OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Bernat Vert

La casa Bernat Vert és un edifici situat a la Rambla i el carrer d'en Roca de Barcelona, catalogat com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres amb unes característiques estructurals molt similar als immobles veïns. Consisteix en una planta baixa comercial i cinc plantes d'habitatges. La forma de la parcel·la indueix que es pugui tractar d'una construcció bastida sobre la trama d'origen medieval.
La primera i segona planta compten amb dues obertures de mides desiguals unides per una balconada, mentre que aquest tret es trenca a les plantes superiors, amb una obertura amb balcó i una finestra de dimensions menors. En general, totes les obertures, les llindes i els brancals són de pedra motllurada.
El tret més significatiu d'aquest edifici és la decoració de la façana. Aquesta es troba preferentment emmarcant les obertures, tot i que també es troba en espais buits en totes les plantes. Sobre fons vermellós s'hi troba un bon nombre de figuracions en colors clars que se situen pis per pis, ja que els motius no superen més d'una planta. Els motius representats són escassos motius florals i foliacis, garlandes, sanefes, infants que podrien representar els atributs de l'amor. Per acabar, del mateix tipus també es documenten grans pedestals coronats per bustos.
A la façana del carrer d'en Roca se'n repeteix la temàtica i hi figura la data 1784.

## Història

El 1783, Josepa i Bernat Vert van demanar permís per a construir un edifici de planta baixa i quatre pisos amb façanes a la Rambla i al carrer d'en Roca.
Sembla que a mitjans del segle xix s'amplià l'edifici amb una planta més, potser obra de l'arquitecte Josep Buxareu.

## Referències

* ↑ «Edifici d'habitatges». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 4 «a la Rambla, 110 {{{2}}}». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Edifici de la Rambla, 110». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* ↑ «Josepha Berd i Bernat Bert. Roca i Rambla. Casa. Planta baixa i quatre pisos. Enderrocar i reedificar, edificar un terreny». C.XIV-Obreria C-31/1783-49. AHCB, 13-03-1783.

## Enllaços externs

* «Edifici de la Rambla, 110». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Ville-Saint-Jacques

Ville-Saint-Jacques és un municipi francès, situat al departament de Sena i Marne i a la regió d'Illa de França.
Forma part del cantó de Montereau-Fault-Yonne, del districte de Fontainebleau i de la Comunitat de comunes Moret Seine et Loing.
# Jordi Anguera i Cailà

Jordi Anguera i Cailà (Reus, 1840 - Barcelona, 14 de setembre de 1919) va ser un metge català, pare de Josep Oriol Anguera de Sojo, advocat i de Jordi Maria Anguera i de Sojo, metge. Marit de Maria del Carme de Sojo i Ballester.

## Biografia

Fill de Jordi Anguera i Brígida Caylà. Va estudiar a la Facultat de Medicina de la Universitat de Barcelona i es va doctorar a Madrid el 1867. Viatjà un any a París per perfeccionar estudis. Tornat a Barcelona, fou membre de la Junta Provincial de Sanitat i actuà a l'epidèmia de febre groga de 1870. Membre de la Reial Acadèmia de Medicina el 1872 on hi va ingressar amb el treball "Etiología y tratamiento de la fiebre amarilla". Va ser el primer president de la "Societat Mèdico-Farmacèutica dels Sants Cosme i Damià" que contribuí a fundar. Destacà en l'estudi de les qüestions mèdiques relacionades amb el dogma catòlic.
Va ser el metge fundador, juntament amb Mossèn Josep Pons i Rabadà, de l'Hospital de l'Esperit Sant de Santa Coloma de Gramenet, per a tuberculosos. S'havia casat a Reus amb Maria del Carme de Sojo el 1872.

## Referències

* ↑ Monso, José «Le docteur Georges Anguera» (en francès). Sainteté dans le monde, ou La vie admirable de la servante de Dieu Carmen de Sojo de Anguera, pàg. 212.
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 52.
* ↑ Calbet i Camarasa, Josep M.; Montañà i Buchaca, Daniel. Metges i farmacèutics catalanistes. Valls: Cossetània, 2001, p. 24.
* ↑ «Matrimonis.Llibre XVI. (1871-1875) pàg.35». A.H.A.T. Reus.Parròquia de Sant Pere Apòstol, 19-05-1872. [Consulta: 4 febrer 2020].

