OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Manuel Cabeza Calahorra

Manuel Cabeza Calahorra (Saragossa, 5 de desembre de 1912 - 23 de maig de 1998) fou un militar espanyol, primer director de l'Escola Superior de l'Exèrcit i Capità general de la V Regió Militar durant la transició espanyola.
Va ingressar a l'Acadèmia General Militar en 1929, i en 1933 va ascendir a tinent d'enginyers. Quan es produí el cop d'estat del 18 de juliol de 1936 era destinat al Regiment de Pontoners i es va unir als revoltats, lluitant als fronts d'Aragó, Extremadura i Catalunya. En 1940 fou nomenat professor de l'Acadèmia Especial d'Enginyers situada a Burgos, en 1942 es va diplomar en Estat Major i en 1943 va ascendir a comandant d'enginyers. En 1952 ascendí a tinent coronel i en 1964 a coronel, moment en què fou designat director de l'Acadèmia d'Enginyers a Burgos. En 1969 fou ascendit a general de brigada, i fou nomenat cap de l'Estat Major de Canàries i professor principal de l'Escola Superior de l'Exèrcit.
En 1973 fou ascendit a general de divisió i nomenat Inspector de l'Àrea d'Enginyers de l'Exèrcit de 1974 a 1976. En 1976 fou nomenat director de l'Escola Superior de l'Exèrcit, càrrec que deixà en setembre de 1977 quan fou ascendit a tinent general i nomenat Capità general de la V Regió Militar, càrrec que deixà en desembre de 1978 en complir l'edat reglamentària. Des d'aleshores va publicar articles a mitjans ultradretans com El Imparcial i El Alcázar. Fou l'advocat defensor en el consell de guerra contra Jaime Milans del Bosch y Ussía.
En 1983 va rebre el primer premi atorgat per la Revista Ejército de Tierra Español pel seu article "La Socialización Militar".

## Obres

* La ideología militar hoy (1972)

## Referències

* ↑ Manuel Cabeza Calahorra a geneanet.org
* ↑ Manuel Cabeza Calahorra, Real Academia de la Historia
* ↑ Toma posesión el nuevo director de la Escuela Superior del Ejército, ABCm 13 de setembre de 1977
* ↑ Cabeza Calahorra, un teniente general doctrinario, ElPaís, 29 d'abril de 1982
# Manuel Holòbol

Manuel Holòbol (en llatí Manuel Holobolus, en grec Μανουήλ Ὁλόβωλος) fou un escriptor Imperi Romà d'Orient del segle xiii.
Era un religiós que estudiava quan va pujar al tron Miquel VIII Paleòleg. L'emperador el va fer mutilar vers el 1262, per haver criticat el tractament (el va cegar i el va enviar a l'exili) que havia donat a Joan IV Ducas Làscaris, i li va fer tallar el nas i els llavis, confinant-lo al monestir del Precursor (τοῦ προδρόμου), on va seguir els estudis amb tant d'èxit que el patriarca Germà III de Constantinoble (1267) el va nomenar mestre de l'escola dels joves eclesiàstics, i va aconseguir de l'emperador que li aixequés l'aïllament i el deixés sortir del monestir. El Patriarca el va nomenar retòric, lector, i expositor de les escriptures, i el tractava amb molta bondat.
Quan Miquel VIII va voler buscar la unitat de les esglésies llatina i grega, fou un dels eclesiàstics consultats, i encara que va deixar entendre que hi estava d'acord, davant del sínode de Constantinoble es va manifestar en contra provocant la ira de l'emperador que hi era present. Es va refugiar en una capella de Santa Sofia, però va ser fet presoner. Holòbol fou desterrat al monestir de Hyacinthus a Nicea el 1273. Abans d'acabar el temps d'exili, el van fer retornar a Constantinoble i va ser passejat pels carrers i maltractat cruelment.
El 1283, poc després de la pujada al tron d'Andrònic II Paleòleg (1282) fill de Miquel VIII, va tornar al favor imperial, ja que Andrònic seguia una política oposada al seu pare en relació a la unió de les esglésies. Va participar llavors al sínode de Constantinoble que va deposar a Joan Vec (Joannes Veccus o Beccus, Joan XI Bekkos) el 1283 i va participar en les disputes amb el partit llatí. Després no torna a ser esmentat.
Va escriure:
* Versus Politici in Michaelem Palaeologum.
* Ἑρμηνεῖαι, Scholia in Aram Dosiadae.

