OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# No em demanis que et faci un petó perquè te'l faré

No em demanis que et faci un petó perquè te'l faré (títol original en castellà No me pidas que te bese porque te besaré) és una pel·lícula del director de cinema i guionista català Albert Espinosa, estrenada el 3 d'octubre del 2008. És la primera pel·lícula que dirigeix l'autor.

## Argument

2008, a l'Albert (Eloy Azorín) li falten cinc dies per casar-se amb Helena (Teresa Hurtado de Ory) i l'assalten els dubtes. Decideix apuntar-se a un curs de guitarra, però les places estan esgotades per la qual cosa decideix cursar-ne un per a persones amb diversitat funcional -Espinosa rebutja el terme: ell prefereix parlar d'especials - impartit per Javier (Roberto Enríquez), on trobarà el seu refugi per amagar-se de la seva xicota i li permetrà conèixer als seus companys, Ekaitz (Pablo Rivero), Pol (Jan Cornet), Andreu (Andreu Rifé), Marcos (Golan Josef) i Carol (Rebeca Comerma) que són tan especials, que no només l'ajudaran a compondre una cançó, sinó que a més el faran plantejar-se el que és realment important en la seva vida.

## Repartiment

* Eloy Azorín (Albert)
* Albert Espinosa (David)
* Teresa Hurtado de Ory (Helena)
* Roberto Enríquez (Javier)
* Pablo Rivero (Ekaitz)
* Jan Cornet (Pol)
* Rebeca Comerma (Carol)
* Andreu Rifé (Andrés)
* Golan Yosef (Marcos)

## Adaptació de l'obra de teatre

* No em demanis que et besi, perquè et besaré (teatre; estrenada a la sala de teatre alternatiu Tantarantana de Barcelona el gener de 2004). Es va mantenir durant 3 anys a la cartellera a Barcelona i cinc teatres diferents.
* El club de les palles (teatre; estrenada en el Teatre Nacional de Catalunya el març de 2004).
Dirigida per Toni Casares i interpretada per Mireia Aixalà, Albert Espinosa i Sergio Caballero.

## Premis i nominacions

* Nominada a 4 premis Gaudí: Millor pel·lícula, so, actriu secundària i guió.
* Guanyadora del Premi Barcelona al millor guió.
* Guanyadora del premi al Millor guió del Festival d'Alcoi.
* Guanyadora del premi a la millor pel·lícula del Festival de Tudela.

## Crítica

* "Espinosa aconsegueix anar desarticulant tot prejudici i tota resistència fins a guanyar el pols. (...) amb les seves virtuts, els seus defectes i, sobretot, aquesta poca vergonya reciclada en virtut, pot contenir certes propietats benèfiques per a tot espectador

## Referències

* ↑ «No em demanis que et faci un petó perquè te'l faré». Ésadir.cat. [Consulta: 21 setembre 2022].
* ↑ «"No em demanis que et faci un petó, perquè te'l faré", d'Albert Espinosa, a "Sala 33"». CCMA.cat, 19-06-2015. [Consulta: 21 setembre 2022].
* ↑ especiales http://old.cineando.com/entrevistas/albert-espinosa-queria-hacer-un-homenaje-a-los-chicos-especiales/%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ Costa, Jordi. «La roja insignia de lo cursi» (en castellà). ElPaís.com, 03-10-2008. [Consulta: 21 setembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a La Butaca Arxivat 2011-11-02 a Wayback Machine.
# Mecanisme de Sarrus

El mecanisme de Sarrus és un mecanisme que permet transformar un moviment circular limitat en un moviment rectilini sense necessitat d'una guia auxiliar. Va ser inventat per Pierre Frédéric Sarrus el 1853.
El mecanisme de Sarrus és un mecanisme espacial, amb un moviment tridimensional de les peces que l'integren. En el mecanisme de Peaucellier-Lipkin totes les peces es mouen en un pla.

## Vegeu també

* Màquina
* Mecanisme de Peaucellier-Lipkin
* Mecanisme de jou escocès
* Mecanisme de quatre barres
# Lee Seung-yeoul

Lee Seung-Yeoul (Bucheon, Corea del Sud, 6 de març de 1989) és un exfutbolista sud-coreà. Va disputar 10 partits amb la selecció sud-coreana.

