OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rudolf Firkušný

Rudolf Firkušný (txec: Rudolf Firkušny‏) (Napajedla, 11 de febrer de 1912 - Staatsburg, 19 de juliol de 1994) fou un pianista txec.
Firkušný va ser alumne de Leoš Janáček des de 1919 i va actuar a Praga als vuit anys, i als deu anys va tocar el Concert de la Coronació de Mozart amb la Filharmònica de Praga.

## Biografia

Després d'estudiar piano amb Růžena Kurzová al Conservatori de Brno fins a 1927, va estudiar composició amb Rudolf Karel i Josef Suk i piano amb Vilém Kurz al Conservatori de Praga de 1929 a 1931.
El 1931 va conèixer per primera vegada Bohuslav Martinů. La seva amistat amb aquest músic va continuar fins i tot després que va deixar la seva terra natal el 1939 després de la invasió alemanya de Txecoslovàquia. Va viure molts anys a França (París, Aix-en-Provence, Marsella) i als EUA. L'any 1948 va tornar a deixar Txecoslovàquia i es va traslladar als EUA. El 1971 va viure a Lucerna i va ensenyar a Viera Janárčeková. Als Estats Units va treballar al Berkshire Music Center de Tanglewood i va ser professora de la Juilliard School.
Després de més de 40 anys d'exili, va tornar a la seva terra natal per primera vegada l'any 1990 amb una gira i va actuar al Festival de Primavera de Praga.
A més del repertori clàssic-romàntic, Rudolf Firkušný també va defensar els compositors del segle XX i va ser solista en nombroses estrenes mundials de Martinů, Gian Carlo Menotti, Samuel Barber, Alberto Ginastera i Howard Hanson. També va ser considerat un intèrpret distingit de Janáček, les obres completes del qual va gravar diverses vegades per a piano. Entre altres coses, per això i per l'enregistrament d'obres de Bohuslav Martinů va ser nominat en total set vegades al premi Grammy.
El Rudolf Firkušný Piano Festival, fundat el 2013, porta el seu nom.

## Referències

* 1 2 Bettina von Seyfried: Firkušný, Rudolf. A: Ludwig Finscher (ed.): La música en la història i el present. Segona edició, Part de persones, volum 6 (Eames - Franco). Bärenreiter/Metzler, Kassel i altres 2001, ISBN 3-7618-1116-0 (edició en línia, cal subscripció per accedir-hi)
* 1 2 3 En el 100è aniversari de Rudolf Firkušný. A: Acadèmia Janáček de Música i Arts Escèniques de Brno. 2012 (anglès).
* ↑ Michael Steinberg: Firkušný, Rudolf. A: Grove Music Online (anglès; cal subscripció).
* ↑ https://www.grammy.com/artists/rudolf-firkusny/10124
* ↑ https://firkusny.cz/en/

## Bibliografia

* Blanka Macková: Firkušný, Rudolf. A: Diccionari musical txec de persones i institucions. 2009 (txec).
# Angloisraelisme

L'angloisraelisme és una doctrina fonamentalista cristiana basada en la creença que els anglosaxons són una de les Tribus d'Israel, i que són ells el poble escollit per Déu en l'actualitat. Entre les creences d'aquest grup, hi ha la idea que els saxons, eren els fills del personatge bíblic Isaac.
L'angloisraelisme va sorgir en el Regne Unit entre els segles xviii i xix, i va tenir una certa importància mentre va existir l'Imperi Britànic, després va decaure de manera notòria, no obstant això, en l'actualitat existeixen organitzacions cristianes fonamentalistes que incorporen aquestes idees en la seva doctrina. L'angloisraelisme és una de les creences dels diferents moviments fonamentalistes dels Estats Units d'Amèrica, com els seguidors de la Identitat Cristiana.

## Referències

* ↑ Brackney, William H.. Historical Dictionary of Radical Christianity (en anglès). Scarecrow Press, p. 61–62. ISBN 9780810873650 [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ Eller, Jack David. Introducing Anthropology of Religion: Culture to the Ultimate, 2007, p. 291. ISBN 1138024910.