## Referències

* ↑ 8.Manuel Holobolus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 925
# Lyndsie Fogarty

Lyndsie Fogarty (Brisbane, 17 d'abril de 1984) és una esportista australiana que va competir en piragüisme en la modalitat d'aigües tranquil·les.
Va participar en els Jocs Olímpics de Pequín 2008, obtenint una medalla de bronze en la prova de K4 500 m.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Competició |
| 2008 | Pequín ( R.P. de la Xina) | 3 | K4 500 m |

## Referències

* ↑ «Lyndsie Fogarty» Arxivat 2012-10-13 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (en anglès).
* ↑ «Lyndsie Fogarty» en Canoeresults.eu (en anglès).
# Lyngby Boldklub

El Lyngby Boldklub és un club esportiu danès de la ciutat de Lyngby.

## Història

El 8 d'abril de 1906 es fundà el primer Lyngby BK, però va desaparèixer el 1915. El 30 de març de 1921 nasqué el Lyngby Boldklub af 1921, en separar-se del club esportiu Lyngby IF. En el seu palmarès destaquen dues lligues daneses.
Evolució del nom:
* 1921: Lyngby BK
* 1994: Lyngby FC
* 2003: Lyngby BK

## Palmarès

* Lliga danesa de futbol:
** 1983, 1992
* Copa danesa de futbol:
** 1984, 1985, 1990
* Segona Divisió danesa :
** 2007, 2016
* Zealand Series:
** 1946-47, 1952-53, 1956-57, 1959, 1969$^‡$, 1973$^‡$, 1975$^‡$, 1980$^‡$, 2005$^‡$
$^‡$: Guanyat per l'equip reserva

## Referències

* ↑ «Danish - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* (danès) Web oficial
* (danès) Seguidors Arxivat 2005-08-25 a Wayback Machine.
# Lyngdal

Lyngdal és un municipi situat al comtat d'Agder, Noruega. Té 8.497 habitants (2016) i té una superfície de 391 km². El centre administratiu del municipi és el poble d'Alleen.

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 9 agost 2016].

## Enllaços externs

* Lyngdal - Lloc web oficial
# Manecme

Manecme o Menecme és el nom dels següents personatges:
* Menecme o Manecme d'Alopeconnès, matemàtic i filòsof grec
* Manecme de Sició, escriptor grec
* Menecme de Naupacte, escultor grec
* Manacme (filòsof) filòsof platònic
També existeix una comèdia de Plaute amb aquest títol: Els bessons.
# Escala Dennard

L'escala Dennard, també coneguda com a escala MOSFET, és una llei d'escala que estableix aproximadament que, a mesura que els transistors es fan més petits, la seva densitat de potència es manté constant, de manera que l'ús d'energia es manté en proporció amb l'àrea; escala tant de tensió com de corrent (a la baixa) amb longitud. La llei, formulada originalment per als MOSFET, es basa en un article de 1974 coautor de Robert H. Dennard, de qui porta el nom.
El model d'escalat MOSFET de Dennard implica que, amb cada generació de tecnologia:
1. Les dimensions del transistor es podrien escalar en un -30% (0,7×). Això té els següents efectes simultàniament:
* L'àrea d'un dispositiu individual es redueix un 50%, perquè l'àrea és la longitud per l'amplada.
* La capacitat associada al dispositiu, C, es redueix en un 30% (0,7 ×), perquè la capacitat varia amb l'àrea a la distància.
* Per mantenir el camp elèctric sense canvis, la tensió, V, es redueix en un 30% (0,7×), perquè la tensió és la longitud del camp.
* Característiques com ara el corrent i el temps de transició també es redueixen un 30%, a causa de la seva relació amb la capacitat i la tensió.
* Se suposa que el retard global del circuit està dominat pel temps de transició, de manera que també es redueix un 30%.
2. Els efectes anteriors condueixen a un augment de la freqüència de funcionament, f, en un 40% (1,4×), perquè la freqüència varia amb un retard superior.
3. El consum d'energia d'un transistor individual disminueix en un 50%, perquè la potència activa és CV $^2$ f.
Per tant, en cada generació de tecnologia, l'àrea i el consum d'energia dels transistors individuals es redueixen a la meitat. En altres paraules, si la densitat del transistor es duplica, el consum d'energia (amb el doble de transistors) es manté igual.