## Referències

* ↑ National Football Teams
# Domici Florus

Domici Florus (en llatí: Domitius Florus) va ser un senador romà de començaments del segle iii.
Va ser nomenat edil pel senat, però no va exercir el càrrec perquè, sota la influència de Plaucià, fou expel·lit del senat (any 204/205). Anys més tard, fou restaurat com a senador, a l'inici del regnat de Macrí, que el va nomenar tribú de la plebs.
En una inscripció funerària trobada a Roma s'esmenten dos Lucis Domicis Florus, avi i net.

## Referències

* ↑ Cassi Dió, Història romana, LXXVIII 22; apud Smith 1867 i Groag 1903.
* ↑ CIL VI, 16939

## Bibliografia

* Smith, William (ed.). «Florus, Domitius». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown, & Comp., 1867, p. 178.
* Groag, Edmund. «Domitius 59». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft, 1903.
# El cielo sube

El cielo sube és una pel·lícula de cinema experimental espanyola del 1992 dirigida per Marc Recha sobre la base d'un guió de Joaquín Ojeda basat en el llibre Oceanía del tedio d'Eugeni d'Ors adaptat a l'estil d'Alain Resnais. Fou rodada en cinc dies amb un pressupost de 25 milions de pessetes. Tot i les bones crítiques i que va rebre alguns premis, es va estrenar comercialment únicament a Valencia.

## Sinopsi

Comença amb una cita:
| « | Fins i tot les coses més nímies poden resultar interessantíssimes si se les hi mira amb atenció. | » |
| — Gustave Flaubert |||
Durant l'estiu de 1957 Juan de Dios passa una convalescència en un hotel al camp. Els metges li han prescrit repòs absolut, ni un moviment, ni un pensament. Estirat en una hamaca, Juan de Dios s'enfonsa en l'avorriment, però de sobte s'adona que la immobilitat és impossible: Juan de Dios es veu envaït per sensacions físiques, sonores, visuals i olfactòries que desperten el seu esperit. Després de tres hores de contemplació, decideix tornar a Barcelona, on es lliura a les sensacions de la ciutat.

## Repartiment

* Salvador Dolz
* Corinne Alba
* Ona Planas

## Premis

* Premi Turia a la millor opera prima (1993)
* Premi Costa Cálida de la Setmana del Cinema Espanyol de Múrcia (1992)

## Referències

* ↑ Así son las películas de Marc Recha, El Periódico, 1 de març de 2018
* ↑ Guardonats als II Premis Turia al web de Cartellera Turia
* ↑ La pelicula, El País, 19 d'octubre de 1992

## Enllaços externs

* Marc Recha a examen a cinemaldito.com
# Oleksandr Kvatxuk

Oleksandr Kvatxuk (en ucraïnès Олександр Квачук; 23 de juliol de 1983) és un ciclista ucraïnès, professional del 2004 al 2014.

## Palmarès

* 2001
** Campió del món júnior en ruta
** 1r al Giro de la Lunigiana
** 1r al Giro de Basilicata
* 2011
** Campió d'Ucraïna en ruta
** Campió d'Ucraïna en contrarellotge

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2012. 125è de la classificació general

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# Mazinghien

Mazinghien és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 329 habitants. Limita al nord amb Bazuel, al nord-est amb Catillon-sur-Sambre, a l'est amb Rejet-de-Beaulieu, al sud-est amb Oisy, al sud amb Ribeauville i Wassigny, al sud-oest amb Saint-Martin-Rivière i al nord-oest amb Le Cateau-Cambrésis.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 388 | 403 | 368 | 345 | 312 | 302 | 329 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Michel Hennequart | UMP |
# Barbacoll pitnegre

El barbacoll pitnegre (Notharchus pectoralis) és un barbacoll, per tant un ocell de la família dels bucònids (Bucconidae) que habita la selva humida de les terres baixes al centre i est de Panamà, oest i nord de Colòmbia i nord-oest de l'Equador.
# Sant Gregori del Mas d'Eloi

L'església de Sant Gregori del Mas d'Eloi és una església de la caseria del Mas d'Eloi, pertanyent a l'antic terme de Mur, actualment inclòs en el de Castell de Mur. Està situada al costat del mas d'aquest nom, a l'extrem nord-oest del terme, prop del límit amb Tremp i del poble de Puigverd (Tremp), del terme de la capital del Pallars Jussà,
Era un temple romànic, però només se'n conserven algunes filades dels murs perimetrals.

