OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Balasagun

Balasagun (Balassagun, Balasaghun, Karabalsagun; 八剌沙衮 = bālàshāgǔn, persa: بلاساغون) fou una antiga ciutat de Sogdiana (modern Kirguizstan) a la vora del riu Chui entre Bixkek i el llac Issik Kul.
Balasagun fou fundada pels sogdians (poble iranià) i a la ciutat es va parlar la llengua fins al segle xi, però fou substituïda pel turc.
Fou fundada pels karakhànides el segle ix i va suplantar a Suyab com a principal centre polític i econòmic de la vall del Chui. El poeta Yusuf Has Hajib, autor del Kutadgu Bilig, se suposa natural de la ciutat al segle xi. El kan karakhànida de Balasagun, Toghan Khan, germà d'Alitegin, fou expulsat del territori vers el 1025 o 1026 pel kan sobirà karakhànida de Kaixgar.
Fou conquerida pels kara Khitai vers el 1130 i va esdevenir la capital del kanat; els kara khitay foren derrotats pel xa de Coràsmia (agost/setembre del 1210) a la vora del riu Talas; la ciutat va tancar la porta al seu kan, però com que el xa no es va acostar a la zona la ciutat fou reconquerida (després de 16 dies de setge) i saquejada durant tres dies, i els habitants massacrats.
El kanat fou ocupat pels mongols de Genguis Kan el 1218. Els mongols la van anomenar Gobalik ("Ciutat bonica"). Una altra ciutat a Mongòlia, de nom Kara Balgasun (moderna Ordu-Baliq), fou la capital del Kanat Uigur, però es tracta d'una ciutat diferent.
Després de la conquesta mongola la seva prosperitat va declinar. Passat el 1300 encara tenia una certa quantitat de residents cristians nestorians. Al segle xiv fou pràcticament abandonada i des de llavors només és un llogaret amb ruïnes a 12 km al sud-est de Tokmok.
La zona de Burana, a uns 6 km del modern llogaret de Balasagun, era la part occidental de la ciutat. Inclou la Torre Burana (un minaret del segle xi de 24 metres d'alt però antigament de 46 metres) i un camp de pedres petroglífiques, el Bal-bals.

## Referències

* ↑ W. Barthold, "Balāsāg̲h̲ūn or Balāsaḳūn", Encyclopaedia of Islam. per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel and W.P. Heinrichs. Brill, 2008. Brill Online. UNIVERSITEITSBIBLIOTHEEK LEIDEN. 11 de març de 2008 <http://www.brillonline.nl/subscriber/entry?entry=islam_SIM-1131%5BEnllaç+no+actiu%5D>
* ↑ podria ser una lectura errònia de Barthold
* ↑ Klein W. Das nestorianische Christentum an den Handelswegen durch Kyrgyzstan bis zum 14 Jh., Silk Road Studies III, Brepolis, 2000.
* ↑ destruït pels terratrèmols el actual minaret és una rehabilitació de les restes feta als anys setanta del segle XX
# Golf de Porto

El Golf de Porto és un golf de la mar Mediterrània que es troba a la costa occidental de Còrsega. Ocupa la part sud de la costa del Parc Natural Regional de Còrsega.Està inscrit a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1983

## Geogràficament

Geogràficament, limita al nord amb Punta â Scopa (Osani) i al sud amb el Capu Rossu (Piana). Les seves costes estan formades,pel nord per les costes dels municipis d'Osani, Partinello i Serriera, i al sud per la costa nord de Piana. El fons del Golf pertany al municipi d'Ota amb Porto Marina, la seva torre genovesa i de la platja, a la desembocadura del riu de Porto.
La seva particular, la geologia es compon de roques volcàniques que formen part d'un tot anomenat Còrsega cristal·lina, ígnies roques que cobreixen dos terços de l'illa, a l'oest de la línia que va de Calvi fins a unir-se a Solenzara.

