OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Caterina Barili

Caterina Chiesa Barili-Patti, coneguda també com a Caterina Chiesa Barilli-Patti (Roma; 1790 - ibídem, 6 de setembre de 1870) fou una cantant italiana d'òpera en la tessitura de soprano.

## Biografia

Caterina Barili fou una diva de l'òpera italiana que va interpretar rols principals, com ara l'Elvira de I puritani de Vincenzo Bellini, al Teatre San Carlo de Nàpols. A l'inici de la dècada de 1840 va signar un contracte amb el teatre de l'Òpera de Madrid. A finals de la mateixa dècada va perdre la veu, segons el New York Herald, el qual l'any 1848, amb motiu de la seva aparició en I Capuleti e i Montecchi de Bellini en el Castle Garden, va dir d'ella: "la seva veu és una mera anècdota - està arruïnada".
Es va casar amb el compositor Francesco Barili i, després de la mort de Barili, es va tornar a casar amb el cantant i empresari Salvatore Patti. Va tenir un total de vuit fills, dels quals els fills de Barili que es van dedicar a la música van ser Clotilda, Ettore, Nicola i el cantant i director Antonio Barili. Del segon matrimoni amb Patti, la filla més famosa va ser la cantant d'òpera Adelina Patti, i també es van dedicar a la música els seus germans Amelia, Carlotta i el violinista i director d'orquestra Carlo.

## Bibliografia

* Katherine K. Preston: "Opera on the Road: Traveling Opera Troupes in the United States, 1825-60", Neuauflage University of Illinois Press, 2001, ISBN 9780252070020, p.396
* Clarissa Lablache Cheer: "The Great Lablache", Xlibris Corporation, 2009, ISBN 9781441502148, p.211
* Stanley Sadie, Laura Williams Macy: "The Grove Book of Operas", Oxford University Press, 2006, ISBN 9780195309072, p.503
* Susana Salgado: "The Teatro Solís: 150 Years of Opera, Concert, and Ballet in Montevideo", Wesleyan University Press, 2003, ISBN 9780819565945, p.50
* "The Musical world", Band 43, J. Alfredo Novello, 1865, pp.146-47
* Vera Brodsky Lawrence: "Resonances, 1836-1849", Neuauflage University of Chicago Press, 1988, ISBN 9780226470092, p.497

## Referències

* ↑ Paul S. Ulrich, Biographisches Verzeichnis für Theater, Tanz und Musik.
# L'Heure exquise

L'Heure exquise és una pel·lícula francesa dirigida per René Allio i estrenada el 1981. Fou rodada a Marsella.

## Sinopsi

Records familiars de René Allio a Marsella des dels anys 1920 fins als 1950.

## repartiment

* Jean Allio
* Paul Allio
* Pierre Allio
* René Allio
* Akli Amouche
* Cyril Collard
* Isabelle Fenech
* Jean Maurel

## Acollida

La pel·lícula es va reestrenar l'1 d'octubre al 31 de desembre de 2014 juntament amb La Vieille dame indigne (1965) i Dura jornada per a la reina (1973) a 15 pantalles de Cinemas du Sud (Provença-Alps-Costa Blava) en el marc d'una "retrospectiva René Allio" organitzada per Cinétilt.

## Notes

* ↑ Les DVD de ces films (restaurés numériquement) sont distribués par Shellac Arxivat 2020-03-02 a Wayback Machine.
* 1 2 Cinémas du Sud/Cinétilt

## Enllaços externs

* l'heure exquisite a shellacfilms.com
# Frontera entre Eritrea i el Sudan

La frontera entre Eritrea i el Sudan és la línia que separa l'oest d'Eritrea del sud del Sudan. Té una longitud de 605 kilòmetres.