## Bibliografia

* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9
* PAGÈS, M. «Guàrdia de Noguera», a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Resolució 1276 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1276 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 24 de novembre de 1999. Després d'examinar un informe del Secretari General Kofi Annan sobre la Força de les Nacions Unides d'Observació de la Separació (UNDOF), el Consell va prorrogar el seu mandat durant sis mesos més fins al 31 de maig de 2000.
La resolució va demanar a les parts implicades que implementessin immediatament la Resolució 338 (1973) i demanava que el Secretari General presentés un informe sobre la situació al final d'aquest període.
L'informe del Secretari General, de conformitat amb la resolució anterior sobre la UNDOF, va dir que la situació entre Israel i Síria havia romàs tranquil·la i sense incidents greus, tot i que la situació a l'Orient Mitjà es va mantenir com a perillosa fins que no s'assolís un acord.

## Referències

* ↑ «Security Council extends UN Disengagement Force on Syrian Golan until 30 May 2000». United Nations, 24-11-1999.
* ↑ Annan, Kofi. «Report of the Secretary-General on the United Nations Disengagement Observer Force». United Nations, 15-11-1999. Arxivat de l'original el 11 de setembre 2020. [Consulta: 16 desembre 2017].

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1201 a la 1300 (1998 - 2000)
* Alts del Golan

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Eibar

Eibar és un municipi de Guipúscoa, al País Basc. Limita al nord amb Markina-Xemein (Biscaia), al sud amb Elgeta i Bergara, a l'est amb Elgoibar i Soraluze i a l'oest amb Mallabia, Ermua i Zaldibar (Biscaia).
Famós per la seua indústria siderúrgica amb orígens al segle xvii, Eibar és conegut per la producció en els camps de l'armamentística i l'automoció. Donant lloc a productes icònics com ara la motocicleta Serveta.
A la ciutat hi juga la Sociedad Deportiva Eibar, que el maig de 2014 va esdevenir per primer cop matemàticament equip de primera divisió de futbol per a la temporada 2014-2015. Serà l'equip amb menys pressupost de la categoria i amb la ciutat de menys habitants en la història moderna de la Primera Divisió.

## Persones il·lustres

* Francisco de Ibarra (1539-1575), fundador i colonitzador del Regne de Nova Biscaia, en l'actualitat aquest territori conforma l'estat mexicà de Durango, de l'actual Victoria de Durango, capital d'aquest estat.
* Ignacio Zuloaga (1870 - 1945), pintor.
* Juan Antonio Moguel (1745 - 1804), escriptor i sacerdot.
* Javier Aguirresarobe (1948), fotògraf.
* Víctor Lecumberri (Otxabiña), (1913 - 2005), polític i sindicalista.
* Pedro Horrillo (1974), Ciclista.
* Ciriaco Errasti Siunaga (1904 - 1984), futbolista.
* José Eulogio Gárate Ormaechea, (1944), futbolista
* Néstor Susaeta Jaurrieta (1982), futbolista.
* Aitor Gorosabel (1970), músic.
* Ylenia Baglietto (1986), actriu.
* Mikel Oyarzabal (1997), futbolista.

## Clubs esportius

* Sociedad Deportiva Eibar, club de futbol.

## Vegeu també

* Casa d'Unzueta
* Casa consistorial d'Éibar

## Referències

* ↑ País, Ediciones El «Reportaje | Los últimos damasquinadores de Eibar» (en castellà). El País [Madrid], 08-12-2007. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Eibar, the factory town. Arms Industry Museum». Arxivat de l'original el 2018-12-14. [Consulta: 11 desembre 2018].
* ↑ Rivas, Jon. «El Eibar toca el cielo» (en castellà). El Mundo, 26-05-2014. [Consulta: 26 maig 2014].