## Referències

* ↑ http://whc.unesco.org/en/list/258
# Mas de l'Agustinet

«Mas de l'Agustinet» té aquests significats:
* Mas de l'Agustinet: mas situat al municipi de l'Espluga de Francolí (Conca de Barberà)
* Mas de l'Agustinet: mas situat al municipi de l'Albagés (Garrigues)
* Mas de l'Agustinet: mas situat al municipi de Lleida (Segrià)
* Mas de l'Agustinet: mas situat al municipi de Torrefarrera (Segrià)
# José Antonio Ñíguez

* «Boria» redirigeix aquí. Vegeu-ne altres significats a «Bòria».
José Antonio Ñíguez Vicente, conegut futbolísticament com a Boria, (Elx, Baix Vinalopó, 30 de setembre de 1962) és un exfutbolista valencià que jugava com a davanter. És el pare dels també futbolistes Saúl Ñíguez, Aaron Ñíguez i Jonathan Ñíguez.

## Clubs

| Club | País | Any |
| Elx Club de Futbol | País Valencià | 1981-1988 |
| Centre d'Esports Sabadell Futbol Club | Catalunya | 1988-1990 |
| Unió Esportiva Figueres | Catalunya | 1989-1991 |

## Referències

* ↑ BDFutbol.com Fitxa de Ñíguez, consultada l'abril de 2014
* ↑ diariofranjiverde Los Boria, una dinastía franjiverde Arxivat 2014-05-06 a Wayback Machine., consultat al maig de 2014
* ↑ «Los Ñiguez, familia de futbolistas» (en castellà). Colgados por el Fútbol, 08-12-2013 [Consulta: 13 gener 2014].
# Galeus piceus

Galeus piceus és una espècie de peix de la família dels esciliorrínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Rafinesque C. S., 1810. Caratteri di alcuni nuovi generi e nuove specie di animali e piante della sicilia, con varie osservazioni sopra i medisimi. (Part 1 involves fishes, pp. (i-iv) 3-69 (70 blank), Part 2 with slightly different title, pp. ia-iva + 71-105 (106 blank)). Caratteri
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V.: FAO species catalogue. Volum 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Any 1984.
* Compagno, L.J.V. i V.H. Niem, 1998. Scyliorhinidae. Catsharks. p. 1279-1292. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO Identification Guide for Fishery Purposes. The Living Marine Resources of the Western Central Pacific. FAO, Roma, Itàlia.
* Compagno, L.J.V., D. Dando i S. Fowler, 2005. A field guide to the sharks of the world. Harper Collins Publishing Ltd., Londres, Gran Bretanya, 368 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Vibidia

Vibidia és un gènere de coleòpters de la família Coccinellidae, subfamília Coccinellinae.

## Taxonomia

* Vibidia duodecimguttata (Poda, 1761)
* Vibidia korschefskii (Mader, 1930)

## Referències

* ↑ Biolib
# Greentown (Ohio)

Greentown és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 3.154 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Greentown tenia 3.154 habitants, 1.039 habitatges, i 870 famílies. La densitat de població era de 444,4 habitants per km².
Dels 1.039 habitatges en un 47,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 76,2% hi vivien parelles casades, en un 5% dones solteres, i en un 16,2% no eren unitats familiars. En el 13,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,04 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,34.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,7% tenia menys de 18 anys, un 6,1% entre 18 i 24, un 30,8% entre 25 i 44, un 23,7% de 45 a 60 i un 6,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 69.145 $ i la renda mediana per família de 74.712 $. Els homes tenien una renda mediana de 48.472 $ mentre que les dones 26.204 $. La renda per capita de la població era de 24.854 $. Aproximadament l'1,4% de les famílies i el 0,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Greentown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Greentown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Martin Abendroth

Martin Abendroth (Berlín, 4 d'octubre de 1883 - 14 de desembre de 1977) va ser un cantant d'òpera (baix-baríton) i professor de veu alemany.

## Vida i carrera

Abendroth es va formar a Berlín, on va néixer. El 1906 va debutar al Stadttheater Königsberg. Després va cantar al Stadttheater de Krefeld, a l'Òpera de Wrocław, al Staatstheater Wiesbaden i a partir de 1925 a la Staatsoper Unter den Linden de Berlín. Va crear el paper del Doctor al Wozzeck d'Alban Berg el 14 de desembre de 1925, dirigit per Erich Kleiber, amb Leo Schützendorf en el paper principal.
De 1927 a 1931 també va ser membre del Berliner Krolloper. A l'obertura de la casa el 19 de novembre de 1927, va aparèixer com a Rocco a Fidelio de Beethoven. Va participar en la primera representació escènica de l'Èdip Rei de Stravinski, dirigida per Otto Klemperer. El 1929, va aparèixer al Festival de Sopot a la Forest Opera com Pogner a Die Meistersinger von Nürnberg de Wagner.
També va aparèixer com a cantant de concerts i cançons. Estava casat amb la soprano Marianne Keiler, que treballava a Mannheim, Breslau i Wuppertal.
Va gravar àries de Sarastro de la Die Zauberflöte de Mozart el 1928.

