OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sandra Gallego i Vicario

Sandra Gallego Vicario (Barcelona, 12 de gener de 1976) és una jugadora de bàsquet catalana, ja retirada; llicenciada en Fisioteràpia i INEF.
Escorta, va formar-se al Club Bàsquet Santa Rosa de Lima i el 1990 va incorporar-se al Segle XXI. Debutà professionalment amb l'Universitari de Barcelona, amb el qual va aconseguir dues Lligues catalanes (1999, 2000). El 2001 va fitxar pel Mann Filter de Zaragoza, tornant a l'UB FC Barcelona dues temporades després. En aquesta segona etapa, va aconseguir dues lligues catalanes i una lliga espanyola. Després de la desaparició del club, va jugar amb el Club Bàsquet Olesa-Espanyol, per retirar-se al final de la temporada 2007-08. Internacional amb la selecció espanyola en 46 ocasions, va ser subcampiona d'Europa en categoria juvenil i júnior, i amb la sènior va guanyar dues medalles de bronze als Campionats d'Europa de bàsquet femení de 2001 i 2005 i una altra de bronze als Jocs del Mediterrani de 2005. Fou capitana de la selecció catalana, amb la qual guanyà el 2008 el primer torneig de la Copa de les Nacions.
Després de la seva retirada, al 2008, fou la primera dona a integrar-se en la Comissió Delegada –l'òrgan executiu– de la Federació Espanyola de Basquetbol i al 2010 a la junta directiva de la Federació Catalana.

## Palmarès
### Clubs

* 1 Lliga espanyola de bàsquet femenina: 2004-05
* 1 Supercopa d'Espanya de bàsquet femenina: 2005-06
* 4 Lliga catalana de bàsquet femenina: 1999, 2000, 2003, 2005

### Selecció espanyola

* 2 medalles de bronze al Campionat d'Europa de bàsquet femení: 2001, 2005
* 1 medalla de bronze als Jocs del Mediterrani: 2005

## Referències

* 1 2 3 «Sandra Gallego i Vicario». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Sandra Gallego: Espero llegar a cuartos y a partir de ahí clasificarnos lo mejor posible» (en castellà). SevillaPress. [Consulta: 14 novembre 2020].
* ↑ «Sandra Gallego arriba a un acord per incorporar-se al CB Olesa-Espanyol la temporada que ve». Esports3, 08-07-2007. [Consulta: 9 gener 2020].
* ↑ «Baloncesto.- Sandra Gallego, primera mujer en la Comisión Delegada de FEB: "Es importante para el baloncesto femenino"» (en castellà). Europa Press, 25-11-2008. [Consulta: 9 gener 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa de Sandra Gallego Vicario - FEB
* Fitxa de Sandra Gallego Vicario - Selección Femenina FEB
# Santa Cecília de Ragort

Santa Cecília de Ragort és una obra del municipi de Vallfogona de Ripollès (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una petita ermita d'una sola nau amb arc triomfal des d'on comença l'absis. La part de l'absis es troba una mica enlairada per dos graons molt separats. La volta de pedra és una mica apuntada. Sobre el mur sud de la nau restà l'obertura, avui dia tapiada de l'antiga porta. La porta actual s'obre a ponent; tenim al damunt de la façana un campanar d'espadanya, que es veu sobreafegit. L'ermita es troba abandonada i quasi en ruïnes. Al damunt de la teulada a on manquen aquestes, han crescut arbres, que han introduït les seves arrels per la volta i els murs, fent perillar l'estabilitat de les estructures pontades. La volta en algun punt ja es troba prenyada amb el consegüent perill que comporta.