## Traçat

La frontera surt del trifini entre l'Eritrea, l'Etiòpia i Sudan, situada sobre el curs del riu Tekezé (14° 15′ 35″ N, 36° 33′ 40″ E﻿ / ﻿14.25972°N,36.56111°E﻿ / 14.25972; 36.56111﻿ (Trifini Érythrée-Éthiopie-Soudan)), prop de la vila etíop de Humera. Es dirigeix cap al nord per aproximadament 100 km abans d'obliquar vers el nord-est. La frontera terrestre s'acaba als marges del mar Roig (17° 58′ 25″ N, 38° 34′ 37″ E﻿ / ﻿17.973508°N,38.577003°E﻿ / 17.973508; 38.577003﻿ (Mar Roig)).
La frontera marítima entre els dos països continua al Mar Roig més de cent quilòmetres fins a la reunió amb les fronteres marítimes de l'Aràbia Saudita.
Des del punt de vista administratiu, la frontera separa les regions eritrees (zobas) d'Anseba, Gash-Barka i Semien-Keih-Bahri dels Estats sudanesos de Kassala, Mar Roja i Gedarif. Els principals punts de pas són Karora, Sala, Sebderat i Teseney

## Història

La frontera es defineix per primera vegada entre 1880 i 1890, durant la colonització italiana d'Eritrea i la separava de la colònia del Sudan. El 1936, Eritrea va passar a formar part de l'Àfrica Oriental Italiana. El 1941, durant la Campanya d'Àfrica Oriental de la Segona Guerra Mundial, el territori va ser envaït i administrat per les forces britàniques. El 1952, Eritrea i Etiòpia van formar una federació. La frontera entre Eritrea i Sudan va ser llavors part de la frontera internacional entre Etiòpia i Sudan.
Després de guanyar l'any 1991 la guerra contra Etiòpia començada el 1962, Eritrea es va convertir en un país independent al maig de 1993.

## Referències

* ↑ Un pacto con las peores dictaduras, La Vanguardia, 11 de juliol de 2016
* ↑ Eritrea, Africa South of the Sahara 2004, p. 391

## Enllaços externs

* Eritrea and Sudan: Situation of the border region between the two countries, including military and police patrols, as well as legal crossing points; information on physical obstacles to prevent crossing, such as fences and mines; number of people legally and irregularly crossing the border (2013-May 2014), al web de l'ACNUR
# Frontera entre l'Afganistan i l'Uzbekistan

La frontera entre l'Afganistan i l'Uzbekistan és la frontera de 936 kilòmetres en sentit est-oest que separa el sud-oest de l'Uzbekistan (província de Surjandarin) del nord-est de l'Afganistan (província de Balkh). Abans de la dissolució de la Unió Soviètica en 1991 aquesta frontera era una petita porció de la llarga frontera entre Afganistan i la Unió Soviètica.

## Traçat

La frontera entre tots dos països és el riu Amudarià, a 50 kilòmetres al nord de la vila afganesa de Mazar-i-Sharif i de la ciutat usbeca de Termez. Comença a l'extrem occidental amb el trifini entre l'Afganistan, l'Uzbekistan i el Turkmenistan, i acaba a l'extrem oriental a la trifini entre ambdós estats i Tadjikistan.
No obstant això es va elevar una tanca de filferro d'arços d'alt voltatge (380 volts) i un camp de mines al voltant del riu Amudarià. La regió de la frontera està contínuament controlada per les patrulles militars de l'Uzbekistan. La creació d'aquesta zona es deu a l'entrada de l'exèrcit estataunidenc després dels atemptats de l'11 de setembre de 2001 per evitar fugides de la província de Surjandarin.
Existeix solament un pas fronterer anomenat el Pont de l'amistat Afganistan-Uzbekistan, prop del poble afganès de Hajratan.