## Enllaços externs

* Ajuntament d'Eibar
* Enllaços sobre Eibar
* Comunitat d'internautes eibarresos
* La Pàgina d'Eibar - Lasonet
# El cielo en tu mirada

El cielo en tu mirada és una pel·lícula colombo-mexicana de 2012, protagonitzada per Danna García, Mane de la Parra, Aislinn Derbez i Jaime Camil, además cuenta con la actuación especial de Natalia Lafourcade. Fou pre-nominada per representar a Mèxic als Premis Oscar.

## Sinopsi

José és un noi que mai creï en si mateix. Després de morir i ser enviat al "cel" redescobreix qui era i que hi ha moltes maneres d'estimar; que el destí el formes tu mateix i que hi ha persones que et fan creure i ser millor. Llavors coneix a Abril, la dona que li estava destinada.

## Repartiment

* Mané de la Parra com José Pereyra,
* Aislinn Derbez com Abril.
* Jaime Camil com Mateo Robles agent de Pereyra.
* Danna García com Angélica María, àngel de la guarda de José.
* Juan Pablo Raba com Mario Domínguez, el promès d'Abril
* Natalia Lafourcade com Fernanda Domínguez la hermana de Mario
* Valerie Domínguez com Claudia - encarregada de tenda de roba.
* Renato López com Jerónimo Magaña contrincant de José en el concurs de cant.
* Verónica Jaspeado com la modista.
* Valentino Dávalos com Valentino.
* Samantha Gutiérrez com Samantha.

## Premis i nominacions

A les 42a edició de les Diosas de Plata Mane de la Parra va guanyar el premi al millor actor revelació, mentre que Jaime Camil fou nominat a la millor coactuació masculina.

## Referències

* ↑ Estreno mexicano: "El cielo en tu mirada", al son de la fantasía romántica, noticine.com
* ↑ Cartelera: 'El cielo en tu mirada' se estrena en las salas mexicanas, Correcamara, 2 de març de 2012
* ↑ El cielo en tu mirada al web de Pecime

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Universitat d'al-Azhar

La Universitat d'al-Azhar (àrab: جامعة الأزهر, Jāmiʿat al-Azhar) és una universitat pública del Caire, Egipte. Associada a la mesquita d'al-Azhar, situada al Caire Històric, és la universitat més antiga d'Egipte que atorga títols i és reconeguda com la universitat més prestigiosa per a l'estudi de l'islam, juntament amb la Universitat Zituna de Tunis i la Universitat al-Qarawiyyin de Fes, al Marroc. A més de l'educació superior, Al-Azhar supervisa una xarxa nacional d'escoles amb aproximadament dos milions d'alumnes.

## Història

Des de la seva fundació, Al-Azhar ha estat madrassa, centre d'ensenyament superior i, des del segle xix, universitat religiosa però no havia estat una universitat en el sentit complet, i el 1961, sota el govern del segon president d'Egipte, Gamal Abdel Nasser i el sheikh Mahmud Shaltut, més liberal que els seus predecessors, Al-Azhar es va restablir com a universitat i es van afegir per primera vegada a les tres escoles originals una àmplia gamma de facultats seculars, com ara empresarials, economia, ciència, farmàcia, medicina, enginyeria i agricultura, i es va obrir una facultat d'estudis islàmics per a dones.
En 1996, més de 4.000 instituts d'ensenyament a Egipte estaven afiliats a la universitat.

## Classificació

En el Rànquing de Shangai de 2021 estava classificada entre la 901 i la 1000 del mon.