## Enllaços externs

* www.britishisrael.co.uk/ (anglès)
* www.israelite.ca/ (anglès)
* www.britam.org/ (anglès)
* www.hebrewnations.com/ (anglès)
# Rudolf Fischer (músic)

Rudolf Fischer (Leipzig, 13 de juliol de 1913 - Leipzig, 29 de juliol de 2003) va ser un pianista alemany, pedagog i rector en el Felix Mendelssohn Col·legi de Música i Teatre a Leipzig.

## Biografia

Rudolf Fischer es va unir al Partit Comunista d'Alemanya (KPD) el 1945 i es va convertir en membre del (SPD) al Partit Socialdemòcrata d'Alemanya el 1946 quan el SPD i el KPD es van veure obligats a unir-se. Des de 1946 va ser vice-rector i de 1948 a 1973 rector de la Universitat de Música de Leipzig. El 1964 va iniciar el Concurs Internacional Johann Sebastian Bach de l'Arxiu Bach de Leipzig i també va ser president d'aquest reconegut concurs fins al 1973. A partir de 1972 va dirigir la primera classe magistral per a piano a la RDA. El 1973 va rebre la càtedra de professor titular. En política de personal i nomenaments, va representar la línia del SED. El 1989 va ser nomenat senador honorari de l'Acadèmia de Música de Leipzig.
De 1950 a 1952 va ser membre del parlament de l'estat saxó i fins al juliol de 1951 membre del comitè estatal d'habitatge.
Entre 1968 i 1974, Fischer va ser president de l'"Association Européene de Conservatoires, Academies de Musique et Musik-Hochschulen" de Ginebra, el 1974 en va ser nomenat president honorari. El 1982 va esdevenir vicepresident del Comitè Johann Sebastian Bach de la RDA.
Fischer va oferir concerts amb l'Orquestra Gewandhaus de Leipzig i la Staatskapelle Dresden, va realitzar nombrosos enregistraments, de ràdio i televisió i va ser membre del jurat de nombrosos concursos musicals internacionals. També va ser membre de la "Robert Schumann Society de Zwickau" i de la "New Bach Society de Leipzig".
Rudolf Fischer estava casat amb la contralt Eva Fleischer (1922-2016). El professor de piano Johannes Fischer (1936-2019) és el seu fill.

## Premis

* Orde Patriòtica del Mèrit en plata (1958), en or (1965)
* Tancament d'Honor per a l'Ordre Patriòtica del Mèrit d'Or (1983)
* Premi d'Art de la RDA (1962)
* Premi d'Art de la Ciutat de Leipzig (1959)
* Premi Robert Schumann de la ciutat de Zwickau (1983).

## Referències

* ↑ Acta de la reunió del Parlament de l'Estat Saxó del 5 de juliol de 1951.
# Antony and Cleopatra

Antony and Cleopatra, op. 40, és una òpera en tres actes amb música de Samuel Barber i llibret en anglès de Franco Zeffirelli, basat en l'obra Antoni i Cleòpatra de Shakespeare. Utilitza exclusivament les paraules de Shakespeare. Es va estrenar al Metropolitan Opera de Nova York el 16 de setembre de 1966.

## Representacions

Va ser representada per primera vegada a Nova York el 16 de setembre de 1966, en la inauguració de la nova seu del Metropolitan Opera en el Lincoln Center. Es tractava de tenir una nova òpera d'un compositor nord-americà per a la gala inaugural del nou edifici.
No es va reparar en les despeses. Franco Zeffirelli va ser contractat com a director d'escena. Thomas Schippers va ser el director d'orquestra. El disseny de l'escenari i del vestuari eren complexos; el repartiment, enorme, ja que incloïa vint-i-dos cantants, cor complet i ballarins de ballet. Entre els estels de l'elenc hi havien la soprano Leontyne Price en el paper de Cleopatra, el baríton Justino Díaz en el paper de Marc Antoni, el tenor Jess Thomas com a Octavi August, i la mezzosoprano Rosalind Elias com a Charmian.
L'òpera va ser destrossada de forma exhaustiva i cruel pels crítics. En general s'atribueix el desastre al conflicte entre la complexa posada en escena i la naturalesa més íntima de la música de Barber. Per acabar de vessar el got, una part de l'escenari giratori es va trencar sota el pes del multitudinari repartiment d'extres durant els assajos.