## Història

Santa Cecília de Ragort s'aixecà al segle xii, al segle xv, per efectes del terratrèmol que va afectar tota la comarca, va quedar molt perjudicada, i al segle xvii, tornava a ser en ruïnes; restaurada posteriorment, ha resistit fins als nostres dies, en què es troba molt malmenada i a punt d'enfonsar-se. A principis del segle, es feien aplecs, que eren molt concorreguts per la gent del poble i de tota la Vall

## Referències

* 1 2 «Santa Cecília de Ragort». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
* ↑ «Santa Cecília de Ragort». ArtMedieval.net. [Consulta: 10 febrer 2016].
# Santa Cecília de Senet

Santa Cecília de Senet és l'església parroquial romànica del poble de Senet de Barravés, del terme municipal de Vilaller, a l'Alta Ribagorça. Està situada a la part alta de la població, i té el cementiri al costat. Està protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Església d'una nau amb volta de canó, absis semicircular amb finestra espitllera. Dues capelles laterals, també amb volta, formant un petit creuer. La sagristia és afegida. El campanar de planta quadrada, sota el qual s'hi troba l'accés a migdia per una porta romànica amb pilars formers, que suporten l'arquivolta de mig punt. Aquesta porta és l'element més rellevant de l'església, està protegida per un porxo coberta amb volta de canó i té tres arquivoltes de mig punt de degradació i capitells de decoració geomètrica, molt malmesos per l'erosió. Les cobertes són de llastres de pedra i pissarra del país. El cementiri d'accés és un dels més ben enjardinats de la comarca.
L'absis és cobert amb una volta de quart d'esfera. L'edifici fou molt afectat per reformes sobretot de l'edat moderna i de la contemporània: obertura de capelles laterals, afegiment de la sagristia, etcètera. Tanmateix, té un bon estat de conservació. És de destacar l'aparell constructiu; irregular, però clarament medieval, ben disposat en filades horitzontals, presenta diferents tipus de carreus, alguns d'ells enormes, quasi ciclopis. L'absis presenta l'única finestra que es conserva en tot l'edifici de la construcció romànica: d'una sola esqueixada, s'obre sota un arc de mig punt traçat en un sol bloc de pedra.
Per tal de protegir l'absis d'ensulsiades, fa pocs anys es va construir, a poca distància d'ell, un mur de formigó que enlletgeix la visió global de l'edifici, malgrat la seva evident utilitat. El campanar era exempt, però l'obertura de capelles laterals acabà incorporant-lo a l'església. És quadrat i robust, gairebé sense obertures. Té tres pisos, coronat per una teulada en piràmide, com molts campanars pirinencs. Dessota hi ha la maquinària del rellotge i dues campanes del segle xix.

## Història

Segons LLADANOSA, "no és gens inversemblant que l'església actual sigui l'antiga església monacal de Sant Andreu de Barravés, l'absis, els arcs (lleugerament de ferradura) i l'aparell arquitectònic corresponen a construccions del preromànic. El portal és ja romànic". El conjunt de l'església, malgrat les moltes modificacions posteriors, permet situar-la en el segle xi.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Santa Cecília de Senet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 gener 2014].

## Bibliografia

* BOIX I POCIELLO, Jordi [et al]. "Santa Cecília de Senet", a Catalunya romànica. XVI. La Ribagorça. Barcelona: 1996, Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-2511-7
* GAVÍN, Josep M. Inventari d'esglésies. 2. Baixa Ribagorça, Alta Ribagorça, Vall d'Aran. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978. ISBN 84-85180-09-7

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# See

See és una sèrie de televisió de ciència-ficció dels Estats Units produïda per Apple TV+ i protagonitzada per Jason Momoa i Alfre Woodard. La sèrie està ambientada en una distopia post-apocalíptica en un futur llunyà on una tribu creu que dos dels seus nens tenen el poder mític de veure. Està escrita per Steven Knight i dirigida per Francis Lawrence. També en formen part del repartiment Sylvia Hoeks, Hera Hilmar i Christian Camargo.
Es va estrenar el 1r de novembre de 2019. La segona temporada es va estrenar el 27 d'agost de 2021, després que el rodatge es retardés a causa de la pandèmia per coronavirus. La tercera i última temporada s'estrenarà el 26 d'agost de 2022 i consta de vuit episodis.