## Referències

* 1 2 3 4 Kutsch i Riemens, 2004, p. 4.
* ↑ Kutsch i Riemens, 2004, p. 5286.
# Pingüícula

Les pingüícules (Pinguicula) són un gènere de petites plantes herbàcies de l'ordre de les lamials.

## Particularitats

Tenen forma de roseta de pocs centímetres de diàmetre. Són conegudes plantes carnívores.
A primer cop d'ull les fulles semblen perfectament normals, però de prop es pot apreciar que són cobertes per milers de petits pèls que secreten gotetes d'una substància enganxifosa. Quan una presa queda atrapada a aquesta pega, un segon tipus de glàndula comença a secretar un líquid compost per àcids i enzims digestius que dissolen les parts més toves de l'insecte. Posteriorment, les cutícules reabsorbeixen el líquid, ara ric en nutrients.
Hi ha unes 80 espècies diferents de Pinguicula, repartides per Sibèria, Europa, Nord-amèrica i qualque a Sud-amèrica, encara que la majoria es troben a Mèxic. Per això les necessitats de cada varietat depenen del tipus de clima d'on sigui originària.

## Taxonomia

* Flora europea:
** Pinguicula alpina — viola d'aigua alpina
** Pinguicula arvetii
** Pinguicula balcanica
** Pinguicula corsica — viola d'aigua de Còrsega
** Pinguicula crystallina
** Pinguicula grandiflora — viola d'aigua de flor gran, herba de tall
** Pinguicula hirtiflora
** Pinguicula leptoceras
** Pinguicula longifolia — viola d'aigua de fulla llarga
** Pinguicula lusitanica — viola d'aigua de Portugal
** Pinguicula nevadensis
** Pinguicula poldinii
** Pinguicula vallisneriifolia
** Pinguicula villosa
** Pinguicula vulgaris — viola d'aigua comuna
* Flora de l'Amèrica del Nord
** Pinguicula acuminata
** Pinguicula agnata
** Pinguicula albida
** Pinguicula benedicta
** Pinguicula caerula
** Pinguicula cladophila
** Pinguicula colimensis
** Pinguicula crenatiloba
** Pinguicula cyclosecta
** Pinguicula esseriana
** Pinguicula filifolia
** Pinguicula gypsicola
** Pinguicula heterophylla
** Pinguicula imitatrix
** Pinguicula ionantha
** Pinguicula jachii
** Pinguicula kondoi
** Pinguicula lignicola
** Pinguicula lilacina
** Pinguicula lutea
** Pinguicula macroceras
** Pinguicula macrophylla
** Pinguicula moranensis
** Pinguicula oblongiloba
** Pinguicula parvifolia
** Pinguicula planifolia
** Pinguicula primuliflora
** Pinguicula pumila
** Pinguicula rotundiflora
** Pinguicula sharpii
* Flora de l'Amèrica central:
** Pinguicula clivorum
** Pinguicula ehlersae
** Pinguicula zecheri
* Flora de l'Amèrica del Sud:
** Pinguicula antarctica
** Pinguicula calyptrata
** Pinguicula chilensis
** Pinguicula elongata'
** Pinguicula involuta'

## Vegeu també

* Planta carnívora

## Enllaços externs

* Flora Europaea
* Tela-Botanica
# Frontera entre Guinea i Mali

La frontera entre Guinea i Mali és la línia fronterera de traçat est-oest que separa el nord-oest de Mali del sud-est de Guinea a l'Àfrica central, separant les regions guineanes de Labé, Faranah i Kankan de les regions malieses de Kayes, Koulikoro i Sikasso. Té 858 km de longitud. És travessada per nombrosos rius. A l'oest comença amb el trifini entre Guinea, Mali i el Senegal i segueix cap a l'est fins a la meitat de l'extensió, després segueix cap al sud fins al trifini entre ambdós països i Costa d'Ivori. En 2017 s'hi produïren disputes entre vilatans guineans i malians per explotació minaire d'or que causaren 17 morts.

