OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Torre del Comte de Fígols

La Torre del Comte de Fígols és una obra del municipi de Cercs (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una construcció de planta rectangular coberta amb un sostre pla i terrat coronat amb merlets. L'edifici consta de planta baixa i dos pisos, i té dues portes d'accés que, igual que les finestres, avui són tapiades. La porta de la façana de llevant és de mig punt i dona a la torratxa que tanca l'escala d'accés i de servei. A la façana de migdia, originàriament envoltada de jardins privats, hi ha un porxo amb balustrada que permetia l'accés a la planta baixa i era utilitzat com entrada principal. Sobre aquest porxo hi ha dues balconades que coincideixen amb les plantes, a manera de glorieta. Les obertures, escampades pels quatre murs i a tots nivells són rematats amb senzills elements gotitzants. Els pisos són diferenciats amb un fris de merlets.

## Història

La torre del comte de Fígols fou construïda a començaments de segle xx per allotjar temporalment el propietari de l'explotació minera, José Enrique de Olano y Loyzaga, i la seva família, que hi passava curtes temporades. És un edifici clarament historicista que reprodueix l'esquema dels castells coronats amb merlets dels segles xiii i xiv, un llenguatge molt utilitzat en aquest tipus de construccions que han de dignificar i diferenciar els propietaris. La torre té força paral·lelismes amb altres torres de les colònies tèxtils de la comarca: cal Metre, Cal Bassacs, Viladomiu Vell, Viladomiu Nou (Gironella), cal Pons (Torre vella i Torre nova), cal Vidal (Puig-reig), per exemple.
La torre fou utilitzada durant força anys com a seu de les oficines de l'empresa Carbons de Berga S.A., però durant els setanta del segle xx es clausurà.

## Referències

* 1 2 3 «Torre del Comte de Fígols». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2016].
* ↑ «Torre del Comte de Fígols – Cercs / Berguedà». Catalunya Medieval. [Consulta: 26 febrer 2016].
# Santuari de Siquem

En el gènesi, capítol dotzè, el Santuari de Siquem és el lloc en què Déu explicà a Abraham que la terra dels cananeus li seria donada als seus descendents, motiu pel qual li alçà un monument.

## Referències

* ↑ OFMCap, br. Matej Nastran,. «Santuario Siquem - BIBLIJA.net - La Biblia en Internet». [Consulta: 23 agost 2018].
* ↑ «Siquem» (en castellà). [Consulta: 6 juliol 2019].
* ↑ «Canaán en los tiempos del Antiguo Testamento».
# Modest

Modest és el nom dels següents personatges:
* Modest (escriptor), escriptor romà
* Juli Modest, gramàtic romà
* Sant Modest, sant eliminat del Martirologi romà el 1969, associat amb la vida de Sant Guiu.
* Modest Busquets i Torroja (Reus, 1831-1880), autor dramàtic.
* Modest Casanovas i Romeu (Lavern, 1859 - Sant Sadurní, 1926), alcalde de Sant Sadurní d'Anoia.
* Modest Cuixart i Tàpies (Barcelona, 1925 - Palafrugell, 2007), pintor català.
* Modest Feu i Estrada (Barcelona, 1870 - 1933), arquitecte modernista.
* Modest Gené Roig (Reus, 1914), escultor català.
* Modest Mússorgski (Karevo, 1839 – Sant Petersburg, 1881), va ser un dels compositors ...
* Modest Prats i Domingo (Castelló d'Empúries, 1936), filòleg i teòleg català.
* Modest Puig i Bellera (Balaguer, 1858 - 1900), advocat.
* Modest Sabaté i Puig (Cassà de la Selva, 1909 - el Voló, 1986), polític i industrial català.
* Modest Urgell i Inglada (Barcelona, 1839 - 1919), pintor i comediògraf català.
Viccionari
# Herminio Díaz Zabala

Herminio Díaz Zabala (Reocín, 12 de desembre de 1964) és un ciclista espanyol, ja retirat, que fou professional entre 1986 i 1998. Els seus majors èxits esportius els aconseguí a la Volta a Espanya, on guanyà una etapa en l'edició de 1989. El 1991 guanyà la Tirrena-Adriàtica, sent el primer espanyol en guanyar aquesta cursa. Després de la seva retirada passà a formar part de l'equip tècnic de l'ONCE, més tard anomenat Liberty Seguros. Posteriorment va passar a regentar un hotel a Santillana del Mar.
El seu germà Pedro Díaz Zabala també fou ciclista professional.

