OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alexkuznetsovita-(La)

La alexkuznetsovita-(La) és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la biraïta. Rep el nom en honor del col·lector de minerals rus, Alexey M. Kuznetsov (nascut el 1962), qui va proporcionar les mostres on va ser descoberta aquesta espècie. El modificador "-(La)" s'afageix per mostrar la relació amb l'alexkuznetsovita-(Ce).

## Característiques

La alexkuznetsovita-(La) és un sorosilicat de fórmula química La₂Mn(CO₃)(Si₂O₇). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional el 2019, sent publicada l'any 2021. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 5416/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Mochalin Log, a la localitat de Kixtim (óblast de Txeliàbinsk, Rússia), en forma de grans anèdrics de fins a 0,4 mm de diàmetre, sent l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Alexkuznetsovite-(La)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ Kasatkin, Anatoly V.; Zubkova, Natalia V.; Pekov, Igor V.; Chukanov, Nikita V.; Škoda, Radek; Agakhanov, Atali A.; Belakovskiy, Dmitriy I.; Britvin, Sergey N.; Pushcharovsky, Dmitry Yu «The mineralogy of the historical Mochalin Log REE deposit, South Urals, Russia. Part IV. Alexkuznetsovite-(La), La2Mn(CO3)(Si2O7), alexkuznetsovite-(Ce), Ce2Mn(CO3)(Si2O7) and biraite-(La), La2Fe2+(CO3)(Si2O7), three new isostructural minerals and a definition of the biraite group» (en anglès). Mineralogical Magazine, 85, 5, 01-10-2021, pàg. 772–783. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2021.64 [Consulta: 12 març 2022].
# Alticola kohistanicus

Alticola kohistanicus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de la part de les muntanyes del Kohistan situada entre els rius Gilgit i Indus, al nord del Pakistan. És un representant més aviat petit del gènere Alticola. L'holotip tenia una llargada de cap a gropa de 111 mm, la cua de 39 mm i un pes de 24 g. El nom específic kohistanicus significa ‘del Kohistan’ en llatí. Com que fou descobert fa poc, encara no se n'ha avaluat l'estat de conservació.

## Referències

* ↑ Kryštufek i Schönbrodt, 2022, p. 72-74.

## Bibliografia

* Kryštufek, B.; Schönbrodt, G. I. Voles and Lemmings (Arvicolinae) of the Palaearctic Region (en anglès). University of Maribor Press, 2022. DOI 10.18690/um.fnm.2.2022. ISBN 978-961-286-611-2.
# Fusell M16

L'M16 és el fusell d'assalt estàndard dels Estats Units, utilitzat per primera vegada a la Guerra de Vietnam substituint al rifle M14, tot i que fou rebutjat al principi perquè està construït, en gran part, amb plàstic i alumini.

## Operació

L'arma es revisa llevant el carregador, llençant de la palanca d'armat cap arrere, i inspeccionant la recambra. Per a carregar, el carregador és inserit dins del buit. Per a preparar l'arma per a disparar, s'alimenta llençant de la palanca d'armat cap arrere i soltant-la, sense acompanyar el retorn d'aquest, assegurant-se que el tancament de la càmera es tanca correctament. "Muntar" la palanca d'armat freqüentment pot causar que el tancament no tanque perfectament.

## Vegeu també

* Carabina M4. Versió carabina automàtica de l'M16.

## Enllaços externs

* Tot sobre l'M16 Arxivat 2008-10-13 a Wayback Machine. (castellà)
* Fusell d'assalt M16 Arxivat 2010-02-06 a Wayback Machine. (anglès)
* M16 (alemany)
# Alfons Mier

Alfons Mier (Barcelona, 1912 — Sant Just Desvern, Baix Llobregat, 1985) va ser un pintor català. Va treballar la pintura matèrica, fent servir fons pastosos amb elements exempts, influenciat per l'informalisme i pel neodadaisme. Es conserva obra seva a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer de Vilanova i la Geltrú.