## Referències

* ↑ Andreeva, Nellie. «Jason Momoa To Star In Apple Series ‘See’ From Steven Knight & Francis Lawrence» (en anglès americà). Deadline, 10-07-2018. [Consulta: 18 agost 2022].
* ↑ Andreeva, Nellie. «‘See’: Alfre Woodard To Star In Apple Drama Series» (en anglès americà). Deadline, 25-07-2018. [Consulta: 18 agost 2022].
* ↑ Andreeva, Nellie. «Apple Orders ‘See’, Epic Drama Series From Steven Knight & Francis Lawrence» (en anglès americà). Deadline, 10-01-2018. [Consulta: 18 agost 2022].
* ↑ Petski, Denise. «Sylvia Hoeks & Archie Madekwe Join Apple Drama Series ‘See’ From Steven Knight & Francis Lawrence» (en anglès americà). Deadline, 03-08-2018. [Consulta: 18 agost 2022].
* ↑ Petski, Denise. «Christian Camargo & Hera Hilmar Join Apple Series ‘See’ From Steven Knight & Francis Lawrence» (en anglès americà). Deadline, 18-10-2018. [Consulta: 18 agost 2022].
* 1 2 «See» (en anglès). The Futon Critic. [Consulta: 18 agost 2022].
* ↑ Andreeva, Nellie. «Coronavirus: All Apple TV+ Active Series Shut Down, Including ‘See’, ‘For All Mankind,’ ‘Servant’ & ‘Mythic Quest’» (en anglès americà). Deadline, 13-03-2020. [Consulta: 18 agost 2022].
* ↑ White, Peter. «‘See’: Jason Momoa’s Apple Drama Series To End With Season 3» (en anglès americà). Deadline, 29-06-2022. [Consulta: 18 agost 2022].
# Sarasate

* Per a altres significats, vegeu «Pablo Sarasate».
Sarasate (castellà) o Saratsate (basc) és una concejo al municipi d'Itza a Navarra. Abans d'unir-se a Itza, depenia del concejo de Gulibar. Tenia 50 habitants l'any 2021.
* Sarasate, 20-10-19
* Sarasate, 20-10-19

## Referències

* ↑ «Toponimia: Itza» (en castellà). euskaltzaindia.eus. [Consulta: 27 maig 2019].
* ↑ «Sarasate: datos de la entidad» (en castellà). navarra.es. [Consulta: 30 novembre 2022].
# Sankt Georg

Sankt Georg, en alemany i baix alemany, antigament Sünt Jörn és un barri d'Hamburg al districte Hamburg-Mitte de la mateixa ciutat a Alemanya.
El seu nom data de l'inici del segle xiii quan es va crear extra muros el llatzaret dedicat a sant Jordi per isolar els malalts de la lepra. Va quedar una zona rural on es van concentrar activitats prohibides intra muros: granges de porcs, cementiri per a les víctimes de la pesta negra, el camp patibular, la deixalleria (Gassenkummerplatz). Amb la construcció dels nous baluards (1679-82) va ser integrada dins la plaça fortificada d'Hamburg. Quan aquest van ser enderrocats a l'inici del segle xix, s'hi va construir l'hospital públic de Sankt Georg, que encara existeix avui, en forma privatitzada. La supressió del tancament nocturn de les portes de la ciutat el 1860 i la construcció de l'estació major (1906) van contribuir a la urbanització ràpida del barri.

## Llocs d'interés

* Teatre Deutsches Schauspielhaus (1899-1900)
* El museu d'art i oficis Museum für Kunst und Gewerbe (1877)
* La modesta Catedral de Santa Maria (1890-93) neoromànica, primera església catòlica després de la reforma protestant
* Les botigues, clubs, bars i restaurants del carrer Lange Reihe, Hansaplatz i els carrers adjacents
* Uns hotels històrics com el Grand Hotel Atlàntic (1909) o Reichshof

## Referències

* ↑ Thies, Heinrich. «Hochdeutsch-plattdeutsche Liste von Stadtteilen in Hamburg» (en baix alemany, alemany). Fehrs-Gilde - Gesellschaft für niederdeutsche Sprachpflege, Literatur und Sprachpolitik, 06-06-2008. [Consulta: 30 abril 2018].
* ↑ Tilger, 2002, p. 940.
* ↑ Tilger, 2002, p. 941.