## Palmarès

* 1985
** Vencedor d'una etapa del Giro de les Regions
* 1987
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Cantàbria
* 1988
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Cantàbria
* 1989
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
* 1991
** 1r a la Tirrena-Adriàtica
* 1994
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Múrcia
* 1995
** Vencedor d'una etapa del Tasmania Summer Tour

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1989. 110è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1991. 42è de la classificació general. Porta el mallot or durant una etapa
* 1992. 51è de la classificació general
* 1993. 54è de la classificació general
* 1994. 63è de la classificació general
* 1995. 58è de la classificació general
* 1996. 63è de la classificació general
* 1997. 68è de la classificació general
* 1998. 72è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1988. 118è de la classificació general
* 1990. 90è de la classificació general
* 1991. 75è de la classificació general
* 1992. 97è de la classificació general
* 1993. 102è de la classificació general
* 1995. 35è de la classificació general
* 1996. 53è de la classificació general
* 1998. Abandona (17a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1990. 42è de la classificació general

## Referències

* 1 2 3 «DÍAZ ZABALA Herminio». [Consulta: 11 desembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Herminio DIAZ ZABALA» (en italià). [Consulta: 11 desembre 2022].
* ↑ Ferrari, Fernando. «1991, el año de éxito de Herminio Díaz Zabala» (en castellà), 14-12-2015. [Consulta: 11 desembre 2022].
* ↑ Varona, Alfredo. «Herminio Díaz Zabala, el pionero del pinganillo: "Un día en el Tour lo mandé a tomar por saco"» (en castellà), 17-11-2021. [Consulta: 11 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Herminio Díaz Zabala a sitiodeciclismo.net
# Tabacs Reig

Tabacs Reig va ser una empresa del Principat d'Andorra dedicada a la fàbricació i comercialització de tabac propietat de la família Reig durant 126 anys fins al seu tancament l'any 2007.

## Referències

* ↑ «Museu del tabac». Fundació Julià Reig. [Consulta: 5 desembre 2010].
* ↑ «Tabacs Reig, punt final». L'Avui, 13-02-2007. Arxivat de l'original el 9 de març 2012. [Consulta: 5 desembre 2010].
* ↑ «Tabacs Reig posa fi a la planta de cigars a Andorra». L'Avui, 13-01-2007. Arxivat de l'original el 10 de març 2012. [Consulta: 5 desembre 2010].
# Santuari de Yasaka

El Yasaka Jinja (japonès: 八坂神社, Yasaka-jinja) és un Jinja (santuari xintoista) situat al districte de Higashiyama-ku de Kyoto, al Japó. Està dins del popular barri de Gion i fortament lligat a ell, per la qual cosa era conegut abans de la Restauració Meiji com el Gion Jinja (祇園神社) o, més popularment, com Gion-san. Limita a l'oest amb el riu Kamo i el Shijō dōri, un dels carrers principals de la ciutat, i al sud i a l'est amb el Parc Maruyama. El santuari està dedicat als kamis Susanoo, la seva dona Kushinadahime i a altres huit deitats fills d'aquests i coneguts com a Yahashira-no-mikogami, terme que inclou a Yashimajinumi, Itakeru, Ōyatsuhime, Tsumatsuhime, Ōtoshi, Ukanomitama, Ōyatsuhiko i Suseribime.

## Història

El santuari va començar a construir-se al segle viii, concretament en 656, durant el segon any de regnat de l'emperatriu Saimei dins del Període Asuka.
En l'any 869 Heian-kyo (nom que llavors es coneixia Kyoto), era la capital imperial. L'emperador Seiwa patia les conseqüències d'una forta plaga. Llavors va decidir treure el mikoshi del Gion Jinja en processó per la ciutat fins al jardí imperial de Shinsen-en. A partir de l'any 970 l'esdeveniment va esdevenir anual, donant lloc a l'actual Gion Matsuri, el festival més important de la ciutat de Kioto.
Poc de temps després, en 994, l'emperador Ichijō va incloure els santuaris de Gion i Umenomiya de Heian-kyo en la lista que havia elaborat el seu antecessor Murakami i que finalment es convertiria en la llista dels Vint-i-dos temples (二十二社, Nijūni-sha).
Després de la Restauració Meiji, el budisme i el xintoisme van quedar més fortament separats. El santuari va canviar el seu nom per l'actual de Yasaka i en 1871 va ser inclòs dins dels 67 Kanpei-taisha (官幣大社), els més alt nivell de santuaris xintoistes amb una forta relació amb la família imperial. Aquest sistema de categorització va ser abolit després de la reforma del xintoisme com a religió imperial, conseqüència de la derrota en la Segona Guerra Mundial.

## Referències

* 1 2 Web oficial - Història de Yasaka (anglès)
* ↑ Encyclopedia of Shinto - Mikogami - Història de Yasaka (anglès)
* ↑ Kyoto City Web - Gion Festival (anglès)

## Enllaços externs

* Web oficial (japonès) (anglès)
# Tysfjord

Tysfjord (en noruec) o Divtasvuona (en sami de Lule) és un municipi situat al comtat de Nordland, Noruega. Té 1.974 habitants (2016) i la seva superfície és de 1,464.03 km².

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 12 octubre 2017].
# Fontaine-l'Évêque

Fontaine-l'Évêque (en való Fontinne-l'-Eveke) és un municipi belga de la província d'Hainaut a la regió valona. Comprèn les localitats de Leernes i Forchies-la-Marche. Limita amb Courcelles i Chapelle-lez-Herlaimont, al nord, amb Charleroi, a l'est, Anderlues a l'oest i amb Gozée al sud.

## Agermanaments

* Zografou
# O'Donnell

O'Donnell és el nom dels següents personatges:
* Carlos Manuel O'Donnell (València, 1834 - Madrid, 1903), militar i polític espanyol
* Carlos O'Donnell Vargas (Madrid, 1868 - ?), militar i polític espanyol
* Enrique José O'Donnell (Sant Sebastià, 1769 – Montpeller, 1834), comte de La Bisbal i militar irlandès instal·lat a Espanya
* Enrique O'Donnell Joris (Zamora, 1816 - Madrid, 1869), militar i polític espanyol
* Leopoldo O'Donnell (Santa Cruz de Tenerife, Canàries, 1809 - Biarritz, 1867), noble, militar i polític espanyol president del Consell de Ministres
* Peadar O'Donnell (1893 - 1986), escriptor i polític irlandès
* Rosie O'Donnell (Commack, Long Island, Nova York, 1962), actriu estatunidenca, comediant, productora, presentadora de televisió i escriptora
# Lletra tipogràfica

Una lletra tipogràfica o tipus de lletra, en tipografia, és un conjunt de signes o caràcters amb un mateix patró formal que sol tenir variants o estils cada un dels quals es defineix com una font tipogràfica. L'expressió és una referència abstracta a un disseny independentment de com es concreti en forma de tipus metàl·lics, transferibles o arxius digitals. Però fa referència a l'ús tecnològic del text, a diferència de la lletra cal·ligràfica referida a l'escriptura manual. Podem fer servir aquest terme per referir-nos a un conjunt de famílies, a una família o fins i tot a un patró formal que només té una font.
Així, per exemple, podem referir-nos a la Garamond com una lletra tipogràfica que es concreta en famílies com: Adobe Garamond o ITC Garamond produïdes per encàrrec de diferents editors tipogràfics. Alhora una família com Adobe Garamond pot incloure diverses fonts com: Adobe Garamond Regular, Adobe Garamond Italic, Adobe Garamnond Small Caps, Adobe Garamond Bold, Adobe Garamond Bold Oldstyle Figures, etc.
És possible també que hi hagi una lletra tipogràfica que només té una família composta per una sola font com, per exemple, la lletra de tipus Castellar.

## Terminologia

Si bé l'anglès ha tingut tradicionalment una paraula específica (Typeface) per denominar el patró formal tipogràfic, la tradició tipogràfica catalana no té una distinció terminològica tan clara, ja que "família tipogràfica" es refereix a la plasmació concreta d'un editor tipogràfic i no al patró general. L'autor Josep M. Pujol va proposar l'ús del terme "lletra tipogràfica" per afinitat a com ens referim als patrons formals en la cal·ligrafia, i descartava utilitzar "tipus de lletra" per la seva ambigüitat: podria referir-se al tipus o a una classe o tipologia, fet que pot induir a confusió.

