloque. 10-11-12 mai 2007. Perpinyà: Archives communales de Perpignan, 2008 (Perpignan. Archives. Histoire, XI). ISBN ISBN 978-2-909444-14-7.

## Referències

* ↑ Sant Cristòfol del Vernet en els ortofotomapes de l'IGN

## Enllaços externs

* Pàgina web de les esglésies de Perpinyà
# Sardinella hualiensis

Sardinella hualiensis és una espècie de peix de la família dels clupeids i de l'ordre dels clupeïformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12,5 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Taiwan.

## Costums

Forma bancs a les aigües costaneres.

## Referències

* ↑ Cuvier G. & Valenciennes A. 1847. Histoire naturelle des poissons. Tome vingtième. Livre vingt et unième. De la famille des Clupéoïdes. Hist. Nat. Poiss. v. 20. i-xviii + 1 p. + 1-472.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Chu, K.-Y. & C.-F. Tsai. 1958. A review of the clupeid fishes of Taiwan, with description of a new species. Q. J. Taiwan Mus. (Taipei) v. 11 (núms. 1/2): 103-125, Pls. 1-3.
* ↑ «Sardinella hualiensis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ Whitehead, P.J.P. 1985. FAO species catalogue. Vol. 7. Clupeoid fishes of the world (suborder Clupeioidei). An annotated and illustrated catalogue of the herrings, sardines, pilchards, sprats, shads, anchovies and wolf-herrings. Part 1 - Chirocentridae, Clupeidae and Pristigasteridae. FAO Fish. Synop. 125(7/1):1-303. ISBN 92-5-102340-9.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Huang, Z. 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* Kuo, S.-R. i K.-T. Shao 1999. Species composition of fish in the coastal zones of the Tsengwen estuary, with descriptions of five new records from Taiwan. Zool. Stud. 38(4):391-404.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Randall, J.E. i K.K.P. Lim (editors) 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
* Zhang, S. 2001. Fauna Sinica. Osteichthyes. Acipenseriformes, Elopiformes, Clupeiformes, Gonorhynchiformes. Science Press, Beijing, Xina. 209 p.
# Sant Miquel de Lloberola

Sant Miquel de Lloberola és una església del municipi de Biosca (Solsonès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església és situada en una part elevada del poble i consta d'una nau amb capelles laterals, sagristia i cor als peus. La façana principal té una porta quadrangular i rosetó. El campanar és al costat de l'epístola i és de dos cossos separats per una motllura convexa. A la part exterior hi ha una balustrada d'obra. La teulada és a dues aigües. Pinacles amb boles decoren la torre campanar i la façana i té dos absis quadrangulars a cada mur lateral.

## Història

En origen la parròquia fou del bisbe d'Urgell, si bé després fou donada al monestir de Solsona amb Sant Miquel del Mas d'en Forn. Posteriorment passaren a la mensa episcopal de Solsona.

## Referències

* 1 2 «Església de Sant Miquel de Lloberola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
# Santa Maria de Ferran

Santa Maria de Ferran és una capella de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Capella amb elements de pedra a la façana i al campanaret, de factura neobarroca.

## Història

Hi ha una reforma feta per Ramon Salas i Ricomà, arquitecte.

## Referències

* 1 2 «Santa Maria de Ferran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 24 agost 2021].
# Santa Maria de Fenals d'Amunt

Santa Maria de Fenals d'Amunt és una església protegida com a bé cultural d'interès local, al municipi de Castell d'Aro, Platja d'Aro i s'Agaró (Baix Empordà).

## Descripció

Enlairada en un turó a l'indret de Fenals d'Amunt, prop del mas dels Monjos, és una església d'una sola nau coberta amb volta de canó, i absis semicircular amb volta de quart d'esfera i decoració llombarda, amb arcuacions entre lesenes. L'absis mostra una finestra centrada d'arc de mig punt i doble esqueixada, del mateix tipus que les dues situades al parament de migdia de la nau. El frontó de ponent no és original; és un afegit d'època molt posterior. L'aparell de l'edifici és petit i irregular, amb carreus a les cantonades.

## Història

L'església vella de Santa Maria de Fenals és un notable edifici romànic.
Fou bastida durant els segles X-XI, època en què apareix documentada com a possessió del monestir de Sant Feliu de Guíxols. La morfologia accidentada del terreny va motivar a partir del segle xvi una expansió del poblament cap a Fenals d'Aro, proper al litoral i millor comunicat, cosa que var fer imprescindible la construcció d'un nou temple. L'església vella va romandre encara oberta al culte fins a l'any 1749, quan en una visita pastoral, el bisbe decretà la "interdicció" per amenaça de ruïna. L'església, que durant un temps va ser utilitzada com a pallissa de la masia veïna, fins que aquesta va quedar deshabitada, es trobava fins fa poc en estat d'abandonament i en perill d'esfondrament definitiu. L'ajuntament de Castell d'Aro, Platja d'Aro i s'Agaró, però, la va adquirir i restaurar.