## Bibliografia

* Tilgner, Daniel (red.). «St. Georg». A: Hamburg von Altona bis Zollenspieker: Das Haspa-Handbuch für alle Stadtteile der Hansestadt (en alemany). Hamburg: Hoffmann & Campe, 2002, p. 940-955. ISBN 3-455-11333-8.
# Sant Jaume d'Esblada

Sant Jaume d'Esblada és una obra del municipi de Querol (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'església de Sant Jaume centra el nucli d'Esblada. És de planta rectangular, amb una única nau, absis semicircular i coberta de teula a dues vessants. L'interior es cobreix amb volta de canó i creueria, i es troba arrebossat i pintat. El cor és situat als peus. La porta d'entrada està situada a la façana sud. S'hi accedeix mitjançant una escala de vuit graons. Té arc de mig punt, format per dovelles de pedra. A la part superior hi ha un rellotge de sol. El conjunt es completa amb un campanar de planta quadrada, que té obertures d'arc de mig punt i coberta de pavelló. La construcció original és d'època romànica. Al llarg dels anys, l'església ha experimentat diverses modificacions (el campanar és posterior). Segurament la data del 1914 que apareix al rellotge de sol de la façana principal correspon a obres de restauració. L'església depèn de la de Querol.

## Referències

* ↑ «Sant Jaume d'Esblada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].

## Enllaços externs

* «Sant Jaume d'Esblada». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Sant Jaume d'Estaon

Sant Jaume d'Estaon és l'església parroquial moderna del poble d'Estaon, a la comarca del Pallars Sobirà, dins de l'antic terme del mateix nom.
És una església del segle xviii, que substituí aquell segle l'antiga parroquial de Santa Eulàlia d'Estaon, situada al capdamunt del poble.
Sant Jaume d'Estaon està situada a l'extrem meridional del poble, damunt mateix del punt d'entrada, per carretera, en aquest poble, damunt d'un penyal que domina el Vallat d'Estaon.
És d'una sola nau, amb un campanar modern, vuitavat, que va perdre la coberta el 1948 per l'acció d'un llamp. La coberta de la nau, de llicorella a doble vessant, està sencera. Una decoració naïf de Sant Jaume realitzada pel pintor Josep Verdaguer i Coma l'any 1966 decora la capella major. Tot i que des del 1939 Estaon no disposava de rector, en marxar aquell any el darrer capellà del poble, mossèn Miquel Vidal i Ninou, fill de Ribera de Cardós, fou l'ecònom de Lladrós, resident a Ainet de Cardós, mossèn Josep Freixa, qui feu l'encàrrec de decoració de l'església de Sant Jaume.

## Bibliografia

* Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Estaon». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
* Pladevall, Antoni. Guies Catalunya Romànica, Pallars Sobirà. Barcelona: Editorial Pòrtic, 2000 (Catalunya Romànica. Guies comarcals, 8). ISBN 84-7306-609-X.

## Enllaços externs

* Sant Jaume d'Estaon en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* Sant Jaume d'Estaon, en El blog d'Estaon
# Antonio Tallada i Romeu