## Enllaços externs

* Jordi Anguera i Cailà | Galeria de Metges Catalans
# Lothar Sieber

Lothar Sieber, nascut el 7 d'abril de 1922 a Dresden, Alemanya i mort l'1 de març de 1945 a prop de Stetten am kalten Markt, Alemanya, va ser un aviador alemany de la Segona Guerra Mundial. És conegut per ser el pilot de proves del Bachem Ba 349 "Natter", un interceptor d'enlairament vertical dissenyat per Erich Bachem que usava un motor de coet dissenyat per Hellmuth Walter. Sieber va morir en el primer vol pilotat, que va acabar amb el programa.

## Biografia

Lothar Sieber s'havia interessat en l'aviació des de petit. Als 14 anys, va assistir a un saló aeri organitzat, el 1936, a la seva ciutat natal de Dresden on donà la mà a Hermann Goering, que acabava de ser nomenat ministre de l'aviació per al Reich. Això el decideix a ser pilot de la Luftwaffe. S'hi allista quatre anys després i ràpidament va demostrar ser un pilot molt dotat. Es va especialitzar en el pilotatge de bombarders pesants, incloent avions capturats a l'enemic com el Boeing B-17 i el Tupolev TB-3 soviètic. Va ser ascendit a Leutnant i va rebre el seu primer comandament el 1942.
La seva carrera va acabar de forma brusca el febrer de 1943, quan va ser jutjat per un tribunal militar per embriaguesa estant de servei. Va ser degradat a pilot ras i condemnat a 4 mesos de presó. Per intervenció de Goering la seva condemna es redueix a sis setmanes, però es manté la seva degradació.
Reincorporat al servei, Lothar Sieber està disposat a fer qualsevol cosa per recuperar el seu grau. L'abril del 1944, participa en les proves de l'avió de transport Arado Ar 232, capaç de fer enlairaments STOL sense que li afectés l'estat del terreny gràcies al seu revolucionari tren d'aterratge. Sieber també participa en les proves de coets d'assistència a l'enlairament. Estava tan segur del seu talent com a pilot multimotor que aconsegueix de fer un looping amb un Junkers Ju 52. Va ser destinat l'agost de 1944 al Kampfgeschwader 200 (KG 200), l'esquadró de les "operacions especials".
L'agost de 1944 Sieber rescata, sota el foc enemic, 23 companys del KG 200 a Ucraïna amb un Arado Ar 232 en una missió de vol rasant darrere de les línies enemigues. Per això se li concedeix la Creu de Ferro de 1ª Classe. I Otto Skorzeny, el va proposar per a la Creu Alemanya.
Lothar Sieber va seguir sent el pilot d'un Arado Ar 232 fins que es va convertir en pilot de proves a Bachem Werke, a petició de Skorzeny, el desembre de 1944. Va realitzar el primer vol tripulat del Bachem Ba-349 Natter l'1 de març de 1945 i va morir en el procés. Se li havia assegurat que la seva degradació seria cancel·lada després del vol de prova i que seria ascendit a Oberleutnant. Aquest rang se li va atorgar pòstumament.

## Condecoracions

Creu de Ferro 1939 de 1a Classe Creu Alemanya

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Lommel, Horst. Der erste bemannte Raketenstart der Welt : Geheimaktion Natter. 1. Aufl. Stuttgart: Motorbuch-Verl, 1998. ISBN 3-613-01862-4.
* 1 2 3 4 5 «lothar sieber Spitfires Over Berlin the Airwar in Europe 1945.pdf» (en anglès). [Consulta: 1r abril 2020].
# One Point O

One Point O és una pel·lícula de thriller i ciència-ficció del 2004, dirigida per Jeff Renfroe i protagonitzada per Richard Rees, Deborah Kara Unge, Jeremy Sisto i Lance Henriksen.

## Sinopsi

En Simon, un tècnic informàtic, viu en un món futurista on les càmeres espien tots els moviments. Un dia, s'adona que algú ha deixat un paquet per a ell dins del seu apartament. Malgrat tots els seus esforços per mantenir el lloc en seguretat, continuen apareixent paquets al seu apartament. En Simon acabarà agafant una paranoia amb tots aquests esdeveniments.

## Repartiment

* Jeremy Sisto: Simon J.
* Deborah Kara Unger: Trish
* Lance Henriksen: Howard
* Eugene Byrd: Nile
* Bruce Payne: The Neighbour
* Udo Kier: Derrick
* Ana Maria Popa: Alice
* Emil Hostina: Landlord
* Sebastian Knapp: Harris
* Constantin Cotimanis: Polanski
* Matt Devlen: Cashier
* Richard Rees: Hiep Pham
* Lucia Maier: Alley Woman
* Roxana Ciuhulescu: Tall Woman
* Michael Weinberg: Bartender
# Ottawa (Illinois)