## Personatges

| Personatge | Tessitura | Elenc de l'estrena, 16 de setembre de 1966 (Director: Thomas Schippers) |
| Cleòpatra | soprano | Leontyne Price |
| Marc Antoni | baríton | Justino Diaz |
| César Octavià | tenor | Jess Thomas |
| Enobarb | baix | Ezio Flagello |
| Charmian, criada de Cleòpatra | mezzosoprano | Rosalind Elias |
| Ires | mezzosoprano | Belén Emparen |
| Mardian | tenor | Andrea Velis |
| Missatger | tenor | Paul Franke |
| Alexas | baix | Raymond Michalski |
| Endeví | | Lorenzo Alvary |
| Rústic | | Clifford Harvuot |
| Octavia | | Mary Ellen Pracht |
| Mecenes | | Russell Christopher |
| Agripa | | John Macurdy |
| Lèpid | tenor | Robert Nagy |
| Thidias | | Robert Goodloe |
| Soldat de César | | Gabor Carelli |
| Eros | | Bruce Scott |
| Dolabella | | Gene Boucher |
| Canidio | baríton | Lloyd Strang |
| Demetrio | | Norman Giffin |
| Scauro | | Ron Bottcher |
| Decretes | | Louis Sgarro |
| Capità de la guàrdia | | Donen Marek |
| Guàrdia 1 | | Robert Schmorr |
| Guàrdia 2 | | Edward Ghazal |
| Guàrdia 3 | | Norman Scott |
| Soldat de Marc Antoni | | John Trehy |
| Vigilant 1 | | Paul De Paola |
| Vigilant 2 | | Luis Forero |
| Sentinella | | Peter Sliker |

## Referències

* ↑ «Informació de l'òpera» (en anglès). Metropolitan. [Consulta: 17 juliol 2017].
* ↑ Davis, Peter G. «The Tragedy of ‘Antony and Cleopatra’» (en anglès). The New York Times. [Consulta: 23 agost 2017].
# Apoderat

En dret, un apoderat o una apoderada és aquella persona que té la capacitat jurídica per actuar en nom d'un altre. És una manifestació unilateral de l'atorgant que es basa en la confiança que es té en l'apoderat. L'apoderament ha de realitzar-se mitjançant una escriptura pública d'apoderament que s'atorga davant de notari.
L'apoderament pot abraçar diferents àmbits de la capacitat jurídica de qui el dona. Per això és molt important delimitar-lo prou bé, a fi que sigui adequat a les necessitats que motiven l'apoderament però sense excedir-se. A l'escriptura cal especificar les capacitats que són atorgades a l'apoderat per part del mandatari o poderdant, qui, a més, sempre pot revocar-lo.
La figura de l'apoderat o apoderada és important en l'àmbit de la persona jurídica, ja que la persona propietària o administradora d'una empresa no sempre pot estar disponible per a fer les tasques; llavors és quan poden necessitar apoderats.