## Referències

* ↑ McMenamin, Adrian. «The end of Dennard scaling» (en anglès). http://cartesianproduct.wordpress.com,+April 15, 2013. [Consulta: January 23, 2014].
* ↑ Streetman, Ben G. Solid state electronic devices (en anglès). Pearson, 2016, p. 341. ISBN 978-1-292-06055-2. OCLC 908999844.
* ↑ Dennard, Robert H.; Gaensslen, Fritz; Yu, Hwa-Nien; Rideout, Leo; Bassous, Ernest IEEE Journal of Solid-State Circuits, SC-9, 01-10-1974, pàg. 256–268. Bibcode: 1974IJSSC...9..256D. DOI: 10.1109/JSSC.1974.1050511.Dennard, R.H.; Gaensslen, F.H.; Hwa-Nien Yu; Rideout, V.L.; Bassous, E. Proceedings of the IEEE, 87, 4, 01-04-1999, pàg. 668–678. DOI: 10.1109/JPROC.1999.752522.
* ↑ Borkar, Shekhar; Chien, Andrew A. Communications of the ACM, 54, 5, 01-05-2011, pàg. 67. DOI: 10.1145/1941487.1941507 [Consulta: 27 novembre 2011].
# Eptesicus furinalis

Eptesicus furinalis és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. Viu a l'Argentina, Belize, Bolívia, el Brasil, Costa Rica, l'Equador, El Salvador, la Guaiana Francesa, Guatemala, la Guaiana, Hondures, Mèxic, Nicaragua, Panamà, el Paraguai, el Perú, Surinam i l'Uruguai. No se sap gaire cosa sobre el seu hàbitat i la seva ecologia. No hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ Barquez, R.; Pérez, S.; Miller, B.; Díaz, M. Eptesicus furinalis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 6 novembre 2013.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Eptesicus isabellinus

Eptesicus isabellinus és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. Viu a altituds de fins a 1.800 msnm a Algèria, Espanya, Gibraltar, Líbia, el Marroc, Portugal i Tunísia. Ocupa una gran varietat d'hàbitats, incloent-hi els semideserts, els boscos secs temperats i subtropicals, els matollars mediterranis, els camps de conreu i les zones suburbanes. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, isabellinus, significa 'isabel·lí' en llatí.

## Referències

* ↑ Juste, J. Eptesicus isabellinus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 8 juliol 2018.
* ↑ Entrada «Eptesicus» d'Animalia (en anglès).
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Església dels Àngels de Castellví de Rosanes

L'Església dels Àngels de Castellví de Rosanes és una església del municipi de Castellví de Rosanes (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una petita església d'una sola nau i creuer. Fou construïda en reble. L'obra s'inicià el 1740 i finalitzà l'any 1858.
Es conserva al seu interior un retaule del 1694 de Francesc Espill.

## Història

Destruïda l'església de Castellví, junt amb el Castellvell, l'any 1714, el poble traslladà la parròquia una petita església dedicada a la Mare de Déu dels Àngels. Possiblement era romànica i fou enderrocada per fer una nova construcció. L'any 1955 deixa de ser utilitzada com a parròquia.