## Referències

* ↑ «Guinea». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ «Mali». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ Mali Country Study Guide Volume 1 Strategic Information and Developments, p. 12
* ↑ At least 17 killed in gold mine dispute on Mali-Guinea border, Reuters, 28 de novembre de 2017
# O Mediano

O Mediano (oficialment en castellà, El Mediano) és un mas aragonès del municipi de la Fova, a la comarca del Sobrarb. Actualment, el mas es troba abandonat.

## Geografia

O Mediano se situa a la part meridional de la serra Ferrera. Se situa a prop i entre els vilatges i masos d'a Mula, Moliniás i a Marinyosa.
Totes quatre localitats, a Marinyosa, Moliniás, a Mula i o Mediano, formaven la partida de Fosau Alto, tot compartint ajuntament amb el poble de Fosau (anomenat, per contraposició, Fosau Baixo). Des del segle xix, els vilatges i masos de Fosau es varen anar incorporant al municipi de Toledo d'a Nata, fins que a la dècada del 1960 el municipi va va ser absorbit pel nou ajuntament de la Fova.

## Toponímia

Segons Manuel Benito Moliner, el topònim Mediano podria fer referència a la possessió d'algun propietari antic, de llinatge «MEDIO», amb l'afegit del sufix -ano que expressa propietat i que significaria que el nom és de procedència llatina.

## Referències

* 1 2 Acín Fanlo, J. L.. Paisajes con memoria. Viaje a los pueblos deshabitados del Alto Aragón. (en castellà). Saragossa: Prames, 1997.
* ↑ Benito, Manuel «El origen de nuestros pueblos». Temas de antropología aragonesa, 1983, pàg. 13-39.
# Apodemus witherbyi

Apodemus witherbyi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Són rosegadors de petites dimensions, amb una llargada de cap a gropa de 77 a 110 mm i una cua de 75 a 118 mm. Poden arribar a pesar fins a 34 g. Es troba a Geòrgia, Armènia, l'Azerbaidjan, Israel, Turquia, Jordània, l'Iran, el Turkmenistan, el Pakistan, i probablement l'Afganistan, l'Iraq, el Líban i Síria. Viu en matollars i en boscos degradats de fins a 2.100 msnm.

## Referències

* ↑ Stephan Aulagnier & Al.. Guide des mammiferes d'Europe, d'Afrique du Nord et du Moyen-Orient. París: Delachaux & Niestlé SA, 2011. ISBN 978-88-89999-70-7.
* ↑ «Apodemus witherbyi» (en anglès). Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura (UICN).
* ↑ Wilson, Don E. (ed.); Reeder, DeeAnn M. (ed). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.
# Martin Amis

Martin Amis (Oxford, 25 d'agost de 1949 - Lake Worth, 19 de maig de 2023) fou un novel·lista britànic, membre de la Royal Society of Literature. Va estudiar a la universitat de la seva ciutat de naixement. És fill del també escriptor Kingsley Amis. Va tenir un començament brillant amb el seu primer llibre, El llibre de Rachel (premi Somerset Maugham el 1973). Ha col·laborat en revistes com Times Literary Supplement, New Statesman i The Observer. Amis és considerat com un dels millors (i més reeixits) escriptors de la seva generació. Els últims anys de la seva vida, el també conegut com a enfant terrible gaudia d'una plaça de professor a la Universitat de Manchester, on impartia classes sobre "escriptura creativa".
Va viure a l'Uruguai durant dos anys i mig, al costat de la seva segona esposa, l'escriptora uruguaiana Isabel Fonseca, i les seves dues filles petites. Al setembre de 2006 es va traslladar a Gran Bretanya amb la seva família.