## Vegeu també

* Autocontractació
# Andrés de Orbe y Larreátegui

Andrés de Orbe y Larreátegui (Ermua, 1672- Madrid, 4 d'agost de 1740) va ser un religiós espanyol. Bisbe de Barcelona, arquebisbe de València, president del Consell de Castella i inquisidor general.
De família d'origen basc i d'ascendència noble. Va ser col·legial del Colegio Mayor de Santa Cruz de Valladolid, es va llicenciar en dret a la Universitat de Salamanca. En els seus primers anys va ser fiscal de la Inquisició a Sevilla i inquisidor encarregat dels processos judaïtzants a Conca.
El 1720 és promogut al bisbat de Barcelona, gràcies al confessor reial Guillermo Daubenton, que el va proposar al rei quan la Cambra de Castella ja havia prés decisió de nomenar Orbe. El 1725 abandona el càrrec diocesà per ocupar l'arquebisbat de València, també amb el suport d'un altre confessor reial, Gabriel Bermúdez. El 1736 renúncia al càrrec perquè no podia compaginar-lo amb les feines que duia a terme a la cort. Entre aquestes feines es troba el càrrec de governador del Consell de Castella, entre 1727 i 1733, any en què és ascendit a inquisidor general.
Orbe serà inquisidor general d'Espanya fins a la seva mort el 1744. Durant el seu mandat, segons Juan Antonio Llorente, la francmaçoneria s'introdueix a les colònies espanyoles a Amèrica, contra la qual el papa Climent XII promulga una butlla el 28 d'abril de 1738. El 1739 la inquisició de Sicília esdevenia independent de la d'Espanya.
Va ser enterrat a l'església de Sant Jaume apòstol d'Ermua, vila natal d'Orbe.

## Referències

* 1 2 Llorente, 1822, p. 109.
* ↑ Alcaraz Gómez, 1995, p. 16-17.
* 1 2 Felices de la Fuente, 2012, p. 340-341.
* ↑ Delmas, 1864, p. 259.

## Bibliografia

* Alcaraz Gómez, José F «Documentos. Felipe V y sus confesores jesuitas. El "cursus" episcopal de algunos personajes ilustres del reinado» (en castellà). Revista de Historia Moderna, Num. 15, 1995.
* Delmas, Juan E. Guia histórico-descriptiva del viajero en el señorío de Vizcaya (en castellà). Bilbao: Imprenta y litografía de Juan E. Delmas, 1864.
* Felices de la Fuente, María del Mar. La nobleza titulada en el reinado de Felipe V. Formas de acceso y caracterización (en castellà). Almería: Universidad de Almería, 2012.
* Llorente, Juan Antonio. Historia crítica de la inquisición de España (en castellà). Tom IX. Madrid: Imprenta del censor, 1822.
# Fodil Megharia

Fodil Megharia (Chlef, 23 de maig de 1961) és un exfutbolista algerià de la dècada de 1980.
Fou internacional amb la selecció d'Algèria amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1986.
Pel que fa a clubs, destacà a ASO Chlef i Club Africain.

## Referències

* ↑ «Fodil Megharia - فضيل مغارية». DZFootball.free.fr. Arxivat de l'original el 3 gener 2012. [Consulta: 15 març 2012].
* ↑ «Gala : Jubilé Fodil Megharia». Le Quotidien d'Oran. Arxivat de l'original el 2008-10-16. [Consulta: 10 agost 2009].
* ↑ ; Mazet, François«African Nations Cup 1992». RSSSF, 23-09-2002. [Consulta: 10 agost 2009].
* ↑ Fodil Megharia a National-Football-Teams.com (anglès)
# Enrique García Ojeda

Enrique García Ojeda (Los Corrales de Buelna, 21 de gener de 1972) és un pilot de ral·lis càntabre guanyador de l'Intercontinental Rally Challenge 2007 i del Campionat d'Espanya de Ral·lis d'Asfalt 2008.
Debutà en els ral·lis l'any 1996 amb un Renault 5 GT Turbo al Ral·li de Torrelavega, debutant en el Campionat d'Espanya de Ral·lis d'Asfalt l'any 1998. Des del 2001 pilota Peugeot.
# Rudolf Geiger

Rudolf Oskar Robert Williams Geiger (24 d'agost de 1894 a Erlangen– 22 de gener de 1981 a Múnic) va ser un meteoròleg i climatòleg alemany. Es va distingir com un dels autors de la classificació de Köppen (o de Köpen-Geiger) i un dels fundadors de la micrometeorologia.

## Algunes obres

* Das Klima der bodennahen Luftschicht. Verlag F. Vieweg & Sohn Braunschweig 1927 = Die Wissenschaft vol. 78; 2. Aufl. ebd. 1942; ab 3. Aufl. Titel mit dem Zusatz Handbuch der Mikroklimatologie ebd. 1950; 4. Aufl. ebd. 1961. – Weitere Ausgaben in englischer, spanischer und russischer Sprache. 5. Aufl. unter dem Titel The Climate near the Ground herausgegeben von Robert H. Aron und Paul Todhunter. Verlag F. Vieweg & Sohn Braunschweig 1995.
* Handbuch der Klimatologie in fünf Bänden. Herausgegeben von W. Koeppen und R. Geiger (5 volúmenes, 19 partes). Verlag Gebrüder Borntraeger Berlin 1930-1943

## Referències

* ↑ «Rudolf Oskar Robert Williams Geiger» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 29 maig 2022].
* ↑ Kottek, Markus; Grieser, Jürgen; Beck, Christoph; Rudolf, Bruno; Rubel, Franz «World Map of the Köppen-Geiger climate classification updated» (en anglès). Meteorologische Zeitschrift, 15, 3, 10-07-2006, pàg. 259–263. DOI: 10.1127/0941-2948/2006/0130. ISSN: 0941-2948.
# Roca de la Puríssima

La Roca de la Puríssima és una de les roques de les festivitats del Corpus Christi de la ciutat de València.

## Descripció

La image principal representa la Immaculada Concepció, amb la inscripció "Tota pulchra es Maria". En la part davantera de la roca hi ha una escultura de Santa Elena amb la Creu de Jerusalem i un cor en flames a la mà dreta, mentre que en la parte posterior figura Judit amb el cap d'Holofernes. Les escultures de Judit i la Immaculada varen ser renovades en 1815. En la base de la roca figuren atributs marians com el pou, el sol, la lluna, la porta o l'Arca de la Salvació.
Porta dos ciris i sis peveters amb flors.

## Història

Aquesta roca va ser construïda el 1542 amb el nom de Maria del Te Deum, nom que ja va portar una altra feta el 1512. Va canviar de nom el 1665 amb motiu d'unes molt solemnes festes dedicades a la Puríssima Concepció decretades per Alexandre VII. Aquest papa va ordenar pel decret Iteratis Plisque precibus que a València, Catalunya, Aragó, Castella, Navarra i les Índies es resés l'ofici de la Immaculada Concepció amb vuitada.
La història de la seua conservació és força semblant a la de altres roques anteriors a 1960. Sotmesa a una renovació el 1867 amb motiu del segon centenari de la Mare de Déu dels Desemparats, va patir la riuada de 1897, que va comportar una rehabilitació. L'instal·lació dels cables del tramvia elèctric va fer que fora reduïda en alçada, i novament la gran riuada de 1957 la danyà. La restauració va acabar en 1959.
Originalment al carro es representava una danseta de llauradorets, xiquets que representaven la puresa i la innocència simbolitzades per l'advocació de la roca.
A finals del segle xix, moment de major devoció immaculista, els estudiants de la Universitat de València acudien a la Seu, desenganxaven les cavalleries del tir, i arrossegaven ells mateixos el carro.

## Referències

* 1 2 3 4 Bru Vidal, Santiago. Las Rocas del Corpus y su refugio temporal de las Atarazanas (en castellà). València: Ajuntament de València, 1981. ISBN 84-7199-155-1.
* 1 2 3 4 Coves i Torralba, Maria Jesús. Orige i evolucio dels carros triumfals del Corpus (sic). València: Ajuntament de València, 1994, p. 32-33.
# Enrique Nieulant Sereis

Enrique Nieulant Sereis (Gandia, 1822 - ?) fou un militar i polític valencià. Fill d'un ric propietari liberal, començà a estudiar filosofia a la Universitat de València, però el 1839 deixà els estudis per a ingressar al cos de Guàrdies de Corps. A causa de les seves idees progressistes durant la dècada moderada fou postergat i abandonà l'exèrcit per a ocupar-se de les propietats familiars, escampades per València, Logronyo i Sòria. Durant la revolució de 1854 formà part de la Junta Revolucionària de Sòria, i a la mort del seu pare tornà a Gandia, tot encapçalant el Partit Progressista a la comarca. El 1867 fou empresonat sota l'acusació de donar suport els aixecaments del general Prim i durant la revolució de 1868 fou president de la Junta Revolucionària de Gandia. Fou elegit diputat per Xàtiva a les eleccions generals espanyoles de 1869.

## Referències

* Javier Paniagua Fuentes i J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.398. ISBN 9788495484802.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Ґ

La Ґ és una lletra de l'alfabet ciríl·lic usat principalment en l'ucraïnès per indicar el so Oclusiu velar sonor [g] de l'alfabet fonètic internacional, corresponent al so de ga, go, gu en català. Com que el so [g] no és natural de l'idioma ucraïnès, la lletra s'usa principalment per a manlleus. Gràficament, és una modificació de la lletra Г, que en altres idiomes eslaus o idiomes que usen el ciríl·lic, normalment correspon al so [g], com és el cas del rus. En ucraïnès, però, aquesta última lletra, la Г, correspon al so [h] de l'alfabet fonètic internacional, és molt comuna i és un factor diferencial de l'idioma. El 1933, la lletra Ґ va ser prohibida sota Stalin, i d'aleshores fins al 1990, només es permetia l'ús d'una única lletra, la Г. La diàspora ucraïnesa la continuava emprant. El 1990, un any abans que Ucraïna declarés la seva independència, es va reintroduir, però els hàbits apresos durant anys de prohibició fan que s'usi encara poc avui dia, degut a la ignorància sobre el seu ús, problema que l'escolarització en ucraïnès acabarà per resoldre. La lletra Ґ també s'usa en l'escriptura clàssica del belarús, el taraixkèvitsa (en belarús: Тарашкевіца, taraixkèvitsa), emprat fins al 1933, però la lletra ja no forma part de l'alfabet oficial. Tot i així, s'usa informalment per a distingir entre els sons de [g] i [h], aquest últim so apareixent principalment en manlleus. Aquesta lletra també s'usa en l'idioma urum, un idioma túrquic relacionat amb el tàtar de Crimea i parlat a Ucraïna, i també per escriure el parlar gitano de Rússia.

## Vegeu també

* Ucraïnès#Alfabet ucraïnès
# ADPCM

De l'anglès "Adaptive Differential Pulse Code Modulation" (G.722)
ADPCM és un codificador de forma d'ona basat en DPCM tot afegint-hi algunes funcionalitats. Abans de la digitalització s'agafa el senyal analògic i es divideix en bandes de freqüència gràcies als filtres QMF ("Quadrature Mirror Filter") (s'obtenen sub-bandes de senyal). Cada sub-banda es tracta per separat utilitzant les propietats de DPCM, és a dir, es du a terme el procés de mostratge, quantificació de l'error de predicció i finalment es codifica. Un cop s'obté la ràfega de bits ("bitstream") de cada sub-banda, es multiplexen els resultats i es pot procedir a emmagatzemar les dades o bé transmetre-les. El descodificador ha de realitzar el procés invers, és a dir, desmultiplexar i descodificar cada sub-banda del "bitstream".
Pel que fa als àmbits d'ús d'aquest codificador, pot ser convenient per a certes aplicacions, com ara en la codificació de veu, on el que fa és codificar la sub-banda que inclou la veu amb més bits que no pas les altres sub-bandes que no són de tant interès. És una manera de reduir la mida del fitxer resultant.
# Abell 370

Abell 370 és un cúmul de galàxies localitzat aproximadament a 6.000 milions d'anys llum de la Terra (a un redshift z = 0,375), en la constel·lació de la Balena. El seu nucli està fet de diversos centenars de galàxies. Va ser catalogat per George Abell, i és el cúmul més distant catalogat per ell.