Antonio Tallada i Romeu (Ulldecona, 1799 - Chinchilla de Monte-Aragón, Albacete, 13 de març de 1838) va ser un militar català i un dels principals caps carlins. Fou pare del també militar carlí Francesc Tallada i Forcadell (1824-1873).
El 1824, només sortir de l'Escola Militar, s'allistà en les files de l'exèrcit reialista i es distingí en la presa d'Ulldecona. Nomenat tinent el 1823 i el 1824 capità, va ser destinat de guarnició a Alacant. El 1833 s'incorporà a l'exèrcit carlista de Morella, i posteriorment assistí als combats de Calanda, Daroca, Batea, Maials i Avinyó, on fou ascendit a comandant. Va estar a accions a Sorita, Beseit, Alcorisa, La Portellada, Mosquerola, Soneixa, Alcanar, La Sénia, Roquetes, Llíria i Xiva. Derrotà el coronel liberal Iriarte, entre les poblacions d'Amposta i Ulldecona, amb els 850 voluntaris que el seguien.
El 1837 fou ascendit a coronel, i es distingí a la Ribera del Xúquer i en la victòria carlista de Xerta, en què guanyà la Creu de Sant Ferran. Acredità el seu valor en els combats de Catí i Vilar de Canes.
El 16 de gener de 1838 comandà l'expedició a Andalusia al front de quatre batallons, tres esquadrons de cavalleria i una secció d'artilleria, amb un total de 2.300 homes d'infanteria i 280 de cavalleria. A Conca sorprengué una força de 250 cristins que defensaven Iniesta i als quals vencé i n'afusellà els oficials malgrat haver capitulat abans. A Alcaraz, se li uní el brigadier Basilio García, el qual fou sorprès pel general isabelí Sanz a Baeza i desfeta la seva força.
La matinada del 27 de febrer el general Pardiñas el va vèncer a Castril, fent-li de 1.800 a 2.000 presoners, que s'emportaren a Granada. Tallada fugí bo i ferit i perseguit per les províncies de Múrcia i Albacete, fins a ser desfeta el mes de març de 1838 pel brigadier Amor, fou conduït a Chinchilla de Monte-Aragón, on fou afusellat el 13 de març del 1838 com a càstig pels afusellaments dels oficials d'Iniesta.

## Referències

* 1 2 Sauch, Núria; Cruz. Guerrillers i bàndols civils entre l'Ebre i el Maestrat: la formació d'un país carlista (1808-1844). Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2004. ISBN 84-8415-615-X.
* ↑ Revista ibérica de ciencias, poliťica, literatura, artes e instrucción pública (en castellà). vol.5, 1862, p. 266.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Tom núm 59. pàg. 111 ISBN 84-239-4559-6
# Estació de metro de Pipera

L'estació de metro de Pipera es troba a Bucarest (Romania), al barri del mateix nom: Pipera. L'estació fou inaugurada l'octubre de 1987 i forma part de la xarxa de metro de Bucarest. Està situada a l'extrem nord de la línia M2.

## Referències

* ↑ «Station de métro Pipera (Bucarest, 1987)» (en francès). Structurae. [Consulta: 7 maig 2022].
* ↑ «METRO MAP BUCHAREST» (en romanès). Metrorex. Arxivat de l'original el 2021-02-08. [Consulta: 7 maig 2022].
# Serra de Cuberes

La serra de Cuberes és una serra termenal entre les dues comarques pallareses, pertanyent als termes de Conca de Dalt, del Pallars Jussà, dins de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, i de Baix Pallars, del Pallars Sobirà, dins de l'antic terme de Baén.
Es tracta d'un dels contraforts septentrional de la Serra de Boumort, tot i que de lluny, a través de la carena del Roc dels Quatre Alcaldes.
Forma part de la Reserva Nacional de Caça de Boumort i com a tal té una gran riquesa faunística d'herbívors (cérvols, isards, cabirols, daines...), carnívors (guineu, teixó, marta, mustela...) i d'ocells (voltors, falcons pelegrins, àligues daurades, trencalossos...). Està situada prop del límit nord de la Reserva.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Estratopedarca

Un estratopedarca (grec: στρατοπεδάρχης, stratopedarkhis, 'mestre del campament') era un càrrec militar grec que aparegué al segle i aC i, després de segles d'evolució, es convertí en un títol formal a l'Imperi Romà d'Orient durant el segle x. Al segle xiii emergí el títol de gran estratopedarca (μέγας στρατοπεδάρχης, megas stratopedarkhis). A partir d'aquest moment, aquesta dignitat es concedia als alts comandants i oficials, mentre que els estratopedarques normals i corrents eren oficials militars de baix rang.

## Notes

* ↑ Conegut igualment pel nom anacrònic de Imperi Bizantí.

## Referències

* ↑ Applebaum, 1989, p. 61-63.
* ↑ Macrides, 2007, p. 299.