## Referències

* 1 2 3 «Església dels Àngels de Castellví de Rosanes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2015].
* ↑ «Capella de la Mare de Déu dels Àngels (Castellví de Rosanes - Baix Llobregat)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2015].
# Manilla

«Manilla» té aquests significats:

## Noms de lloc

* Manilla, Nova Gal·les del Sud, Austràlia
* Manilla, Indiana, Estats Units
* Manilla, Iowa, Estats Units
* Manilla, Ontario, Canadà

## Altres (ortografia errònia)

* Ortografia errònia habitual de Manila a les Filipines.
* Cànem de Manila, una fibra natural feta d'abacà
# Mar de Wandel

El mar de Wandel (en danès Wandelhavet, però també conegut com a mar de McKinley) és un cos d'aigua de l'oceà Àrtic, que s'estén des del nord-est de Groenlàndia fins a les Svalbard. Bona part de l'any es troba obstruït pel gel.
Aquest mar fou nomenat en record a l'explorador polar i hidrogràf danès Carl Frederick Wandel, que entre 1895 i 1896 explorà la costa grenlandesa com a part de l'Expedició Ingolf. El nom del mar de McKinley li fou donat per Robert E. Peary després de la seva expedició de 1898 a 1900.

## Geografia

El mar de Wandel s'estén cap a l'oest fins al cap de Morris Jesup. Més a l'oest hi ha el mar de Lincoln. Al sud s'estén fins a Nordostrundingen. Està unit amb el mar de Groenlàndia, al sud, a través de l'estret de Fram. Els fiords Independence i Frederick E. Hyde són dos grans fiords que es troben a la costa d'aquest mar.
Entre les illes que hi ha destaquen l'Illa de la Princesa Thyra, la més gran, l'illa Kaffeklubben, la més septentrional, així com l'illa de la Princesa Dagmar, situada a poca distància de l'estació Nord, l'únic lloc habitat de la zona.

## Referències

* ↑ Seas of the World Arxivat 2007-05-31 a Wayback Machine.
* ↑ J. P. Koch: Danmark-Ekspeditionens Kort Arxivat 2014-07-14 a Wayback Machine. (PDF; 4,66 MB). In: Geografisk Tidsskrift. Bd. 21, 1911–1912, p. 167–177 (en danès)
* ↑ 'Wandel Sea' a Great Danish Encyclopaedia
* ↑ Google Earth
# Marc Asini Agripa

Marc Asini Agripa (en llatí Marcus Asinius Agrippa) va ser un senador romà cònsol de Roma l'any 25. Va morir a finals de l'any següent.

## Família

Marc Asini Agripa era germanastre de Drus el Jove, fill de l'emperador Tiberi. Tàcit diu que era descendent d'una família més il·lustre que antiga, a la que no va fer honor per la seva forma de vida, sense mencionar res específic. Era net de Gai Asini Pol·lió, i fill de Gai Asini Gal Saloní i Vipsània Agripina, la primera dona de Tiberi. Era germà de Gai Asini Pol·lió, cònsol l'any 23, i pare de Marc Asini Marcel, que va ser cònsol l'any 54 juntament amb Marc Acili Aviola, en temps de l'emperador Claudi.

## Referències

* ↑ Tàcit Annales, IV,34,61
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 77.
# Eros (metge)

Eros (en llatí Eros, en grec antic Ἔρως) és el nom que es troba en almenys tres inscripcions llatines per referir-se a un o més metges, un dels quals suposadament va ser el metge de Júlia, la filla de l'emperador August.
Se li atribueix de vegades un llibre curt escrit en un mal llatí titulat Curandarum aegritudinum muliebrium ante et post partum Liber unicus però tant l'estil com el fet que cita metges molt posteriors a l'època d'August fan que aquesta suposició no sigui correcta. Aquest llibre també s'ha atribuït a la metgessa italiana Trotula de Ruggiero, que va viure al segle xi, però això tampoc és cert.