Ottawa és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 18.307 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ottawa tenia 18.307 habitants, 7.510 habitatges, i 4.889 famílies. La densitat de població era de 964,3 habitants/km².
Dels 7.510 habitatges en un 31,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,4% hi vivien parelles casades, en un 11,7% dones solteres, i en un 34,9% no eren unitats familiars. En el 30,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,9% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 28,2% entre 25 i 44, un 20,8% de 45 a 60 i un 17,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.513 $ i la renda mediana per família de 44.435 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.943 $ mentre que les dones 22.041 $. La renda per capita de la població era de 19.426 $. Aproximadament el 9,8% de les famílies i l'11,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ottawa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ottawa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ottawa Senators

Els Ottawa Senators són un equip professional d'hoquei sobre gel de la ciutat d'Ottawa (Ontario, Canadà). Juguen a la National Hockey League, a la Divisió Nord-est de la Conferència Est. L'equip té la seu al Scotiabank Place de 20.500 espectadors i els seus colors són el vermell a casa i el blanc a fora. Juga amb jersei vermell i pantalons negres a casa i amb jersei blanc i pantalons negres a fora. El daurat també és un dels seus colors
La franquícia fou fundada el 1990 però té els seus orígens en una franquícia anterior, els Ottawa Senators o Silver Senators, fundada el 1883, que va jugar a l'NHL des del 1917 fins al 1934, i va guanyar 11 Copes Stanley fins que va desaparèixer el 1935.

## Enllaços externs

* Ottawa Senators - Lloc web oficial
* Fundació Ottawa Senators (anglès)
# Oum Larais

Oum Larais o Oum El Araies (àrab: أم العرائس, Umm al-ʿArāʾis, literalment ‘la Mare de les Núvies’) o, en la seva transcripció francesa tradicional, Moularès és una ciutat de Tunísia, capçalera de la delegació homònima, al nord-oest de la governació de Gafsa, situada a uns 47 km de la ciutat de Gafsa per carretera. És al peu del Djebel Mrata, que fa frontera amb Algèria. La municipalitat té una població de 24.487 habitants, dels quals menys de la meitat viuen a Oum Larais. La delegació té 34.370 habitants.

## Economia

És part d'una regió on la principal riquesa són els fosfats. Uns 7 km al sud, la vila de Tabedit és un nus ferroviari on s'uneixen les vies de ferrocarril que venen de Redeyef i de Tozeur i Gafsa, i que a Oum Larais giren a l'est per després tornar en direcció nord.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 61 55 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en set sectors o imades:
* Oum El Aksab (61 55 51)
* Sidi Boubaker (61 55 52)
* Oum El Araies Centre (61 55 53)
* Oum El Araies Gare (61 55 54)
* Ech-Channoufia (61 55 55)
* Es-Souitir (61 55 56)
* Daouara (61 55 57)
Al mateix temps, forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 61 13).

## Referències

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «عرس». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 123-126. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 162. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Paradise (Lana Del Rey)

Paradise és el tercer extended play de la cantant estatunidenca Lana Del Rey. L'EP va sortir a la venda al Regne Unit el 12 de novembre de 2012, i mundialment, el 13 de novembre del mateix any, sota el segell Interscope / Polydor / Stranger / Universal Music. Les 9 cançons que componen el disc estan disponibles a la venda tant física com digital. El primer senzill de l'EP és «Ride», una balada pop downtempo. Un cover de la cançó Blue Velvet és un altre dels senzills d'aquest àlbum. Aquest últim va ser la música d'un anunci de la cadena de roba H&M, on Lana Del Rey hi apareixia cantant aquesta cançó.

## Guardons
### Nominacions

* 2014: Grammy al millor àlbum de pop vocal

## Referències

* ↑ «Lana del Rey, eléctrica y Amon Tobin calentando motores para su espectacular show en Sónar» (en castellà). RTVE, 15-06-2012. [Consulta: 19 juny 2012].
* ↑ «Lana Del Rey's 'West Coast' Set For Strong Hot 100 Debut». Billboard, 18-04-2014. [Consulta: 21 abril 2014].
* ↑ «Later... with Jools Holland, Series 41, Episode 10». BBC Two. BBC.
* ↑ «Lana Del Rey - Blue Velvet». H&M. YouTube, 19-09-2012. [Consulta: 20 setembre 2012].
# Otto Heinrich Frank