## Bibliografia

* El llibre de Rachel (The Rachel Papers, 1973)
* Nens morts (Dead Babies, 1975)
* Èxit (Success, 1978)
* Diners (Money, 1984)
* Camps de Londres (London Fields, 1989, traduït per Lluís Massanet)
* La fletxa del temps (Time's Arrow, 1991)
* La informació (The Information, 1995)
* Tren Nocturn (Night Train, 1997)
* Experiència (Experience, 2000)
* Koba el temible (Koba the Dread, 2002)
* Gos rondaire (Yellow Dog, 2003)
* La casa de les trobades (House of Meetings, 2008)
* La viuda prenyada (The Pregnant Widow, 2011, traduït per Marta Pera Cucurell)
* Lionel Asbo (2012)
* La Zona d'interès (edició catalana d'Anagrama, 2015)
* Des de dins. Com s'escriu (edició catalana d'Anagrama, 2022)

## Referències

* ↑ «S’ha mort a setanta-tres anys el novel·lista britànic Martin Amis». VilaWeb, 20-05-2023 [Consulta: 20 maig 2023].
* ↑ «Students, meet your new tutor: Amis, the enfant terrible, turns professor | UK news | The Guardian». - Actualitzat el 15 de febrer de 2007

## Enllaços externs

* Pàgina web de Martin Amis Arxivat 2008-01-20 a Wayback Machine. (anglès)
# Jacobs

Jacobs és el nom dels següents personatges:
* David M. Jacobs (1942), historiador i ufòleg estatunidenc
* Edgard Félix Pierre Jacobs (Brussel·les, 1904 - 1987), autor de còmics belga
* Glen Jacobs (1967), lluitador professional
* Jos Jacobs (Vosselaar, 1953), ciclista belga professional entre 1973 i 1985
* Josef Jacobs (Kreuzkapelle, Imperi Alemany, 1894 - Múnic, 1978), aviador de combat alemany
* René Jacobs (Gant, 1946), contratenor i director d'orquestra belga
# Frontera entre Guinea Bissau i el Senegal

La frontera entre Guinea Bissau i el Senegal és la línia de 338 km d'extensió, direcció oest-este, que separa el sud occidental del Senegal del territori de la Guinea Bissau. Del litoral de l'oceà Atlàntic, cap Roxo, va cap a l'est en un tret de sinuositat suau quasi paral·lela al riu Casamance. Al riu Gàmbia i fronteres de Gàmbia que se situen al nord d'aquesta frontera. A partir del meridià 15°O és una línia recta, en direcció dels paral·lels, una mica al sud del paral·lel 13°N, que va al trifini amb la Guinea a l'est.
Separa, del litoral cap a l'est, les regions:
* del Senegal - Ziguinchor, Kolda, Tambacounda
* de Guinea Bissau - Cacheu, Oio, Bafatá, Gabu
Guinea Bissau fou colònia portuguesa des del començament del comerç atlàntic d'esclaus al segle xvi iv a obtenir la seva independència, juntament amb Cap Verd en 1974. Els francesos arribaren al Senegal al segle xvii. La nació passà a colònia en 1854 i es va independitzar el 1958, juntament amb el Mali. Tots dos països formaren una federació independent que tingué una durada d'un any. Aquests fets van marcar la formació d'aquesta frontera.

## Referències

* ↑ Almanaque Abril - Mundo - 2006.
# Andy Toolson

Andrew Kent Toolson (Chicago, Illinois, 19 de gener de 1966), més conegut com a Andy Toolson, és un exjugador de bàsquet nord-americà. Amb 1.98 metres d'alçada, jugava en la posició d'aler.

## Carrera esportiva

Va jugar durant quatre temporades amb els Cougars de la Universitat Brigham Young i el 1990 va signar pels Utah Jazz de l'NBA. Les dues següents temporades les va passar al Telemarket Brescia de la lliga italiana, va tornar una temporada al seu país, a la CBA, i la temporada 1993-94 va debutar a l'ACB amb el Festina Andorra. En la seva segona temporada a la lliga espanyola va jugar a l'Amway Zaragoza, amb qui va ser subcampió de la Copa del Rei. El 1995 va tornar als Utah Jazz, però en el mes de gener torna a Europa per fitxar per l'AEK d'Atenes, on acabarà la temporada.
La temporada 1996-97 fitxa pel Joventut de Badalona, on jugarà dues temporades, guanyant una Copa del Rei el 1997 i sent subcampió el 1998. A Badalona acaba la seva segona etapa a la lliga espanyola. Se'n va un any a la lliga grega i torna novament a Espanya per jugar aquesta vegada amb el Girona Gavis, l'Adecco Estudiantes i novament a Girona, aquest cop sota la denominació "Casademont Girona", on es va retirar.