## Referències

* ↑ «Alfons Mier». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Gang of Four

Gang of Four és un grup anglès de música post-punk. Està format per Jon King (cantant), Andy Gill (guitarrista), Dave Allen (baix) i Hugo Burnham (bateria). Van ser molt actius entre 1977 i 1984, i han reaparegut dues vegades en els anys 1990 amb King i Gill. El 2004 es van tornar a ajuntar tots els membres originals del grup, i el 2008 planegen enregistrar nou material, però el mateix Allen va anunciar que ell i Burnham abandonaven el grup, sent reemplaçats per Thomas McNeice i Mark Heaney respectivament.
La seua música té influències del punk rock, funk i reggae dub, amb èmfasi en els problemes socials i polítics de la societat. Gang of Four és àmpliament considerada com una de les principals bandes de finals dels anys 1970 en inici dels 80 i del moviment post-punk. En els seus àlbums posteriors (Songs of the Free i Hard) van suavitzar algunes de les seues qualitats més discordants, i van derivar cap a la música Dance-Punk i Disc.
El seu àlbum debut, Entertainment!, va arribar el lloc 490è en la llista dels 500 millors àlbums de tots els temps de la revista Rolling Stone' i està llistat per Pitchfork Media com el 8ºmillor àlbum de la dècada de 1970. David Fricke de Rolling Stone va descriure Gang of Four com "probablement la millor banda de motivació política en el rock & roll".

## Referències

* ↑ «Staff Lists: Top 100 Albums of the 1970s |». Pitchfork. Arxivat de l'original el 2013-04-15. [Consulta: 12 gener 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2005-01-22 a Wayback Machine. (anglès)
* Gang Of Four a Rate your music (anglès)
* Gang of Four a Discogs (anglès)
# Gang Green

Gang Green va ser un grup estatunidenc de punk rock format a Braintree. Chris Doherty (guitarra), Bill Manley (baix) i Mike Dean (bateria) van fundar la banda el 1980 i es van separar el 1983. Doherty va reformar Gang Green l'any següent però el grup va experimentar nombrosos canvis de formació fins a la seva dissolució per segon cop el 1992. Doherty va ser l'únic membre permanent i va mantindre Gang Green a partir del 2005. El grup va influir en la formació de l'escena hardcore punk de la Costa Est i es va convertir en un dels precursors del crossover thrash i l'speed metal a finals de la dècada del 1980.

## Discografia

* Another Wasted Night (1986)
* You Got It (1987)
* I81B4U (EP, 1988)
* Can't Live Without It (1988)
* Older... Budweiser (1989)
* Another Case of Brewtality (1997)
* Back & Gacked (EP, 1997)

## Referències

* ↑ Robbins, Ira. «Gang Green» (en anglès americà). Touser Press. [Consulta: 30 octubre 2022].
* ↑ Sullivan, Jim. «Hardcore Punk Rock Community Throws Benefit Concert For Gang Green's Frontman Chris Doherty» (en anglès), 11-01-2019. [Consulta: 30 octubre 2022].
* ↑ Colin Larkin. The Guinness Who's Who of Heavy Metal. Second. Guinness Publishing, 1995, p. 143. ISBN 0-85112-656-1.
# Franz Grothe

Franz Grothe (Berlín, 17 de setembre de 1908 - Colònia, 12 de setembre de 1982) va ser un compositor i director d'orquestra alemany. Va compondre nombroses cançons i bandes sonores per a pel·lícules.