## Referències

* ↑ «An Anti-ISIS Summit in Mecca» (en anglès). The Atlantic, 26-02-2015.
* ↑ Aishah Ahmad Sabki. Pedagogy in Islamic Education: The Madrasah Context (en anglès). Emerald Group Publishing, 2018, p. 16.
* ↑ Argita Maza, Elena «Al-Azhar: poder religioso y político en el Egipto del s. XIX» (en castellà i anglès). MEAH, SECCIÓN ÁRABE-ISLAM, 48, 1999, pàg. 17 [Consulta: 1r novembre 2021].
* ↑ Brown, Nathan J.. Post-Revolutionary al-Azhar (en anglès). Carnegie Endowment for International Peace, Setembre 2011, p. 4.
* ↑ Reid, Donald Malcolm. Cairo University and the Making of Modern Egypt (en anglès). Cambridge University Press, 2002, p. 210. ISBN 0521894336.
* ↑ Roy, Olivier. Globalized Islam: The Search for a New Ummah (en anglès). Columbia University Press, 2004, p. 92–93. ISBN 9780231134996. «In Egypt the number of teaching institutes dependent on Al-Azhar University increased from 1855 in 1986-7 to 4314 in 1995-6.»
* ↑ «2021 Academic Ranking of World Universities» (en anglès). Shanghai Ranking. [Consulta: 31 octubre 2021].

## Vegeu també

* Educació a Egipte
# Ilghazi II

Qutb-ad-Din Ilghazi II fou emir ortúquida de Mardin i Mayyafarikin (1176-1184), fill de Najm-ad-Din Alpi I. La seva mare era una princesa germana de l'emir turc d'Akhlat Sukman II, que va exercir sobre Ilghazi una notable influència. Segons Miquel el Sirià la successió va esdevenir el 20 de juliol de 1176 a Mardin, Mayyafarikin i Ras al-Ayn (el domini sobre Dunaysir fou posterior). Va portar el títol de màlik (rei) i amir (emir) o rei dels amirs (màlik al-umarà) i com els altres ortúquides portava el nominal títol de xa del Diyar Bakr (xah Diyar Bakr) tot i que mai va regnar a la capital d'aquest territori Amida.
Va combatre contra dos oncles (no se sap si paterns o materns, ja que dos historiadors ho assenyalen cadascun d'una manera) senyors d'Hanu (moderna Hene al nord d'Amida o Diyarbekir) i de Dara, que van haver de reconèixer la seva sobirania (ja havien estat vassalls en temps del seu pare). Poc després de rebre l'homenatge dels dos homes va caure malalt però es va recuperar.
Va derrotar a grups àrabs esdevinguts turbulents als que va matar molts homes i camells (12000 diuen les cròniques, sens dubte una exageració). Després va avançar cap a Bira (moderna Birecik).
Sukman II d'Akhlat va organitzar una coalició (primavera de 1183) amb Izz-ad-Din Massud I de Mossul (que era cosí d'Ilghazi) per aturar la invasió de Mesopotàmia per Saladí. Però les forces col·ligades no van fer res i a la mort de Sukman II, l'exèrcit d'Ilghazi apareix al costat de Saladí al que havia acompanyat a Síria (maig/juny de 1184).
Ilghazi va morir poc després, el 9 de setembre de 1184. Va deixar dos fills: Hussam-ad-Din Yuluk Arslan i al-Màlik al-Mansur Nàssir-ad-Din Artuk Arslan, que van succeir (un després de l'altre) el seu pare (1184-1201 i 1201-1239).

## Referències

* Süssheim, K., “Īlg̲h̲āzī”, a: Encyclopaedia of Islam, segona edició, Editada per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Consultat en línia l'11 de juny del 2016
Beilicats d'Anatòlia :
# Folc IV el Tauró