## Referències

* ↑ «Afganistan». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ Wielki Encyklopedyczny Atlas Świata, t. 9: Azja Środkowo-Zachodnia. Warszawa: Wydawnictwo Naukowe PWN, 2006, s. 52. ISBN 83-01-14924-8
* ↑ McElroy, Damien. «Tashkent urged to allow UN aid across bridge». The Daily Telegraph, 11-11-2001. Arxivat de l'original el 7 de setembre 2012. [Consulta: 7 juny 2007].
* ↑ Bivens, Matt. «The Afghan Humanitarian Crisis». The Nation, 16-11-2001. Arxivat de l'original el 2011-12-25. [Consulta: 7 juny 2007].
* ↑ Naima Suleyman, Urakbai Ketbenbaev. «Uzbek Forces on War Footing». Institute for War & Peace Reporting, 02-10-2001. Arxivat de l'original el 26 setembre 2007. [Consulta: 7 juny 2007].
# Los motivos de Berta

Los motivos de Berta és una pel·lícula espanyola, que fou la primera pel·lícula del seu director, José Luis Guerín. Fou rodada en cinc setmanes el 1983 a la localitat segoviana de Melque de Cercos amb un pressupost de 10 milions de pessetes. Fou projectada a la secció de nous realitzadors del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià (1984) i participà en la secció paral·lela no competitiva Fòrum de Cinema Jove al 35è Festival Internacional de Cinema de Berlín (1985).

## Sinopsi

Berta és una adolescent d'un petit poble, que porta una vida solitària en l'entorn rural, jugant amb insectes, granotes i tot allò que la rodeja, i que excita la seva imaginació infantil. L'arribada d'un enigmàtic personatge que forma part d'una colla de teatre ambulant al lloc provocarà una sèrie de fets que la influenciaran i precipitaran la seva evolució a la maduresa.

## Repartiment

* Silvia Gracia - Berta
* Iñaki Aierra - Demetrio
* Arielle Dombasle - Mabel
* Rafael Díaz - Ismael

## Premis

* Premi Sant Jordi a la millor pel·lícula espanyola (1986)

## Referències

* ↑ Arielle Dombasle protagoniza 'Los motivos de Berta', de José Luis Guerín, El País, 11 de juliol de 1983
* ↑ Aplausos para 'Los motivos de Berta', de José Luis Guerín, en el festival de Berlín, El País, 20 de febrer de 1985
* ↑ Los motivos de Berta a fotogramas.es
* ↑ «José Luis Guerín. Premios». Instituto Cervantes, 01-07-2015. [Consulta: 18 setembre 2015].

## Enllaços externs

* Los motivos de Berta, Diccionari del Cinema a Catalunya
* (2) LOS MOTIVOS DE BERTA, DE JOSÉ LUIS GUERÍN. Arxivat 2020-09-25 a Wayback Machine. a vanavision.com
# Cordà en honor al Crist de la Bona Mort

La Cordà en honor del Crist de la Bona Mort és una cordà que es realitza a Alaquàs el dia 8 de setembre de cada any en honor del Crist de la Bona Mort. L'any 2016 en van tirar 2.000 dotzenes de coets.
Des de l'any 2010 a instància de l'Associació Amics i Amigues de la Cordà d'Alaquàs està declarada com a Festa d'Interés Turístic Provincial del País Valencià.

## Referències

* ↑ Olaya, Pilar «La pólvora cobra protagonisme». Levante-EMV.
* ↑ Besó Ros, Adrià. «La festa del Santíssim Crist de la Bona Mort a Alaquàs». [Consulta: novembre 2017].
* ↑ «[http://www.dogv.gva.es/datos/2015/05/11/pdf/2015_4140.pdf RESOLUCIÓ de 10 d'abril de 2015, del conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació, per la qual s'atorga la declaració de festa d'interés turístic provincial de la Comunitat Valenciana a la cordà en honor del Crist de la Bona Mort d'Alaquàs]». Ddogv.gva.es, 2015. [Consulta: novembre 2017].
# Joan Prat i Carós

Joan Prat i Carós (1947) és antropòleg, catedràtic emèrit d'antropologia a la Universitat Rovira i Virgili de Tarragona.
Ha estar professor a la Universitat de Barcelona i a la Universitat Rovira i Virgili. Ha fet estudis sobre les religions i l'espiritualitat, àmbits que ha abordat des de diverses perspectives: la religió popular o "experiència religiosa ordinària", les manifestacions no legitimades del fenomen religiós conegudes com a "sectes", i l'espiritualitat. A més, s'ha interessat per altres àmbits d'estudi com les festes, la cultura popular, la història i la bibliografia del folklore i l'antropologia a Espanya o el mètode biogràfic.