## Biografia

El seu pare era pianista, la seva mare cantant. Als cinc anys va rebre classes de violí i l'any següent va aprendre el piano. Als deu anys, va començar a compondre. El seu talent musical li va valer una beca a la Universitat de les Arts de Berlín. El 1926 es va convertir en pianista i arranjador de l'orquestra de Dajos Béla. Als anys vint, va guanyar fama amb les seves composicions per al tenor Richard Tauber. El 1929 va escriure la seva primera banda sonora per a la pel·lícula Die Nacht gehört uns. Va crear la seva pròpia editorial, que va abandonar amb l'emigració del seu soci comercial d'origen jueu quan van arribar els nazis el 1933. Es va registrar el maig de 1933 com a membre del NSDAP.
Grothe viatja a Viena on pren contacte amb el director Willi Forst i l'actriu Marta Eggerth. El 1936 es va traslladar a Hollywood però ràpidament va tornar a Viena. El 1938 es va casar amb l'actriu i cantant noruega Kirsten Heiberg; es van separar als anys 50. Durant la Segona Guerra Mundial, va compondre per a pel·lícules. El 1942 es va convertir en diputat de la Cambra de música del Reich, dirigeix opereta i "música lleugera" al "Großdeutscher Rundfunk" i director artístic de la "German Dance and Entertainment Orchestra". Després de la guerra, va escapar de la desnazificació i va intervenir en clubs musicals nord-americans de Baviera. Als anys 50, va compondre la música de pel·lícules de Kurt Hoffmann, Curt Goetz o Ruth Leuwerik. El 1956 va escriure l'instrumental per a trompeta de Mitternachts-Blues, per a la pel·lícula Immer wenn der Tag beginnt, que va ser el seu major èxit amb vendes en milions.
El 1965 va treballar per a la televisió. Escriu melodies especials per a emissions, al voltant de 400, per a Rudolf Schock, Erika Köth, Renate Holm, Ernst Hilbich, Willy Hofmann. Entre el 1929 i el 1969, Franz Grothe va escriure la música per a aproximadament 170 pel·lícules, 71 de les quals abans del 1945. La seva música va des de la música clàssica vienesa i hongaresa fins al jazz. Algunes de les seves operetes s'han convertit en pel·lícules com L'Auberge du Spessart. El 1972 es va convertir en president del consell supervisor de GEMA.
El 10 de setembre de 1982 es va ensorrar durant un concert a Colònia i va morir dos dies després per una insuficiència cardíaca. Està enterrat al cementiri de Bad Wiessee.

## Honors

* 1980: Comandant de l'Orde del Mèrit de la República Federal d'Alemanya

## Referències

* ↑ Ernst Klee: Das Kulturlexikon zum Dritten Reich. Wer war was vor und nach 1945. S. Fischer, Frankfurt am Main 2007, S. 202.
* ↑ Axel Jockwer: Unterhaltungsmusik im Dritten Reich. Dissertation Uni Konstanz 2005, Seite 251 (PDF-Datei [archive], abgefragt am 10. août 2010).
# Anders Hillborg

Anders Hillborg (Estocolm, 31 de maig de 1954) és un dels principals compositors de Suècia.

## Educació

Anders Hillborg va néixer a Sollentuna i va estudiar composició, contrapunt i música electrònica a la Kungliga Musikhögskolan d'Estocolm del 1976 al 1982. Els seus professors van ser Gunnar Bucht, Lars-Erik Rosell, Arne Mellnäs i Pär Lindgren. Una important font d'inspiració va ser Brian Ferneyhough, que era professor visitant en aquell moment.

## Carrera

A part d'alguns llocs docents menors, professor de composició a Musikhögskolan i Malmö 1990 i classes magistrals, Hillborg és compositor independent des del 1982. La seva producció és àmplia i cobreix els gèneres orquestrals, corals, obres de cambra, cinema i música popular. Un exemple del seu treball en l'àmbit popular és la seva col·laboració amb Eva Dahlgren, que va donar lloc a l'àlbum Jag vill se min älskade komma från det vilda (1995). El projecte es va presentar per primera vegada al Festival de Hèlsinki amb l'Orquestra Simfònica de la Ràdio de Suècia dirigida per Esa-Pekka Salonen.
La seva col·laboració amb Salonen ha donat lloc a nombroses obres, entre d'altres Dreaming River (estrenada per la Royal Stockholm Philharmonic Orchestra el 1999), Eleven Gates (2005-06) estrenades i encarregades per la Filharmònica de Los Angeles. i, més recentment, l'obra a gran escala Sirens encarregada conjuntament per l'Orquestra Filharmònica de Los Angeles i l'Orquestra Simfònica de Chicago.
Altres treballs recents importants Cold Heat (2010), encarregats per la Filharmònica de Berlín, l'Orquestra Simfònica de la Ràdio de Finlàndia i l'Orquestra Tonhalle, Zürich Tonhalleorkestern. La peça es va estrenar el 2011 per la Berliner Philharmonie amb David Zinman.

## Premis seleccionats

* Premis Christ Johnson 1991 i 1997
* Rostrum internacional

## Notes al peu

* ↑ Sveriges befolkning 1980, CD-ROM, Sveriges Släktforskarförbund 2004
* ↑ Pàgina web de Los Angeles Philharmonics, llegit el 15/01/2011
* ↑ Pàgina web de Berliner Philharmoniker, llegit el 15/01/2011
# Anders Jarl

Anders Jarl (Tyresö, Comtat d'Estocolm, 10 de març de 1965) és un ciclista suec, ja retirat, que competí en categoria amateur.
Va guanyar la medalla de bronze en la prova de Contrarellotge per equips als Jocs Olímpics de 1988. Aquell mateix any va guanyar el Campionat de Suècia en ruta.