## Referències

* ↑ Andy Toolson jugador a l'ACB
# Bust (Sistan)

Bust fou una ciutat de Sistan (Sidjistan) avui unes ruïnes al sud de l'Afganistan, a la vora del riu Helmand, prop de la seva confluència amb l'Arghandab. Estava allunyada de la ruta Herat-Kandahar el que la deixava força aïllada. Fou una vila amb terrenys fèrtils i centre comercial regional. Les restes modernes es divideixen en dos grups: Kala-i Bist i Lashkar-i Bazar.
Ja existia en època dels parts i després dels sassànides, dota els quals fou disputada entre aquestos i el rei heftalita de Zabulistan. Va caure temporalment en mans dels musulmans per obra de Abd al-Rahman ibn Samura vers 649 o 650, però el domini efectiu no es va produir fins a una data entre el 662 i el 664. Des de llavors la ciutat va pagar tribut però encara no va quedar sota ocupació fins una mica més tard quan fou erigida en lloc avançat de la conquesta àrab dels principats orientals que portaven el títol de Zunbil. Els primers governadors àrabs de Sidjistan van haver de reprimir revoltes locals i disturbis fomentats pels kharigites. La revolta més important (o almenys la més coneguda) fou la d'Ibn al-Ashath. El 773 Man ibn Zaida al-Shaybani que havia exercit forta repressió a Bust, fou assassinat a la ciutat. L'organització administrativa de la zona és desconeguda però sembla que Bust era la capital d'un districte que gaudia de certa autonomia.
El safàrida Yaqub ibn al-Layth va conquerir Kabul el 871 i va dominar Bust tot seguit. Yakub hi va residir diverses vegades i la va tenir com a base per expedicions cap a l'est. Els samànides també van intentar dominar-la i ocasionalment van trobar l'oposició local; El 976 fou conquerida per Sebuktegin, el fundador de la dinastia gaznèvida i va quedar separada de la província de Zarandj. Va ser llavors una segona residència dels emirs (després sultans) de Gazni que hi tenien un campament permanent de nom al-Askar. A Bust els gaznèvida Abd al-Rashid ben Mahmud (1049-1052) es va oposar victoriosament als seljúcides (1049) que havien intentat ja abans dominar la regió, però una mica després, el saqueig de Gazni pels gúrides d'Ala al-Din Husayn (1149-1161) va anar seguit de la conquesta de Bust i l'incendi dels castells i palaus. La destrucció fou limitada i palaus i castell foren restaurats pels governadors locals designats pels gúrides, i més tard pels xas de Coràsmia.
La invasió mongola va comportar la seva destrucció el 1221. La ciutat es va repoblar alguns anys després però Tamerlà va completar la destrucció vers el 1380. La ciutat fou llavors abandonada. Les terres de culties es van convertir en estepa. La fortalesa encara va ser utilitzada fins al temps de Nadir Shah que la va fer desmantelar el 1738.
Viccionari
# Guillem Pere de Ravidats

Guillem Pere de Ravidats o Guillem Peris de Ravitats (? - mort a Lleida el 17 de desembre de 1176) va ser bisbe de Roda d'Isàvena de 1143 al 1149 i, després de la conquesta de Lleida, bisbe d'aquesta ciutat de l'any 1149 al 1176.
Amb ell va començar la segona etapa del bisbat de Lleida l'any 1149, després de la conquesta duta a terme pel comte Ramon Berenguer IV de Barcelona i del comte Ermengol VI d'Urgell, de la ciutat sota el domini dels sarraïns. Traslladà de Roda d'Isàvena a Lleida les dignitats del Pallars, Ribagorça, Benasc i Terrantona. Va consagrar, el 30 de setembre de 1149, la mesquita com a catedral cristiana sota l'advocació de Santa Maria l'Antiga. Les seves despulles van ser traslladades quan la capella de la Verge de les Neus de la Seu Vella de Lleida va estar construïda. Aquesta capella va ser destruïda en una explosió durant l'any 1812.

## Referències

* ↑ «Guillem Pere de Ravidats». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Ramiro Viola González, «Mons. Guillem Pere de Ravidats», s.d., al web del Bisbat de Lleida