Otto Heinrich Frank (Frankfurt del Main, 12 de maig de 1889 - Birsfelden, Suïssa, 19 d'agost de 1980) fou un jueu alemany, pare d'Anne Frank i de Margot Frank.
La família visqué en una comunitat mixta de ciutadans jueus i no jueus, i les nenes cresqueren amb amics de confessió catòlica, protestant i jueva. Els Frank eren jueus reformistes: practicaven moltes de les tradicions de la fe jueva, però sense observar el conjunt dels costums. De la família, Edith era la més aplicada en la pràctica de la religió. Otto Frank, antic oficial alemany condecorat durant la Primera Guerra Mundial, volia continuar els seus estudis i posseïa una important biblioteca. Els pares es preocuparen de desenvolupar i donar suport a les lectures de les seves filles.
El mes de març de 1933 se celebraren les eleccions per renovar el consell municipal de Frankfurt que permeteren que el partit nazi d'Adolf Hitler prengués el poder. Amb aquest ambient polític, les manifestacions antisemites van succeir-se immediatament, i els Frank van començar a témer per la seva seguretat si restaven a l'Alemanya nazi. Més tard, el mateix any, Edith i les nenes van tornar a Aquisgrà per viure amb Rosa Holländer, la mare d'Edith. Otto Frank es quedà a Frankfurt, però després de rebre una oferta per un assumpte de negocis a Amsterdam, organitzà i preparà la rebuda de la seva família.
Otto Frank començà a treballar a Opekta Works, una societat que venia la pectina extreta de les fruites, i trobà un pis a Merwedeplein, als afores d'Amsterdam. El febrer de 1934, Edith i els nens van arribar a Amsterdam i les dues filles foren inscrites a l'escola. Margot fou inscrita en una escola pública i Anna en una de Pedagogia Montessori. Margot destacà en aritmètica i Anna descobrí les seves aptituds per la lectura i per l'escriptura. Anna i Margot tenien dues personalitats ben diferents: Margot era reservada i estudiosa, mentre que Anna era expressiva, enèrgica i extravertida.
L'any 1939, la mare d'Edith anà a viure amb els Frank i es quedà amb ells fins a la seva mort el gener de 1942. El maig de 1940, Alemanya envaí els Països Baixos i el govern d'ocupació començà a perseguir els jueus instaurant lleis repressives i discriminatòries. La inscripció obligatòria i la segregació dels jueus s'estengué ràpidament. Margot i Anna, tot i destacar en els seus estudis i tenir nombrosos amics, van ser inscrites al Liceu Jueu en l'aplicació d'un decret que establia que els nens jueus només podien seguir els cursos en escoles jueves.
# Panel·línios Gimnastikós Síl·logos

El Panel·línios Gimnastikós Síl·logos (en grec Πανελλήνιος Γυμναστικός Σύλλογος) és un club poliesportiu de la ciutat d'Atenes (Grècia).

## Història

Creat a finals del segle xix, originàriament fou un club de gimnàstica. Diversos dels seus gimnastes participaren en els primers jocs olímpics de l'era moderna a Atenes 1896 com Spirídon Athanassòpulos, Nikòlaos Andriakòpulos, Petros Persakis o Thomàs Xenakis y l'atleta Miltiades Gouskos entre d'altres.

## Secció de basquetbol

La secció de basquetbol, creada al 1929, fou molt destacada durant els primers anys del basquetbol grec, guanyant sis campionats de lliga els anys 1929, 1939, 1940, 1953, 1955 i 1957.

## Secció de voleibol

Va ser un dels primers clubs de voleibol de Grècia i, a més, és un dels més reeixits, ja que ha guanyat sis campionats grecs.

## Secció d'handbol

Secció creada al 1979. Campiona de 5 lligues i tres copes de Grècia

## Enllaços externs

* Web oficial del club Arxivat 2016-06-07 a Wayback Machine.
# Panellets de Sant Roc

Els panellets de Sant Roc són els dolços típics de les Festes de Sant Roc de la Plaça Nova, que es fan en honor del sant, i només se'n veuen al voltant d'aquella data. Malgrat el nom, no tenen res a veure amb els panellets de Tots Sants, sinó que són una barreja entre el polvoró de Nadal i una pasta de te.
El dia de la festivitat de Sant Roc, el 16 d'agost, es fa una missa en honor del sant i s'hi beneeixen aquestes pastes. En acabar l'ofici, durant tota la diada, es reparteixen gratuïtament entre els assistents.
La tradició de l'ofrena de panellets té l'origen en la llegenda de sant Roc, de qui s'explica que quan va venir a Barcelona va caure malalt de pesta i només en va tenir cura el gos del forn del barri, que l'alimentava amb panets.