## Palmarès

* 1986
** Campió de Suècia en contrarellotge
* 1988
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Seül a la prova de Contrarellotge per equips, amb Michel Lafis, Björn Johansson i Jan Karlsson
** Campió de Suècia en ruta

## Referències

* ↑ «Olympedia – Anders Jarl». [Consulta: 17 octubre 2023].
* ↑ John Nauright. Sports around the World. ABC-CLIO, 2012, p. 78. ISBN 978-1-59884-301-9 [Consulta: 11 abril 2013].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Moixiganga de Barcelona

La Moixiganga de Barcelona és una colla moixiganguera de Barcelona presentada el 2014. Realitzen una dansa tradicional acompanyada de música de gralles i timbals.
La presentació es va fer a la Catedral durant les festes de Santa Eulàlia al febrer de 2014, amb l'apadrinament de les colles moixigangueres de Vilafranca del Penedès i de Valls. La Moixiganga de Barcelona és la primera agrupació de la ciutat encarregada d'escenificar aquesta dansa, que representa algunes escenes de la passió de Crist a través de figures humanes. És una manifestació lligada al ball de valencians i als castells.
L'objectiu de la colla és conservar la tradició del ball i alhora innovar amb l'aportació de noves músiques i la creació de noves figures. Precisament el grup té una melodia pròpia, la «Moixiganga de Barcelona», composta per Jordi Fàbregas. D'una altra banda, entre més singularitats, els balladors porten referències gaudinianes a la vestimenta.
Les figures de la Moixiganga de Barcelona són creades per a actuar principalment en cercaviles i processons a l'aire lliure, i consten de tres blocs: el pas del cartró, el del coixinet i els diversos passos de la passió. El seu local d'assaig és el local dels Castellers de Barcelona al barri de El Clot de Barcelona.

## Referències

* ↑ http://www.tornaveu.cat/edicio-96/calaixsastre/10017/la-moixiganga-de-barcelona-sestrena-a-la-catedral Arxivat 2015-01-10 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.festadirecte.cat/barcelona-estrenara-moixiganga-durant-les-festes-de-santa-eulalia/#
* ↑ «Moixiganga de Barcelona». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ http://w110.bcn.cat/portal/site/SantMarti/menuitem.8ef8b940be001a7cf740f740a2ef8a0c/?vgnextoid=4b7dd3a085cf2410VgnVCM1000001947900aRCRD&vgnextchannel=a74e34c7cbdaa210VgnVCM10000074fea8c0RCRD&vgnextfmt=formatDetall&lang=ca_ES
# Làudan

El làudan o làudanum (del llatí ladanu) és una tintura d'opi preparada per primera vegada per Paracels. El làudan de Sydenham, comercialitzat per Thomas Sydenham, a més de l'extret alcohòlic de l'opi, conté tintura de safrà i essències de canyella i clau. Fou molt emprat al segle xix com a analgèsic. Es feia servir per reduir qualsevol tipus de dolor i també contra la diarrea (prescripció que encara té en alguns casos). El seu principi actiu és la morfina, però també conté codeïna i narcotina; aquesta darrera no té pas propietats narcòtiques, i en canvi provoca molèsties estomacals i vòmits. A Espanya segueix estant disponible el làudan de Sydenham en fórmula magistral.

## Enllaços externs

* http://perso.wanadoo.es/jcuso/drogas-medicamentos/opio-y-derivados.htm Arxivat 2010-08-11 a Wayback Machine.
# Victoriano Navascués Chivite