## Referències

* ↑ W.A.G., Eros a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 51
# Estació d'Albert

Albert és una estació ferroviària al municipi francès d'Albert (Somme). És servida pels trens del TER Picardie.
| Provinença | Estació anterior | Línia | Estació següent | Destinació |
| Rouen-Rive-Droite | Corbie | TER Picardie | Achiet | Lille-Flandres |
| Amiens | Buire-sur-l'Ancre | TER Picardie | Miraumont | Lille-Flandres |
# Ernst Georg Pritzel

Ernst Georg Pritzel (15 de maig de 1875 – 6 d'abril de 1946) va ser un botànic alemany.
Va fer recerca en la fitogeografia i taxonomia. Va contribuir amb treballa sobre les Lycopodiaceae, Psilotaceae i Pittosporaceae a Engler & Prantl's "Die Natürlichen Pflanzenfamilien".
Entre 1900–02, junt amb Ludwig Diels, recollí plantes a Àfrica del Sud, Austràlia i Nova Zelanda. Ells publicaren els resultats (amb més de 5.700 espècies) a Botanische Jahrbücher el 1904–05. Van trobar 235 espècies noves.
El gènere de fongs Pritzeliella l'honora gràcies a Paul Christoph Hennings el 1903.

## Publicacions

* Südwest-Australien (amb Ludwig Diels) 1933 - Southwest Australia
* Lycopodiaceae (amb H. Potonie)
* Fragmenta phytographiae Australiae occidentalis. Beiträge zur Kenntnis der Pflanzen Westaustraliens, ihrer Verbreitung und ihrer Lebens-Verhältnisse (amb Ludwig Diels) 1905 - Contributions to the knowledge of Western Australian plants, their distribution and environment.

## Referències

* 1 2 Council of Heads of Australasian Herbaria, Australian National Herbarium (biography)
* ↑ JSTOR Global Plants
* ↑ WorldCat Identities (publications)
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Marc Auli

Marc Auli (en llatí Marcus Aulius) va ser prefecte dels aliats romans durant la Segona Guerra Púnica. Va morir en una batalla en la qual Claudi Marcel va ser derrotat per Hanníbal l'any 208 aC.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XXVII, 26,27
# Escopalínides

Els escopalínides (Scopalinida) són un ordre de demosponges la subclasse Heteroscleromorpha.

## Taxonomia

L'ordre Scopalinida inclou espècies una sola família, amb tres gèneres i 33 espècies:
* Familia Scopalinidae Morrow et al., 2012
** Scopalina Schmidt, 1862
** Stylissa Hallmann, 1914
** Svenzea Alvarez, van Soest & Rützler, 2002

## Referències

* ↑ Morrow C.; Cárdenas P. (2015). "Proposal for a revised classification of the Demospongiae (Porifera)." Frontiers in Zoology. 12:7., page(s): 10
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Scopalinida». [Consulta: 30 novembre 2020].
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Taxonomic tree». [Consulta: 30 novembre 2020].
# Erskine (Minnesota)

Erskine és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 437 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Erskine tenia 437 habitants, 203 habitatges, i 111 famílies. La densitat de població era de 228 habitants per km².
Dels 203 habitatges en un 25,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,9% hi vivien parelles casades, en un 10,3% dones solteres, i en un 45,3% no eren unitats familiars. En el 42,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 25,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,15 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,6% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 20,4% entre 25 i 44, un 21,3% de 45 a 60 i un 26,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 77,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.771 $ i la renda mediana per família de 35.278 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.333 $ mentre que les dones 19.375 $. La renda per capita de la població era de 18.122 $. Entorn del 17,3% de les famílies i el 18,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Erskine». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Erskine». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Erssonita

L'erssonita és un mineral de la classe dels sulfats que pertany al grup de la wermlandita. Rep el nom en honor del mineralogista aficionat suec Dr. Anders Ersson (n. 1971).