## Referències

* 1 2 3 «Panellets de Sant Roc». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Pandora FMS

Pandora FMS (on FMS ve de Flexible Monitoring System) és un programari de codi obert que monitora i mesura qualsevol tipus d'elements, sistemes, aplicacions o dispositius. Permet saber l'estat de cada element. Pandora FMS està publicat sota llicència GNU General Public License (GPL2) i GNU Lesser Licence v2 (LGPLv2). Pandora FMS és OpenSource, tot i que també disposa d'una llicència comercial per a professionals (enterprise). La primera versió estable va ser llençada el 14 d'octubre del 2004 sota el nom “Pandoramon”.
Al novembre de 2017 Pandora FMS va ser reconegut per elecció de la comunitat d'usuaris de SourceForge com a projecte del mes, com una solució de monitorització a nivell empresarial i llest per utilitzar per mitjà de la seva descàrrega en format de imatge ISO des d'aquest lloc web.

## Versió actual

L'última versió estable és la 7.0 NG 742 que presenta les següents característiques y millores: S'ha actualitzat a la versió cURL 7.635.3. S'han solucionat errors en els taulers de taula privats.

## Referències

* ↑ «PandoraFMS» (html) (en castellà). Xunta de Galicia, 23-01-2019. [Consulta: 23 gener 2019]. «Existen dos versiones de Pandora FMS, la versión «Community» que es la que está liberada bajo GPL 2 y la versión «Enterprise» con una licencia comercial, siguiendo así con el modelo de «open core».»
* ↑ González Álvarez, Sandra. Comparativa d'eines de monitoratge de sistemes. Treball Fi de Carrera/Grau. Barcelona: Universitat Oberta de Catalunya, 30/05/2011. CCBYSA.
* ↑ Community. «novembre 2017, “Community Choice” Project of the Month – Pandora FMS» (en anglès). SourceForge. Arxivat de l'original el 1 novembre 2017. [Consulta: 8 novembre 2017].
* ↑ «WHAT’S NEW Pandora FMS 742» (html) (en anglès), 19-12-2019. Arxivat de l'original el 29 de desembre 2019. [Consulta: 23 gener 2019].

## Vegeu també

* Zabbix, sistema de gestió de xarxes.
* Nagios, sistema de monitoratge d'equips i serveis de xarxa.
# Parasimpaticomimètic

Un medicament parasimpaticomimètic, o agonista colinèrgic, (o, més rarament, colinomimètic) és una substància que estimula el sistema nerviós parasimpàtic (SNPS). S'anomenen medicaments colinèrgics perquè actuen en l'acetilcolina (ACh), neurotransmissor utilitzat pel SNPS. Així els productes químics d'aquesta família poden actuar directament estimulant els receptors nicotínics o el muscarínics (imitant així l'acetilcolina), o indirectament mitjançant la inhibició de la colinesterasa, promovent l'alliberament d'acetilcolina o per altres mecanismes. Els usos habituals dels parasimpaticomimètics inclouen glaucoma, síndrome de Sjögren i bufeta hipoactiva.
Entren en aquesta categoria algunes armes químiques com ara sarín o VX, productes no letals utilitzats per la policia antiavalots com el gas lacrimogen, i els insecticides com el diazinon.

## Referències

* 1 2 Forrester, John V.; Dick, Andrew D.; McMenamin, Paul G. [et al.].. «General and ocular pharmacology». A: The Eye. Elsevier, 2016, p. 338–369.e1. DOI 10.1016/b978-0-7020-5554-6.00006-x. ISBN 978-0-7020-5554-6. «Parasympathomimetics are a group of drugs that act either by directly stimulating the muscarinic receptor, for example pilocarpine, or by inhibiting the enzyme acetylcholinesterase, which hydrolyses the acetylcholine in the synapse.»
* 1 2 Dowd, Frank. Pharmacology and therapeutics for dentistry: Chapter 6 - Cholinergic Agonists and Muscarinic Receptor Antagonists. Elsevier, 2017, p. 82–97. ISBN 978-0-323-39307-2. OCLC 958121223.
* ↑ «Dorlands Medical Dictionary:parasympathomimetic». Arxivat de l'original el 2009-07-26.
* ↑ Parasympathomimetics
* ↑ Brenner, G. M. (2000). Pharmacology. Philadelphia, PA: W.B. Saunders Company. ISBN 0-7216-7757-6
* ↑ Moro, Christian; Phelps, Charlotte; Veer, Vineesha; Clark, Justin; Glasziou, Paul; Tikkinen, Kari A. O.; Scott, Anna M. «The effectiveness of parasympathomimetics for treating underactive bladder: A systematic review and meta-analysis». Neurourology and Urodynamics, vol. 41, 1, 24-11-2021, pàg. 127–139. DOI: 10.1002/nau.24839. ISSN: 1520-6777. PMID: 34816481.