## Referències

* ↑ «Santa Maria de Fenals d'Amunt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 abril 2012].
* ↑ Sabater, Dani; Vicens, Jordi. Les Gavarres. 50 indrets amb encant.. ISBN 978-84-92811-89-2.
# Senat

El Senat és una cambra de representació, existent en els països amb sistemes bicamerals, i que és considerada la cambra alta, formant junt amb la cambra baixa, el parlament.

## Orígens

La institució té el seu origen en el Senat romà, consell suprem de l'estat, que va perdre les seves atribucions amb les successives dictadures i l'establiment de l'Imperi.

## Estats federals

Als estats federals tenen per missió protegir els drets dels territoris o minories integrants de l'estat, però en els estats unitaris tenen la missió de controlar les lleis dictades per la cambra baixa.

## Estat espanyol

Veure Senat d'Espanya
A Espanya el Senat és una cambra territorial segons la constitució però les fortes arrels unitàries dels successius governs, l'han deixat en una cambra de control del Congrés dels Diputats, que en últim terme fa prevaldre les seves decisions. En conseqüència no queden garantits els drets dels territoris per cap cambra de representació. El novembre de 2005 es debatia la seva reforma per fer-ne una cambra de representació territorial, a l'estil d'altres estats federals.

## Estats d'Hamburg i Bremen

A les ciutats estats metropolitanes Hamburg i Bremen, el Senat és el nom del poder executiu, presidit per un primer burgmestre (Oberbürgermeister o Erster Bürgermeister) que fa funció de primer ministre. Els senators són els ministres. El consell metropolità (Bürgerschaft) elegit pel sufragi universal, eligeix en el seu si el burgmestre i els senators.

## Vegeu també

* Senat espanyol també anomenat Cambra alta.
* Congrés dels Diputats o Cambra baixa.
* Senat dels Estats Units

## Enllaços externs

* (castellà) Web del senat espanyol
# Scott Adams (programador)

Scott Adams (10 de juliol de 1952) és el cofundador, amb la seva exdona Alexis, d'Adventure International, una editora de jocs per als primers ordinadors domèstics.

## Biografia

Nascut a Miami, Florida, Adams va ser la primera persona coneguda per crear el 1978 un videojoc a l'estil dels jocs d'aventura per a ordinadors personals en un RadioShack TRS-80 Model I de 16 KiB, escrit en llenguatge de programació BASIC. Colossal Cave va ser alliberat un any abans, però en un ordinador central, el PDP-10. Aquests primers jocs textuals d'aventura utilitzen un analitzador sintàctic mínim, reconeixent ordres de dues paraules en el format VERB-NOM. Scott va tenir accés a un ordinador avançat de 16 bits a la casa, construït per l'inventor Richard Adams, que va facilitar la programació de jocs en el seu temps d'oci.
Els jocs d'Adventure International van ser posteriorment alliberats en la majoria de les principals ordinadors domèstics del seu temps, incloent-hi TRS-80, Apple II, família Atari de 8 bits i Commodore PET. Versions dels jocs també es van fer més tard per plataformes com VIC-20 i algunes versions s'han produït amb gràfics rudimentaris.

## Jocs

* Adventureland (1978)
* Pirate Adventure (1978–1979)
* Secret Mission (1979)
* Voodoo Castle (en col·laboració amb Alexis Adams) (1980)
* The Count (1981)
* Strange Odyssey (1981)
* Mystery Fun House (1981)
* Pyramid of Doom (en col·laboració amb Alvin Files) (1981)
* Ghost Town (1981)
* Savage Island, Part I (1982)
* Savage Island, Part II (en col·laboració amb Russ Wetmore) (1982)
* Golden Voyage (en col·laboració amb William Demas) (1982)
* Sorcerer of Claymorgue Castle (1982)
* Return to Pirate's Isle (Exclusiu per als sistemes TI-99/4A) (1983)
* Questprobe (sèrie):
** Questprobe #1: The Hulk (1984)
** Questprobe #2: Spiderman (1984)
** Questprobe #3: The Fantastic Four (1984)
* The Adventures of Buckaroo Banzai (en col·laboració amb Phillip Case) (1984)
* Return to Pirate's Island 2 (agost de 2000)

## Referències

* 1 2 3 «Mackey, Betty, "Adventure fills wizard's world"» (en anglès). Orlando Business Journal, 08-10-1985.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial(anglès)
* Entrevista amb Scott Adams, Adventure Classic Gaming (1998).(anglès)