Victoriano Navascués Chivite (Cintruénigo, Navarra, 19 de maig de 1884- Valtierra, Navarra, 18 d'agost de 1936) fou un llaurador navarrès que va ser polític d'Izquierda Republicana. Va ser una de les víctimes de la Guerra Civil a Navarra.
Casat amb Petra Pérez Yanguas, amb qui va tenir cinc fills. Va ser alcalde de Cintruénigo en 1931. En els fets d'Arnedo de l'any 1932 morí el seu germà d'un tret de la Guàrdia Civil.
Membre fundador a Navarra del Partit Republicà Democràtic Federal, posteriorment en 1933 president d'Acció Republicana i seguidament al juliol de 1934 passaria a presidir la Izquierda Republicana local.
El 23 de juliol, iniciada la Guerra Civil l'autoritat militar destitueix als quatre regidors que havien estat nomenats de forma interina pel Governador Civil al juliol de 1936 i entre els quals estava Victoriano Navascués i nomena un Cos Nacional de Defensa. Seguidament Victoriano al costat d'altres és detingut i enviat a la presó de Tudela. El dia 18 va ser assassinat per persones pertanyents al poble, en la seva majoria carlins.

## Bibliografia

* Varios autores. Navarra 1936. De la esperanza al terror. Tafalla: Altaffaylla, 2004. ISBN 84-930957-9-6.
# Spalax nehringi

Spalax nehringi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels espalàcids. Viu a Armènia, Geòrgia i Turquia. Es tracta d'un animal subterrani. El seu hàbitat natural són les estepes obertes i seques. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
L'espècie fou anomenada en honor del zoòleg alemany Carl Wilhelm Alfred Nehring.

## Referències

* ↑ Bukhnikaixvili, A.; Kryštufek, B.; Sozen, M.; Yigit, N.; Amori, G. Spalax nehringi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 29 gener 2016.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 290. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents d'espalàcids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Myospalacinae :
Rhizomyinae :
Spalacinae :
Categoria :
# Abano Terme

Abano Terme (la ciutat va canviar el seu nom Abano Bagni en 1945) és un municipi de la província de Pàdua, a la regió del Vèneto (Itàlia), en el costat est de les muntanyes Euganes; n'és a 10 quilòmetres al sud-est de Pàdua. El 2019 tenia 19.827 habitants (en 1901 només era de 4 556).
Les termes de la ciutat i els banys de fang són les activitats més importants de la ciutat. Les seves aigües sorgeixen a una temperatura d'uns 80º C.

## Etimologia

El nom de la ciutat prové del deu Aponus, que era la deïtat tutelar de les muntanyes Euganes. Els paleovènets van dedicar-li temples a partir de la segona meitat del segle viii aC.

## Història

Els banys eren coneguts pels romans com a Aquae Patavinorum. Una descripció dels banys va ser escrita en una carta de Teodorico el Grande, el rei dels ostrogots. El segle xvii, Salvatore Mandruzzato publica un tractat en tres volums sobre els banys d'Abano, En el primer volum hi tracta aspectes històrics i la seva situació en aquella època.
Un oracle del Gerió estava assentat en les cercanies, i les dites "sourtes Praenestinae", petits cilindres de bronze inscrits fets servir com a oracles, hi van ser trobats en el segle XVI.
Els banys van ser destruïts pels llombards en el segle vi, però van ser reconstruïdes i ampliades quan Abano es va convertir en una comuna autònoma en el segle XII i novament a finals del segle XIV. La ciutat va formar part de la República de Venècia desde 1405 fins a 1797.

## Poblacions agermanades amb Abano Terme

* Shibukawa (Japó)
* Bad Füssing (Baviera, Alemanya)
* Lipik (Croàcia)
* Kamena Vourla (Grècia)

## Referències

* ↑ «Numero abitanti a Abano Terme» (en italià). Comuni-Italiani.it. [Consulta: 9 abril 2021].
* ↑ Loffredo, Fabrizio «La dea Meffitis: dalle moféte del SAnnio ad Abano Terme» (en italià). I Quaderni del Ramo d'Oro on-line, 5, 2012, pàg. 176-188 [Consulta: 10 abril 2021].
* ↑ Mandruzzato, Salvator. Dei bagni di Abano. Trattato (parte prima) (en italià), 1789 [Consulta: 10 abril 2021].
Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
# Església de Sant Fost de Campsentelles

* Per a altres significats, vegeu «església vella de Sant Fost de Campsentelles».
Sant Fost és un temple parroquial catòlic del municipi de Sant Fost de Campsentelles (Vallès Oriental). Va ser construïda durant la postguerra, finalitzada el 1941, en substitució de l'antiga església, cremada el 1936.