## Llibres més destacats

* Los sentidos de la vida: la construcción del sujeto, modelos del yo e identidad (2007). Barcelona, Bellaterra.
* El estigma del extraño: un ensayo antropológico sobre sectas religiosas (2001). Barcelona, Ariel, 2001.
* Antropología de los pueblos de España, coordinat conjuntament amb Isidoro Moreno Navarro, Ubaldo Martínez Veiga i Jesús Contreras Hernández. Madrid, Taurus.
* La mitologia i la seva interpretació (1984). Sant Cugat del Vallès, Barcelona, Els Llibres de la Frontera
* Les festes populars (1984), conjuntament amb Jesús Contreras Hernández. Barcelona, La Llar del Llibre, Els Llibre de la Frontera.
* La cultura popular a Catalunya: estudiosos i institucions, 1853-1981 (1982), conjuntament amb Llorenç Prats Canals, M. Dolors Llopart i Puigpelat. Barcelona : Fundació Serveis de Cultura Popular.
* Las raíces del miedo: antropología del cine de terror (1979), conjuntament amb Romà Gubern Garriga-Nogues. Madrid, Tusquets editors.
* Els nous imaginaris culturals: Espiritualitats orientals, teràpies naturals i sabers esotèrics (2012), coordinat conjuntament amb Montse Anguera, Felip R. Caudet, Dominika Dittwald, Jose Reche Navarro, Inés Tomàs Alabart, Iolanda Vivancos. Tarragona, Publicacions URV.
* I això és la meva vida: relats biogràfics i societat (2004), coordinació. Barcelona, Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura

## Referències

* 1 2 «Joan Prat – XIV Congreso de Antropología» (en espanyol europeu). [Consulta: 16 octubre 2018].
* ↑ Virgili, Universitat Rovira i. «Dr Joan Prat Caros - TVAntropologia - DAFITS - URV» (en castellà). [Consulta: 21 octubre 2018].
* ↑ Contreras, J.; Pujadas, J.J.; Roca Girona, J.. Pels camins de l'etnografia: un homenatge a Joan Prat.. Tarradona: DAFITS, ITA, 2012.
* ↑ «Joan Prat i Carós - Dialnet» (en castellà). [Consulta: 16 octubre 2018].
# Kosciusko

Kosciusko és una població dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 7.372 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kosciusko tenia 7.372 habitants, 2.885 habitatges, i 1.906 famílies. La densitat de població era de 377,5 habitants/km².
Dels 2.885 habitatges en un 31,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,2% hi vivien parelles casades, en un 21,9% dones solteres, i en un 33,9% no eren unitats familiars. En el 31,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,43 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,2% tenia menys de 18 anys, un 9,5% entre 18 i 24, un 23,9% entre 25 i 44, un 19,8% de 45 a 60 i un 20,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 77,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.737 $ i la renda mediana per família de 29.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.423 $ mentre que les dones 16.487 $. La renda per capita de la població era de 13.478 $. Entorn del 20,9% de les famílies i el 24,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kosciusko». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Kosciusko». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Kràsna Slobodà

Kràsna Slobodà (en (ucraïnès): Красна Слобода) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 138 habitants. Pertany al districte de Bilogorsk.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# La Chambónia

La Chambonie és un municipi francès situat al departament del Loira i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 60 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de La Chambonie era de 60 persones. Hi havia 28 famílies de les quals 12 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 12 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 60 habitatges, 28 eren l'habitatge principal de la família, 29 eren segones residències i 3 estaven desocupats. 57 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 28 habitatges principals, 21 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 3 tenien tres cambres, 11 en tenien quatre i 15 en tenien cinc o més. 15 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 15 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de La Chambonie el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 8 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 36 persones, 26 eren actives i 10 eren inactives. De les 26 persones actives 22 estaven ocupades (13 homes i 9 dones) i 4 estaven aturades (1 home i 3 dones). De les 10 persones inactives 3 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de fabricació d'altres productes industrials i 1 d'una empresa de construcció.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de La Chambonie a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de La Chambonie a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Kurówka