## Bibliografia

* Applebaum, S. Judaea in Hellenistic and Roman Times: Historical and Archeological Essays (en anglès). Leiden: Brill, 1989. ISBN 978-90-04-08821-4.
* Macrides, R. George Akropolites: The History (en anglès). Oxford: Oxford University Press, 2007. ISBN 978-0-19-921067-1.
# Serra de Curull

La Serra de Curull és una serra situada al municipi de Sant Pere de Torelló (Osona), amb una elevació màxima de 1.361,3 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Església de Sant Bartomeu

«Església de Sant Bartomeu» té aquests significats:
* Església de Sant Bartomeu (Ferreries), església del poble de Ferreries, Menorca
* Església de Sant Bartomeu (Montuïri), parròquia de la vila de Montuïri (Mallorca)
* Església de Sant Bartomeu d'Atzeneta del Maestrat, església d'estil barroc (Alt Maestrat)
* Església de Sant Bartomeu (Múrcia), parròquia del centre històric de Múrcia
* Església de Sant Bartomeu (Xàbia), església de Xàbia (Marina Alta)
* Sant Bartomeu de Bajande, església de Bajande, al municipi d'Estavar (Alta Cerdanya, França)
* Sant Bartomeu de la Baronia de Sant Oïsme, església romànica a la Baronia de Sant Oïsme al municipi de Camarasa (Noguera)
* Església de Sant Bartomeu de Benicarló, temple catòlic d'estil barroc (Baix Maestrat)
* Sant Bartomeu de Burg, església parroquial del poble de Burg (Farrera, Pallars Sobirà)
* Sant Bartomeu de Cabanyes, església prop de la població d'Òrrius (Maresme)
* Sant Bartomeu de Covildases, església sufragània de la parròquia del municipi de Vidrà (Osona)
* Sant Bartomeu d'Erta, església del poble d'Erta (Pont de Suert, Alta Ribagorça)
* Sant Bartomeu de la Ginebrosa, església al municipi de la Ginebrosa (Baix Aragó)
* Església de Sant Bartomeu de la Jana, església d'estil renaixentista al municipi de la Jana (Baix Maestrat)
* Sant Bartomeu de Pincaró, església del veïnat de Pincaró (municipi d'Albanyà, Alt Empordà)
* Església de Sant Bartomeu (Riba-roja d'Ebre)
* Sant Bartomeu i Santa Tecla, església parroquial de Sitges del segle XVII
* Església de Sant Bartomeu de Torreblanca, església d'estil barroc a la població de Torreblanca (La Plana Alta)
* Sant Bartomeu de Vilamitjana, capella romànica de l'antic terme de Vilamitjana (Pallars Jussà)
* Sant Bartomeu de Seguer
* Església de Sant Bartomeu en Marne, Itàlia
* Col·legiata de Sant Bartomeu, Lieja (Bèlgica)
* Església de Sant Bartomeu, a Estanyol (Bescanó)
# Antoni Suqué Sucona

Antoni Suqué Sucona (Reus, 1866 - Barcelona, 1956) va ser un diplomàtic i escriptor català.
Fill d'un important hisendat reusenc, Leopold Suqué, propietari de la casa Suqué, i nebot de Tomàs Sucona, va estudiar la carrera diplomàtica a Madrid i el 1898 va ser nomenat vicecònsol a Gibraltar. Destinat a Orà l'any següent, va tenir diversos destins a Europa i als Estats Units d'Amèrica. El 1916 era cònsol a Montreal, el 1917 a Liverpool i el 1918 a Bahia (Brasil). Va ser cònsol general a Hongria i també a Dublín i el 1932 cònsol a Gibraltar. En retirar-se de la vida diplomàtica anà a viure a Barcelona. Publicà articles a la Revista del Centre de Lectura i diversos llibres sobre la seva experiència diplomàtica. Destaquem En el desplome de Europa: memorias de un cónsul de España (1898-1932): Orán, Londres, San Francisco, Riga, Salónica, Budapest, Trieste, Madrid, Montreal, Montevideo, Dubín, Gibraltar. Barcelona: Teide, 1954.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 631-632.