Folc IV el Tauró fou comte d'Anjou des del 1068. Va succeir a son germà Jofré III el barbut.
El 1060 la mare Ermengarda d'Anjou, li va cedir de l'herència la Santonya i Vihiers però el 1061 el duc d'Aquitània va ocupar aquest territori, que Folc va reconquerir el 1062 després de la victòria de Chef-Boutonne però finalment el va perdre davant l'aquità.
El 1067 l'enderrocat Folc es va revoltar contra son germà el comte d'Anjou (que s'havia fet enemics entre el clergat) i va ocupar Saumur (25 de febrer) i molts senyors el reconeixen entrant a Angers el 4 d'abril de 1067 amb el nom de Folc IV el Tauró i fent presoner a son germà. Després a l'estiu decideixen governat junts però el 1068 es van tornar a barallar i Folc venç a Brissac (abril) i fa un altre cop presoner a son germà al que va tancar al castell de Chinon on es va tornar boig i va morir el 1094. Folc es va proclamar comte únic el 19 de juny de 1068.
Aquest any 1068 va cedir el Gatinais al rei de França que no permetia que el mantingués, ja que pertanyia al seu germà. També es va declarar feudatari de Blois per Turena el que li va assegurar aquesta possessió. Llavors va haver de sotmetre als senyor poc fidels d'Amboise, Rochecorbon i Ile Bouchard.
El 1072 va ocupar Le Mans però el duc de Normandia (i rei d'Anglaterra) i va restablir al seu fill Robert el 1073.
El 1081 va conquerir La Flèche i hi va haver altres lluites fins que Robert de Maine va acceptar declarar-se feudatari d'Anjou pel seu comtat; no obstant Folc va donar suport al senyor Elies de La Flèche revoltat contra el duc de Normandia.
El 1098 Robert va marxar a les croades i el va substituir Guillem el roig, i Elies prengué el control del comtat amb ajuda de Folc. La filla (i hereva) d'Elies es va casar amb el fill gran de Folc IV, Jofré.
El 1092 la seva cinquena dona Bertrada de Montfort es va escapar de Tours per anar-se'n amb el rei Felip I de França, el seu amant. Va morir el 14 d'abril de 1109 i com que el seu fill gran Jofré havia mort el 1106 el va succeir el segon, Folc V el Jove.
# Barbacoll negre unicolor

El barbacoll negre unicolor (Monasa nigrifrons) és una espècie d'ocell de la família dels bucònids (Bucconidae) que habita boscos de ribera i selva humida del sud-est de Colòmbia, est de l'Equador i del Perú, nord i est de Bolívia i el Brasil.
# Resolució 1274 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1274 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 12 de novembre de 1999. Després de recordar totes les resolucions sobre la situació a Tadjikistan i al llarg de la frontera entre l'Afganistan i Tadjikistan, el Consell va prorrogar el mandat de la Missió d'Observadors de les Nacions Unides a Tadjikistan (UNMOT) per un període de sis mesos fins al 15 de maig de 2000 i tractar els preparatius per a les properes eleccions parlamentàries al país.
En el preàmbul de la resolució, el Consell va observar que s'havien avançat significativament en el progrés de la pau a Tadjikistan. L'Oposició Tajik Unida (UTO) va dir que dissoldria les seves unitats i la Cort Suprema havia aixecat les restriccions i la prohibició dels partits polítics de la UTO. Va reconèixer que les eleccions presidencials es van celebrar el 6 de novembre de 1999. La situació de seguretat s'havia mantingut tranquil·la a la major part del país, tot i que algunes zones es mantenen tibants.
Es va demanar a les parts que adoptessin més mesures per aplicar plenament l'acord de pau i preparatius per a unes eleccions parlamentàries lliures, justes i democràtiques. El Consell va reiterar la importància de la participació de les Nacions Unides i l'Organització per a la Seguretat i la Cooperació a Europa en l'elaboració i seguiment de les eleccions parlamentàries, ja que va ser l'últim gran esdeveniment en la fase de transició prevista a l'acord de pau.
La situació humanitària a Tadjikistan va continuar sent una preocupació per al Consell de Seguretat, i es va demanar als Estats membres que realitzessin contribucions voluntàries a projectes de desmobilització i reintegració i suport a les eleccions.
Es va demanar al secretari general Kofi Annan que informés sobre la situació al país després de les eleccions parlamentàries i dins dels quatre mesos següents a l'aprovació de la resolució actual, en particular pel que fa al futur paper de les Nacions Unides a Tadjikistan.

## Referències

* ↑ «Security Council extends observer mission in Tajikistan until 15 May 2000». United Nations, 12-11-1999.
* ↑ Hilaire, Max. United Nations law and the Security Council. Ashgate Publishing, Ltd, 2005, p. 175. ISBN 978-0-7546-4489-7.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1201 a la 1300 (1998 - 2000)
* Guerra Civil del Tadjikistan

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org