Kurówka és un riu del sud-est de Polònia, afluent directe del riu Vístula. La seva llargada és d'aproximadament 50 quilòmetres i la seva conca cobreix aproximadament 395,4 km²;. La seva font està situada prop del poble de Piotrowice Wielkie i s'uneix amb el Vistula a Puawy. Entre els pobles notables situats al llarg del riu trobem Garbów, Markuszów, Kurów i Końskowola.
Atès que la planta de producció de nitrogen de Puawy utilitza el riu com la font principal d'aigua, aquesta es canalitzava i estava separada de Vistula per un sistema de preses i rescloses. A part de corrents més petits, el riu té dos afluents principals: l'afluent dret, anomenat Biaka (de vegades també hom es refereix a ell com Bielkowa), i l'afluent esquerre anomenat Garbówka (de vegades anomenat Struga Kurowska).
# Kurórtne

Kurórtne (en (ucraïnès): Курортне) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 421 habitants. Pertany al districte de Bilogorsk.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Josep Marín i Sospedra

Josep Marín Sospedra (El Prat de Llobregat, 25 de gener de 1950) és un atleta i entrenador català especialista en proves de marxa. Participà en quatre Jocs Olímpics (1980, 1984, 1988 i 1992) tant a la prova de 20 km com a la 50 km, quedant sempre entre els deu primers. La seva millor classificació fou el quart lloc a la prova de 20 km dels Jocs Olímpics de Seül. A més, fou subcampió del món de 50 km al Campionat del Món d'atletisme de 1983 i medalla de bronze en 20 km al Campionat del Món d'atletisme de 1987, així com, fou campió d'Europa de 20 km i subcampió de 50 km l'any 1982.
Va aconseguir la plusmarca mundial del 50 km marxa al 13 de març de 1983 a València amb una marca de 3h40´46". Actualment és el responsable de la RFEA del sector de marxa.

## Resultats internacionals destacats

| Any | Competició | Lloc | Resultat | Distància |
| 1980 | Jocs Olímpics | Moscou, Unió Soviètica | 5è | 20 km |
| | Jocs Olímpics | Moscou, Unió Soviètica | 6è | 50 km |
| 1982 | Campionat d'Europa | Atenes, Grècia | 1r | 20 km |
| | Campionat d'Europa | Atenes, Grècia | 2n | 50 km |
| 1983 | Campionat del Món | Hèlsinki, Finlàndia | 2n | 50 km |
| 1984 | Jocs Olímpics | Los Angeles, Estats Units | 6è | 20 km |
| 1985 | Copa del Món | St. John's, Illa de Man | 1r | 20 km |
| 1987 | Campionat del Món | Roma, Itàlia | 3r | 20 km |
| 1988 | Jocs Olímpics | Seül, Corea del Sud | 4t | 20 km |
| | Jocs Olímpics | Seül, Corea del Sud | 5è | 50 km |
| 1990 | Campionat d'Europa | Split, Iugoslàvia | 5è | 50 km |
| 1992 | Jocs Olímpics | Barcelona, Catalunya | 9è | 50 km |

## Campionats de Catalunya

* 11 vegades campió: (1975, 1976, 1978, 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1985, 1988 i 1990)

## Honors

* 2 vegades millor atleta espanyol de l'any al 1979 i 1982.
* 5 vegades millor atleta català de l'any al 1979-82-83-87-88.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Josep Marín i Sospedra». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Josep Marín i Sospedra». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ http://www.atletisme.com/fca/Memoria/memoria2005/05millorsatletes.pdf Arxivat 2014-05-05 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Historial del Campionat de Catalunya Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
* Llista de millors marques de tots els temps
# