OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hell in the Pacific

Hell in the Pacific és una pel·lícula de guerra estatunidenca dirigida per John Boorman, estrenada el 1968.

## Argument

En el transcurs de la Segona Guerra Mundial en el Pacífic, un aviador americà abatut cau sobre una illa ja ocupada per un mariner japonès. Cadascun intentarà prendre possessió de l'illa. Finalment, construiran junts un rai. Però les fotos de soldats torturats i més les seves diferències culturals replantejaran la seva cooperació mútua.
Hi ha dues seqüències finals a la pel·lícula:
* Primer final: Mentre que la tensió entre els dos protagonistes és al seu apogeu, un bombardeig els mata tots dos.
* Segon final: Mentre que la tensió entre els dos protagonistes és al seu apogeu, se'n va cadascú pel seu costat...

## Repartiment

* Lee Marvin: Pilot Americà
* Toshirō Mifune: el japonès

## Al voltant de la pel·lícula

* La pel·lícula va ser rodada durant quatre mesos a Palaos, entre les Filipines i Nova Guinea. Una curt argument va servir de base a la intriga, el decorat natural va servir d'inspiració en el rodatge pròpiament dit.
* La pel·lícula existeix amb un final alternatiu (que és el final inicial de John Boorman). Els productors van jutjar que no era prou espectacular i van decidir tallar la discussió final per muntar un stock-shot d'explosió. Explosió entesa com a resultes d'un bombardeig on els dos protagonistes trobaven la mort. Heus aquí el final original: Després dels insults, l'americà recupera els seus temes i la seva bossa a l'esquena. El japonès es posa en silenci el seu uniforme militar. Els dos homes es llancen una última mirada: rancuniosa per a l'americà i abatuda per al japonès. L'americà se’n va de la base i el japonès surt d'esquena i deixa una cadira buida i un rellotge...
* La idea de Boorman era "de donar una gir a la indústria" fent una pel·lícula muda. La primera part de la pel·lícula és efectivament sense cap diàleg elaborat.
* Toshirō Mifune va ser contractar per indicació expressa de Lee Marvin, que era un gran admirador de l'actor japonès.
* Mifune no parla una paraula d'anglès, el rodatge amb John Boorman no va ser fàcil. Lee Marvin en va aprofitar per ensenyar al seu company algunes paraules angleses.
* Durant el rodatge, hi va haver una certa pressió sobre el director per rodar una confrontació violenta entre Marvin i Mifune. La pel·lícula no contenia cap combat físic entre els dos enemics. Boorman va introduir dues imatges mentals on els protagonistes veuen, l'un després de l'altre, la seva pròpia mort. Boorman declararà molts anys més tard que la pel·lícula seria millor sense aquesta curta escena... Aquesta seqüència, evidentment, va servir per la venda de la pel·lícula, ja que es trobarà a l'anunci.
* La pel·lícula ha esdevingut una mena de clàssic (no oficial) de la història del cinema.
* La pel·lícula té la particularitat de no tenir més que dos actors i un punt comú amb L'empremta de Joseph L. Mankiewicz (1972).
# Alexarc (historiador)

Alexarc (llatí Alexarchus, grec Ἀλέξαρχος) fou un historiador grec que va escriure un treball sobre la història d'Itàlia. En aquesta obra hi ha una opinió sobre l'origen de les paraules Epir i Campània que Plutarc menciona als seu Llibre III.

## Referències

* ↑ Schmitz, Leonhard. «Alexarchus». A: William Smith. Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). vol.1. Boston: Little, Brown and Company, 1867, p. 128.
* ↑ Plutarc, Vides paral·leles, 7
# Sala Imperio

La Sala Imperio era una sala d'espectacles de Barcelona, situada al carrer de la Diputació, entre la Rambla de Catalunya i Balmes, just al davant del Teatre del Nou Retir. Va funcionar entre 1909 (es va inaugurar el divendres, 2 d'abril) i 1918, quan va ser enderrocada per edificar al solar la Casa Fabra i Coats. També s'hi van fer projeccions cinematogràfiques.
Hi van actuar Antonia Mercé "La Argentina", Pastora Imperio (que hi feu l'estrena a Barcelona d'El amor brujo de Manuel de Falla en 1915, uns mesos després que l'estrena absoluta a Madrid), Raquel Meller o Tórtola Valencia, entre d'altres.
# SGF

SGF té els següents significats:
* The Spaceguard Foundation, organització privada dedicada a observar objectes propers a la Terra i protegir-se'n
* Societat Geològica de França, associació dels professionals de la geologia de França
* Societat General de Finançament, empresa pública dedicada al finançament de projectes de desenvolupament del Quebec
* Statistique Générale de la France, organisme públic històric d'estadística de França
* Federació Sueca de Golf (del seu nom en suec Svenska GolfFörbundet), organisme rector del golf a Suècia
* Solution Growth Facility, experiment integrat en el programa del satèl·lit EURECA
* Sistema de gestió de fitxers, mètode per a emmagatzemar la informació en un equipament informàtic
* Funció de Green estocàstica (del seu nom en anglès Stochastic Green Function), algoritme de Monte Carlo quàntic per a bosons
* Smart Game Format, format de fitxer utilitzat per a la gestió de dades de jocs de tauler
# Luci Pinari Escarp

Luci Pinari Escarp (llatí: Lucius Pinarius Scarpus) va ser un militar romà del segle ii aC. Formava part de la gens Pinària, una molt antiga gens romana d'origen patrici.
Marc Antoni el va situar a Cirene i al país veí amb quatre legions, una mica abans de la batalla d'Àccium. Després de la derrota, Marc Antoni va desembarcar a Líbia, però Escarp, que va veure que les possibilitats del seu antic cap eren escasses, va refusar rebre'l, i va fer matar els seus enviats. Va posar les seves tropes a les ordes de Gai Corneli Gal, lloctinent d'August. Es creu que Corneli Gal el va confirmar en el govern de Cirenaica potser supeditat a ell mateix, que llavors era governador d'Egipte.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/743?rgn=full+text;view=image;q1=ScarpusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 735. ]
# Reculfoz

Reculfoz és un municipi francès situat al departament del Doubs i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 51 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Reculfoz era de 51 persones. Hi havia 16 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols) i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 19 habitatges, 15 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 1 estava desocupat. 17 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 15 habitatges principals, 10 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 5 tenien quatre cambres i 10 en tenien cinc o més. 12 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 6 habitatges hi havia un automòbil i a 9 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Reculfoz el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 29 persones, 24 eren actives i 5 eren inactives. Les 24 persones actives estaven ocupades(14 homes i 10 dones).. De les 5 persones inactives 1 estava jubilada i 4 estaven estudiant.

### Activitats econòmiques

Els 2 establiments que hi havia el 2007 eren d'empreses d'hostatgeria i restauració.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Reculfoz a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Reculfoz a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Hankinson

Hankinson és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 1.058 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hankinson tenia 1.058 habitants, 454 habitatges, i 261 famílies. La densitat de població era de 291,8 hab./km².
Dels 454 habitatges en un 25,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,4% hi vivien parelles casades, en un 7,7% dones solteres, i en un 42,3% no eren unitats familiars. En el 39,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 25,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,14 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,6% tenia menys de 18 anys, un 6% entre 18 i 24, un 21,3% entre 25 i 44, un 20,3% de 45 a 60 i un 30,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.125 $ i la renda mediana per família de 39.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.417 $ mentre que les dones 17.955 $. La renda per capita de la població era de 15.676 $. Entorn del 6,2% de les famílies i el 12,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hankinson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hankinson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# Joseph Laporte

Joseph "Joe" Laporte, (Mont-real, 31 de març de 1907 - Quebec, 12 de maig de 1983) fou un ciclista canadenc. Com a ciclista amateur va competir en diferents proves als Jocs Olímpics de 1924 i de 1928. Com a professional va disputar algunes curses de sis dies. Guanyà els Sis dies de Mont-real de 1930 fent equip amb Piet van Kempen.

## Palmarès

* 1930
** 1r als Sis dies de Mont-real (amb Piet van Kempen)

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Joe Laporte». [Consulta: 21 octubre 2024].
* ↑ «LAPORTE Joseph "Joe"». [Consulta: 21 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Alan Rusbridger

Alan Rusbridger (Rhodèsia del Nord, 29 de desembre de 1953) és un periodista, cap d'edició de The Guardian i editor d'aquest diari des de 1995, fins a l'any 2015. És també membre de la Scott Fundation (que posseeix The Guardian i The Observer)

## Biografia

Nascut a Rhodèsia del Nord, actualment Zàmbia, és fill de G.H Rusbridger, Director d'Educació de Zàmbia, i B.E. Va estudiar a Cranleigh School, un col·legi independent de nois a Cranleigh (Surrey) al Magdalene ColleBorn a Zàmbia, i es va graduar a la Universitat de Cambridge amb el Graduat en Anglès el 1976. Es va casar amb l'educadora Lindsay Mackie i tenen dos fills (nascuts el 1983 i 1986). Amb una gran afició per la música, toca el piano i el clarinet. És també president de l'Orquestra Jove Nacional de Gran Bretanya del 2004.

## Carrera

La carrera de Rusbridger va començar al Cambridge Evening News, on va treballar com a reporter abans d'entrar a The Guardian el 1979. També va treballar com a cronista, columnista, i reporter abans de sortir del diari per fer crítiques de TV pel diari The Observer.
El 1987 va ser corresponsal a Washington DC pel London Daily News abans de retornar al The Guardian.
Al següent any va passar d'escriure a editar, posant en marxa el Guardian Weekend magazine i la secció G2 en paper. Va ser nomenat director adjunt el 1994, quan va començar a treballar en les incursions inicials del diari en l'edició digital. Com a editor, va ajudar el llançament del Guardian Unlimited –ara guardian.co.uk- i el 2004, va ser responsable del redisseny i transformació del format en paper cap al format European Berliner.
Va supervisar la integració de les operacions en paper i digital, ajudant a construir una web que avui en dia atrau a més de 30 milions de visitants per mes. Es troba al top 10 global new sites, i ha estat regularment votat el millor diari digital del món.
En el seu editorial el diari ha lliurat una sèrie de batalles d'alt nivell sobre la difamació i la llibertat de premsa, incloent casos de Neil Hamilton, Jonathan Aitken, la llibertat de Policia de Federació, Trafigura, d'informació i de Wikileaks En paper, el diari va ser nomenat diari de l'any cinc vegades entre 1996 I 2006. Rusbridger ha estat nomenat editor de l'any en tres ocasions.

## Referències

* ↑ «Freedom of information» (en anglès). New Yorker, 07-10-2013. [Consulta: 20 juny 2014].

## Enllaços externs

* Perfil a The Guardian
# Sala Monferrato

Sala Monferrato és un municipi al territori de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont (Itàlia). Limita amb els municipis de Cella Monte, Cereseto, Ottiglio, Ozzano Monferrato i Treville.

## Galeria

* Arxiu històric
* Castell de Sala Monferrato
* Façana del castell
* Església de Santa Maria
* Ajuntament
# Teileann

Teileann (en anglès Teelin) és una vila d'Irlanda, al comtat de Donegal, a la província de l'Ulster. Es troba a la Gaeltacht an Láir. És a prop de Slieve League, a l'extrem nord-oest de la badia de Donegal.
El poble és conegut per la pesca, el busseig i la música tradicional. Té un bon port profund i rampes segures per a amarrar els vaixells. És una comunitat de parla irlandesa i ha estat objecte de molts estudis lingüístics.
Teileann va ser un dels primers assentaments d'aparèixer en els mapes d'Irlanda, ja que va ser un port important.
La planificació de les cases a la zona és un bon exemple de la tan criticada desenvolupament cinta endèmica a Irlanda, amb habitatges que s'encadenen al llarg de la carretera principal de diversos quilòmetres amb poca agrupació fins fa poc.
El folklorista Seán Ó hEochaidh és de Teileann.

## Referències

* ↑ Placenames (Ceantair Ghaeltachta) Order 2004.

## Enllaços externs

* Teileann (Teelin) Arxivat 2009-09-29 a Wayback Machine. a Donegal Places
# SFK Etar Veliko Tarnovo

El SFK Etar Veliko Tarnovo (en búlgar Етър Велико Търново) és un club de futbol búlgar de la ciutat de Veliko Tarnovo.

## Història

El club va néixer el 17 de juliol de 2013 amb el nom OFC Etar Veliko Tarnovo, en comprar la llicència de FC Botev Debelets, després de la desaparició per problemes econòmics de PFC Etar 1924 Veliko Tarnovo.
L'any 2016 accedí a categoria professional, a la segona divisió, i un any més tard a primera categoria.

## Palmarès

* Segona divisió de Bulgària
** 2016-17
* Tercera divisió de Bulgària
** 2015-16

## Referències

* ↑ «Учредяват новия Етър!». football24.bg. Arxivat de l'original el 2018-01-10. [Consulta: 3 agost 2017].
* ↑ Новият „Етър В. Търново” е вече факт!
* ↑ «Етър Велико Търново започва на чисто във В група». gong.bg.
* ↑ Официaлнo: “Етъp” във Втopa лигa
* ↑ «Nesebar vs. Etar 2–2». soccerway.com, 27-05-2017.
* ↑ „Етър” влезе в елита!
# Luis Giannattasio Finocchietti

Luis Giannattasio Finocchietti (Montevideo, 1894 - ibídem, 1965), va ser un empresari, enginyer i polític uruguaià, president constitucional del Consell Nacional de Govern de l'Uruguai entre l'1 de març de 1964 i el 7 de febrer de 1965.

## Biografia

Enginyer des de 1918, va ser un empresari d'èxit al terreny de la construcció. Professor d'Enginyeria Sanitària a la Universidad de la República, va ser president de la Cambra de la Construcció entre 1946 i 1948 i de la Unió Panamericana de Societats d'Enginyeria el 1949.
Dins del Partit Nacional - o "Blanco" - va pertànyer a l'"herrerisme", el 1959 va ser designat ministre d'Obres Públiques pel primer govern blanc i va conservar aquesta secretaria durant tot el període
El seu treball el va conduir a ser candidat al Consell Nacional de Govern en la llista guanyadora de les eleccions de 1962. Va ser el segon titular de la llista guanyadora al Consell, pel que li corresponia la presidència del mateix durant el segon any, des de març de 1964. Tanmateix, no va arribar a completar el seu mandat, ja que va morir en exercici del seu càrrec, a Montevideo, el 7 de febrer de 1965, poques setmanes abans de deixar la presidència del cos i pocs dies després d'haver participat en Anglaterra, com a representant uruguaià, en els funerals de Winston Churchill. Va ser substituït en el seu càrrec en el Consell per Alejandro Zorrilla de San Martín.
El dia de la seva mort va ser decretat com a duel nacional pel Poder Legislatiu del Consell. En ell, ratificarien el seu successor, Washington Beltrán Mollin, i una comitiva de legisladors.
Una important avinguda de la Ciudad de la Costa, al departament de Canelones, porta el seu nom.

## Referències

* ↑ Decret de llei 13.324 sobre la mort de l'expresident uruguaià Luis Giannattasio. (castellà)

## Enllaços externs

* Presidència de l'Uruguai Arxivat 2011-02-24 a Wayback Machine. (castellà)
# Hankovce (Bardejov)

* No s'ha de confondre amb Hankovce (Humenné).
Hankovce és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1377.
# Alan Shepard

Alan Shepard (Derry, 18 de novembre de 1923 - Pebble Beach, 21 de juliol de 1998) va ser un astronauta nord-americà. Va iniciar la seva carrera com pilot de prova de les Forces Armades i va registrar més de 8.000 hores de vol. L'any 1944 es va llicenciar en l'Acadèmia Naval Militar i va participar en diverses accions de la Segona Guerra Mundial al Pacífic. Acabada la guerra, va rebre formació de pilot i es va graduar a l'Acadèmia Aeronaval de Pensacola el 1947. El 1959, es va convertir en astronauta.

## A l'espai

Va acumular més de 216 hores a l'espai a bord de dues naus espacials i el 1961 va comandar el primer vol suborbital americà quan va viatjar a bord del Mercury 3. A causa d'aquest vol suborbital, els americans, el consideren el primer astronauta americà (el primer vol orbital americà fou emprès per John Glenn a bord del Friendship 7 el 20 de febrer de 1962). La nau va arribar a una altitud de 187 quilòmetres en un vol de 15 minuts.
Va interrompre la seva carrera 10 anys a causa de la malaltia de Ménière; però, després d'una operació complicada, la va reprendre per a entrenar-se en el programa espacial Apollo. El 1971 va comandar la missió Apollo 14. Al costat del seu company Edgar Mitchell va caminar sobre la superfície de la Lluna durant nou hores. Shepard també va ser la primera persona a jugar a golf a la Lluna.
El 1974 es va retirar de la NASA. Va morir el 21 de juliol de 1998 després d'una llarga malaltia.

## Referències

* ↑ Thompson, Neal. Light this candle: the life and times of Alan Shepard, America's first spaceman. 1. ed. Nova York: Crown Publishers, 2004. ISBN 978-0-609-61001-5.
* ↑ «Alan Shepard». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Alan B. Shepard Jr.». National Aeronautics and Space Administration. Arxivat de l'original el 3 novembre 2004. [Consulta: 14 agost 2021].
* ↑ Wilford, John Noble «Alan B. Shepard Jr. Is Dead at 74; First American to Travel in Space». The New York Times, 23-07-1998 [Consulta: 14 agost 2021].
# Tobias Burghardt

Tobias Burghardt (Essen-Werden, Alemanya, 1961). És poeta, assagista, antòleg i traductor de poesia. Després de diversos anys a La Paz, a Berlín, i a Buenos Aires, resideix actualment a Stuttgart. Va dirigir la revista d'assaig i poesia Delta (1987-1991), dedicada a les lletres llatinoamericanes i ibèriques. Des de 1989, exerceix com a director de l'editorial Edition Delta. Des de 1992, escriu per als diaris Stuttgarter Zeitung (Alemanya) i Neue Zürcher Zeitung (Suïssa). Ha estat jurat, traductor i coordinador del projecte poètic multilingüe Anna Blume, inspirat en un poema del dadaista alemany Kurt Schwitters, en el marc de l'exposició mundial Expo 2000 a Hannover. El 2011, va ser jurat del III Premi Internacional de Poesia Víctor Valera Mora, a Caracas. Ha publicat set poemaris a Alemanya i diverses antologies traduïdes a l'àrab, castellà, japonès, portuguès, serbi i suec. Alhora, tradueix a l'alemany amb la seva dona Juana Burghardt de l'espanyol, el portuguès i el català autors com António Ramos Rosa, Eugenio de Andrade, Casimiro de Brito, Ana Paula Tavares, Conceição Lima, Miquel Martí i Pol, Joan Margarit, Maria-Mercè Marçal, Teresa Pascual i Susanna Rafart, a banda de nombrosos llibres de poesia llatinoamericana i ibèrica.

## Referències

* ↑ «Tobias Burghardt». Tralicat. (Institut Ramon Llull). Arxivat de l'original el 2015-11-21. [Consulta: 20 novembre 2015].
# Saltar de Lacon-Zori

Saltar de Lacon-Zori fou fill i successor de Torxitori I de Zori com a jutge de Gallura vers el 1113. No es coneix res de la seva vida. El seu successor fou el seu oncle Itocor de Gunale.