## Característiques

L'erssonita és un sulfat de fórmula química CaMg₇Fe$^{3+}$₂(OH)$_{18}$(SO₄)₂·12H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2021, sent publicada per primera vegada el mateix any. Cristal·litza en el sistema trigonal. És l'anàleg de Fe$^{3+}$ de la wermlandita.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 5669/1, i a les col·leccions mineralògiques del Museu Suec d'Història Natural, situat a Estocolm (Suècia), amb el número de col·lecció: #20210001.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina de Långban, situada a Filipstad (Comtat de Värmland, Suècia), on es troba en forma de cristalls incolors hexagonals laminats i aplanats sobre [0001], de fins a 0,5 mm de diàmetre i de fins a 10 μm de gruix, que es produeixen principalment com a agregats a les cavitats de la roca dolomítica. Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Erssonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 gener 2022].
# Estàtor

Estàtor (Stator) era un servidor públic que estava a disposició dels magistrats romans a les províncies.
El seu nom derivaria d'estar al lloc (o al costat) del magistrat corresponent, per poder executar totes les seves ordes. La seva missió principal era portar cartes i missatges, però realitzaven també altres funcions com allotjaments, actes cerimonials, proveïments, etcètera.
L'ofici fou suprimit per l'emperador Alexandre Sever que va establir que en endavant les seves funcions serien fetes per soldats.
# Marc Goos

Marc Goos (Breda, 30 de novembre de 1990) és un ciclista neerlandès que competeix professionalment des del 2010. Actualment milita al Development Team Sunweb.

## Palmarès

* 2010
** 1r al Tour de Berlín i vencedor d'una etapa
** 1r al Mainfranken-Tour i vencedor d'una etapa
* 2011
** 1r a la Volta a Lleó i vencedor d'una etapa

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2014. 35è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
# Mar Mezcua

Mar Mezcua Pallerola (Balaguer, Lleida, 1984) és una astrofísica catalana coneguda per les seves investigacions sobre els forats negres, i especialment els forats negres de massa intermèdia, de masses intermèdies entre els forats negres estel·lars creats a les supernoves, i els forats negres supermassius al centre de les galàxies. És científica de plantilla de l'Institut de Ciències de l'Espai, a Barcelona.

## Educació i carrera

Mezcua es va llicenciar en física, en l'especialitat d'astrofísica, a través d'estudis a tres universitats: la Universitat Autònoma de Barcelona del 2002 al 2005, la Universitat de La Laguna del 2005 al 2007 i (com a becària Erasmus) la Universitat de Göttingen des del 2007 fins al 2008. Després d'això, va obtenir un doctorat el 2011 a través de l'Institut Max Planck de Radioastronomia de Bonn i la Universitat de Colònia.
Després de períodes postdoctorals a l'Institut d'Astrofísica de Canarias, al Centre d'Astrofísica Harvard–Smithsonian de Boston, a la Universitat de Mont-real i a l'Institut de Ciències Espacials, va obtenir una plaça com a científica de personal a l'Institut de Ciències de l'Espai el 2021, primer amb distintes beques, i a partir de 2022 ja com a científica titular.

## Referències

* ↑ Pou, Toni «Mar Mezcuaː “Si algú us diu que la ciència és molt difícil, no li feu cas”». Ara.
* ↑ Stuart, Colin. «So long, suckers: Where have all the black holes gone?» (en anglès). New Scientist, 17-01-2018. [Consulta: 10 febrer 2024].
* ↑ Mohon, Lee. «NASA’s Chandra Finds Intriguing Member of Black Hole Family Tree - NASA» (en anglès). NASA, 24-02-2015. [Consulta: 10 febrer 2024].
* 1 2 Miró, Quim. «Mar Mezcua: “A partir d’ara es detectaran galàxies nanes encara més llunyanes”». Espai Media, 12-02-2023. [Consulta: 10 febrer 2024].
* 1 2 «CV | marmezcua.astro» (en anglès). [Consulta: 10 febrer 2024].