## Lents gravitacionals

Abell 370 sembla incloure diversos arcs de llum, els quals, en realitat, són il·lusions òptiques d'imatges d'objectes més distants causades per efecte de lent gravitatòria.
El 2002, els astrònoms van utilitzar aquest efecte per descobrir la galàxia HCM-6A, a 12.800 milions d'anys llum de distància des de la Terra. En aquest moment era la galàxia més distant coneguda.
El 2009, un estudi a l'àrea on es troba Abell 370 va revelar un grup de galàxies en el fons les imatges de les quals sofrien distorsió per l'efecte gravitacional del cúmul. Aquestes imatges apareixien com un arc en forma de drac, per la qual cosa aquest arc va ser sobrenomenat pels astrònom de la NASA com El Drac. El cap del «drac» està compost d'una galàxia espiral, mentre que una altra galàxia d'aquest tipus compon la cua. Altres galàxies componen el cos del drac; les seves imatges se superposen entre si. Totes aquestes galàxies es troben a aproximadament 5×10⁹ anys llum de distància.

## Referències

* ↑ Martin Sahlén «The redMaPPer galaxy cluster catalog from DES science verification data». The Astrophysical Journal Supplement Series, 1, 02-05-2016, pàg. 1. DOI: 10.3847/0067-0049/224/1/1.
* ↑ Cristóbal Sifón «The Atacama Cosmology Telescope: physical properties of Sunyaev-Zel'dovich effect clusters on the celestial equator» (en anglès). Astrophysical Journal, 1, 15-02-2013, pàg. 67. DOI: 10.1088/0004-637X/765/1/67.
* 1 2 «[[d:Special:EntityPage/Q66381047|The L_X_-{sigma} relation for galaxies and clusters of galaxies]]» (en anglès). Letters of the Astrophysical Journal, 2001, pàg. 129–132. DOI: 10.1086/321710.
* ↑ New York Times, "SCIENCE WATCH; Mirages in the Sky May Not Be So Rare" 18 d'octubre de 1988. En anglès.
* ↑ BBC News, "Far away stars light early cosmos" 14 de març de 2002. En anglès.
* ↑ Astronomy Now, "Refurbished Hubble gets off to a flying start" Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. 9 de setembre de 2009 (consultat el 7 de novembre de 2009, en anglés)
* ↑ New York Times, "The Universe, in High Definition" 9 de setembre de 2009 (consultat el 7 de novembre de 2009, en anglés)
* ↑ New Scientist, "Upgraded Hubble telescope spies cosmic 'dragon' "
* ↑ National Geographic, "NEW HUBBLE PICTURES: First Shots From Upgraded Orbiter", 7 de novembre de 2009 (en anglès).

## Enllaços externs

* Gravitationally lensed images in Abell 370, Grossman, S. A. y Narayan, R. Bibcode: 1989ApJ...344..637G
# Abella (Ribagorça)

Abella, o Abella d'Espés, és un llogaret situat a 1.385 metres d'altitud, del municipi de les Paüls, dins el terme de la parròquia i antic municipi d'Espés;, sota el tossal d'Abella (1.544 m), al camí que des de les Paüls duu al port de les Ares i al Turbó.

## Referències

* ↑ «Gran Enciclopedia Aragonesa Online» (en castellà). [Consulta: 19 agost 2021].
# Abd-al-Aziz ibn al-Hajj Ibrahim ath-Thaminí al-Isjaní

Abd-al-Aziz ibn al-Hajj Ibrahim ath-Thaminí al-Isjaní (Uargla 1717/1718- Banud Isjan al Mzab l'agost del 1808) fou un cèlebre teòleg ibadita.
Va estudiar al Mzab i va compondre una dotzena d'obres de teologia i jurisprudència, la principal de les quals és el Kitab al-Nil wa-shifa al-alil (El Caire 1887/1888). Altres obres són Takmilat al-Nil i Al-Ward al-bassam fi riyad al-ahkam.