## Referències

* 1 2 3 Farrando Canals, Pere «Josep M. Pujol i la composició del text». Llengua i ús, 53, 2013, pàg. 3-4.

## Vegeu també

* Classe tipogràfica
* Font tipogràfica
# Dia de la tovallola

El dia de la tovallola se celebra el 25 de maig de cada any, en honor de Douglas Adams. Es va començar a celebrar l'any 2001, just dues setmanes després de la seva mort. La data coincideix amb el Dia de l'Orgull Friqui, dia en què es va estrenar una nova esperança de la guerra de les galàxies.
Durant tot el dia, tots els fans de l'escriptor porten una tovallola. És un homenatge a Douglas Adams, que es realitza recordant la seva obra més característica, la Guia galàctica per a autostopistes. Un dels trets més significatius d'aquesta novel·la és la tovallola, ja que al principi del llibre explica que és l'estri imprescindible si es vol sobreviure voltant per la galàxia.

## Referències

* ↑ Kornblum, Janet «Hitchhiker, grab your towel and don't panic!». USA Today, 24-05-2001 [Consulta: 26 febrer 2008].

## Enllaços externs

* Towel Day - Celebrating the life and work of Douglas Adams (anglès)
* Fotos del dia de la tovallola i Grup del dia de la tovallola a Flickr
# Lletraferit

Lletraferit és una revista trimestral valenciana de caràcter cultural i literari publicada per Llibres de la Drassana. La revista se centra especialment en temes relacionats amb la cultura i la literatura valencianes. Inclou crítica de llibres, relats, ressenyes d'actes culturals i actualitat esportiva.
Va ser fundada per Felip Bens el 1996, amb una primera etapa amb vora 100 números vinculada a l'editorial Oronella. La publicació desaparegué el 2008 i no seria fins a 2012 quan tornaria als quioscos, amb un nou equip vinculat a la tertúlia literària de Bens. Esta nova etapa seria publicada per Llibres de la Drassana, i el 2017 se sumaria Ediciones Plaza, passant la periodicitat de bianual a trimestral. El 2018 instauraren els Premis Lletraferit de literatura. En la seua primera etapa va estar dirigida durant anys per Andreu Tintorer primer, i per Josep Vicent Miralles posteriorment.

## Galeria

* Discurs de presentació del segon número, fet per Josep Vicent Miralles.

## Referències

* ↑ Pàgina 3 del número 14. ISSN 1136-8179, València, Estiu de 2018
* ↑ «Presentada a València la revista Lletraferit». Valencianisme.com, 09-06-2012. [Consulta: 27 octubre 2012].
* ↑ Choví, Carles ««Lletraferit», la convivència possible». Levante-EMV, 12-06-2012 [Consulta: 27 octubre 2012].
* ↑ «L'escriptor Toni Sabater parla de la revista Lletraferit i els seus quefers a La Represa». Diari la Veu, 18-07-2016.
* ↑ «Lletraferit i CulturPlaza s'alien: Ediciones Plaza es converteix en editora de la revista cultural valenciana». Valencia Plaza, 15-02-2017. [Consulta: 24 juny 2018].
* ↑ Viñas, Eugenio. «Carles Fenollosa i Tono Fornes, guanyadors dels I Premis Lletraferit». CulturPlaza, 23-06-2018.
* ↑ Josep Vicent Miralles y Juli Navarro ganan los XXI premios El Piló de Burjassot notícia al Diario Crítico de la Comunidad Valenciana del 3 de juny de 2009 (castellà)

## Enllaços externs

* Lletraferit, al web de Llibres de la Drassana
Viccionari
# DiSEqC

DiSEqC (Digital Satellite Equipment Control) és un protocol de comunicació especial per a ser utilitzat entre un receptor de satèl·lit i un dispositiu com un commutador multiantena, un rotor d'una petita antena o un suport multi-LNB. És compatible amb els actuadors utilitzats per rotar grans antenes C band utilitzats amb un posicionador DiSEqC. Utilitza cable coaxial per transmetre dades/senyals bidireccionals i electricitat. Es basa en el plantejament mestre-esclau, i utilitza una modulació digital d'amplada de polsos sobre una portadora (també anomenada "to") de 0 o 22 kHz, que ja existeix en el cable coaxial, segons la polaritat del satèl·lit (per satèl·lits que treballen en la banda FSS, en polaritzacions lineals). És un protocol estàndard obert. Els mecanismes de control que s'utilitzen en DiSEqC són:
* Controlar la polaritat mitjançant aplicació de tensió de 13/18 volts.
* Selecció d'una determinada banda de repetició utilitzant tons de freqüència fixa de 0 o 22 kHz.
* Alguns equips també permeten la selecció de la polaritat amb tensions de 0/12 volts.
* Control de parabòliques robotitzades, mitjançant un sistema de polsos i un motor pas a pas.

## Enllaços externs

* El protocol de comunicacions DiSEqC Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# David Gale

David Gale (Manhattan, 13 de desembre de 1921 - Berkeley, 7 de març de 2008) va ser un matemàtic estatunidenc, especialitzat en economia matemàtica.
Nascut a Nova York, Gale es va graduar el 1943 a la universitat de Swarthmore (Pennsilvània) i va obtenir el 1947 el màster a la universitat de Michigan. El 1949 va rebre el doctorat a la universitat de Princeton amb una tesi de teoria de jocs dirigida per Albert W. Tucker. Després d'un curs de docent a Princeton va estar quinze anys de professor a la universitat de Brown menys un any sabàtic en el qual va treballar per la RAND Corporation. Va fer la resta de la seva carrera acadèmica a partir de 1965 a la universitat de Califòrnia a Berkeley.
Els seus camps de recerca van ser la teoria de jocs, la programació lineal i l'anàlisi convexa. Les seves aportacions a la teoria de l'equilibri general van ser fonamentals. El seu llibre de 1960 The Theory of Linear Economic Models va ser una referència obligatòria sobre el tema d'optimització.
Va ser un apassionat dels jocs abstractes; de cartes, de taula, puzles, etc. i va ser l'inventor dels jocs Chomp i Bridg-it.

## Referències

* ↑ Majumdar, 1992, p. vii.
* ↑ Adler, Feldman i Sobe, 2008, p. i.
* ↑ Perlman, 2008, p. i.
* ↑ Majumdar, 1992, p. viii.
* ↑ Majumdar, 2009, p. 607 i ss.
* ↑ Sanders, 2008, p. 51.
* ↑ Sanders, 2008b, p. i.

## Bibliografia

* Majumdar, Mukul. Equilibrium and Dynamics: Essays in Honour of David Gale (en anglès). Palgrave-Macmillan, 1992. ISBN 978-1-349-11698-0.
* Majumdar, Mukul «Equilibrium and optimality: Some imprints of David Gale» (en anglès). Games and Economic Behavior, Vol. 66, Num. 2, 2009, pàg. 607-626. DOI: 10.1016/j.geb.2009.04.018. ISSN: 0899-8256.
* Sanders, Robert «In memoriam; David Gale (1921-2008)» (en anglès). OR/MS Today, Vol. 35, Num. 3, 2008, pàg. 51-. ISSN: 1085-1038.
* Sotomayor, Marilda «A collection of papers dedicated to David Gale on the occasion of his 85th birthday» (en anglès). International Journal of Game Theory, Vol. 36, Num. 3-4, 2008, pàg. 317 i ss. DOI: 10.1007/s00182-008-0114-9. ISSN: 0020-7276.
* Turner, Laura E. «Women as Data and as Individuals: Public Dialogues on Sexism in Mathematics During the 1970's, 1980's and 1990's». A: Janet L. Beery, Sarah J. Greenwald, Cathy Kessel (eds.). Fifty Years of Women in Mathematics (en anglès). Springer, 2022, p. 355-388. ISBN 978-3-030-82657-4.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «David Gale» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Adler, Ilan; Feldman, Jacob; Sobe, Joel. «In Memoriam: David Gale». Universitat de Califòrnia, 2008. [Consulta: 16 febrer 2023]. (anglès)
* Perlman, David. «UC mathematician David Gale dies at 86». San Francisco Chronicle, 2008. [Consulta: 17 febrer 2023]. (anglès)
* Sanders, Robert. «Mathematician, puzzle lover David Gale has died». UC Berkeley News, 2008. [Consulta: 16 febrer 2023]. (anglès)
# David G Cooper

David G. Cooper (Ciutat del Cap, 1931 - París, 1986) va ser un psiquiatre sud-africà, teòric i líder de l'antipsiquiatria juntament amb R. Sr. Laing, Thomas Szasz i Michel Foucault. Va esmenar el terme "antipsiquiatria", posicionant-se en contra dels mètodes ortodoxos de la psiquiatria del seu temps.

## Biografia

Es va graduar a la Universitat de Ciudad del Cap el 1955. Es va traslladar a Londres, on va treballar en diversos hospitals, va dirigir una unitat especial per a joves esquizofrènics anomenada Vila 21. Amb Laing i altres col·laboradors, va fundar l'Associació Filadèlfia basada en un marxisme existencialista. Va deixar l'associació en la dècada del 1970 quan les seves inquietuds espirituals van començar a desplaçar les polítiques.
Va ser director de l'Institut d'Estudis Fenomenològics, i coordinador del congrés de la Dialèctica de l'alliberament, celebrat a Londres, en el Roundhouse de Chalk Farm des del 15 al 30 de juliol de 1967.
Cooper pensava que la bogeria i la psicosi eren producte de la societat, i que la seva solució veritable passava per una revolució. Amb aquesta finalitat va viatjar a l'Argentina, un país que veia com potencialment revolucionari. Més endavant, va tornar a Anglaterra durant una temporada, i després es va establir a França, on va viure la resta de la seva vida.

## Obres

Els assaigs més importants de Cooper són:
* Reason and Violence: a decade of Sartre's philosophy, Tavistock (1964) – coautor R. D. Laing
* Psychiatry and Anti-Psychiatry (Ed.), Paladin (1967)
* The Dialectics of Liberation (Ed.), Penguin (1968)
* The Death of the Family, Penguin (1971)
* Grammar of Living, Penguin (1974)
* The Language of Madness, Penguin (1978)

## Enllaços externs

* Brother Beast: the David Cooper Anti-Page Arxivat 2007-01-07 a Wayback Machine.(anglès)
* Brother Beast: A Personal Memoir of David Cooper Arxivat 2006-02-15 a Wayback Machine., por Stephen Ticktin (anglès)
# Sanri Huabao

Sanri Huabao (xinès tradicional: 三日畫報, pinyin: Sānrì Huàbào, literalment 'Pictòric dels tres dies', en anglés: China Camera News), va ser una publicació xinesa en format de periòdic tabloide.
Es tractava d'una de les trenta publicacions que, entre el 1925 i 1926, van aparèixer volent imitar l'èxit de Shanghai Huabao. Tot i que, pel fet de comptar amb col·laboradors de la publicació original, com Zhang Guangyu, Sanri Huabao va suposar un ferm competidor de Shanghai Huabao, finalment, i com la totalitat d'imitadors, va tindre una curta vida, desapareixent el 1927 arran de la Expedició del Nord del Guomindang.
Amb el tancament, els dibuixants Ye Qianyu, Huang Wennong i Lu Shaofei van traure una publicació dedicada al Manhua anomenada Shanghai Manhua.

## Referències

* 1 2 3 «Pictorial Shanghai(Shanghai huabao, 1925-1933) and Creation of Shanghai’s Modern Visual Culture» p. 43-128. 藝術學研究, 01-09-2013. [Consulta: 4 maig 2020].
* ↑ 張偉. 紙韻悠長: 人與書的往事. 秀威出版, 2009-03-01, p. 114-115. ISBN 978-986-221-148-9.
* 1 2 Laing, Ellen Johnston. «Shanghai Manhua, the Neo-Sensationist School of Literature, and Scenes of Urban Life». Ohio State University, 01-10-2010. [Consulta: 13 novembre 2013].
# Sans-culottes

Sans-culottes és la denominació que hom donava a la França de la Revolució al poble pla (obrers, artesans), que no vestien com la noblesa i la burgesia, amb calça curta (culotte) i mitges, sinó amb calces llargues. Inicialment, va ser un terme despectiu, però després va ser exhibit amb orgull pels revolucionaris.

## Vegeu també

* Dones revolucionàries
Viccionari