## Arquitectura

La planta de la nova església de Sant Fost és de tipus basilical. Té tres naus, la central és la més ampla, amb set trams i l'absis semicircular. La façana té tres grans arcades que a l'alçada del cor es transformen en cinc de noves. La teulada és a dues aigües de caiguda lateral. A l'interior s'hi pot veure un bon enteixinat i a la part sud l'altar dedicat Sant Fost. El campanar, adossat, és una torre de planta quadrada, com la principal, arrebossada amb ciment. Té finestrals-troneres i sis buits d'arc de mig punt. El conjunt té adossada la rectoria.

## Notícies històriques

Es va començar a construir un cop acabada la Guerra Civil, en substitució de l'antiga que havia estat cremada el juliol de 1936. Va ser acabada el 1941, el cardenal Jubany la va visitar el 8 de juliol de 1978.

## Referències

* 1 2 «Església de Sant Fost de Campsentelles». Pat.mapa. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Hàrpal (astrònom)

Hàrpal (en llatí Harpalus, en grec antic Ἅρπαλος) fou un astrònom grec que mencionen Censorí i Fest Aviè, i diuen que va ser l'introductor de l'octaëteris, una alteració de la manera d'intercalació practicat al calendari de Cleostrat. També és considerat l'introductor d'una heccaedecaëtesis, o cicle de 16 anys. No consta que aquestes invencions fossin adoptades. També en parta Plini el Vell a la Naturalis Historia.

## Referències

* ↑ Harpalus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 352
# I ragazzi di via Pal

I ragazzi di via Pál és una pel·lícula italiana del 1935 dirigida pels directors Cesare Civita, Alberto Mondadori i Mario Monicelli (cosí de Mondadori). Basat en el conte homònim de l'escriptor hongarès Ferenc Molnár de la qual Arnoldo Mondadori ostentava els drets de l'edició italiana), va ser filmat fent servir com a actors membres del GUF de Milà.
Anys més tard el mateix director Monicelli, recordant la seva primera pel·lícula feta als 19 anys, va opinar positivament dient que «estava ben feta, parlava dels meus companys».

## Repartiment

* Giulio Tamagnini: Ernesto Nemecsek
* Giulio Macchi: Antonio Gereb
* Carlo Cartigliani: Stefano Csonakos
* Federico Mezzanotte: Cesare Kolnay
* Bruno Aghion: Franco Ats, capo dei ragazzi dell'Orto Botanico
* Rinaldo Sacchi: Giuseppe Pasztor
* Bruno Vigevani
* Luigi Amici
* Leonardo Cristini
* Alessio Argento
* Luigi Passera
* Antonio Ciancio
* Luigi Capegna
* Alberto Dalle Grottaglie

## Reconeixements

* 3a Mostra Internacional de Cinema de Venècia: Premi del concurs per reductors de pas (16 mm)

## Notes

* 1 2 Simonetta Robiony, Monicelli, la leggerezza del Leone, intervista su la Stampa del 3/9/1991, sez. spettacoli, pag.21
* ↑ Oreste del Buono, Alberto Mondadori il signor Oscar, quotidiano la Stampa inserto Tuttolibri del 1/5/1992, pag.5
* ↑ Crèdits principals de la pel·lícula
* ↑ «Mario Monicelli obituary». guardian.co.uk [Londres], 30-11-2010.

## Enllaços externs

* I ragazzi di via Pal a Rivista del cinematografo
* I ragazzi di via Pal a YouTube
# I prövningens stund

I prövningens stund (en suec A l'hora del judici) és una pel·lícula muda dramàtica sueca del 1915 dirigida per Victor Sjöström.

## Sinopsi

El fill petit de Sven Nilsson es posa molt malalt i es veu obligat a buscar un metge.

## Repartiment

* Kotti Chave - Fill de Hogardt (4 anys)
* Richard Lund - Hogardt
* Greta Pfeil - Mrs. Nilsson
* Victor Sjöström - Sven Nilsson

## Producció

La pel·lícula es va estrenar el 8 de novembre de 1915 al cinema Cosmorama de Göteborg. Va ser editada a l'estudi de Biografteatern suec a Lidingö per Henrik Jaenzon.

## Referències

* ↑ «Progressive Silent Film List: In the Hour of Trial». Silent Era. Arxivat de l'original el 30 de novembre 2016.

## Enllaços externs

* I prövningens stund al Svensk Filmdatabas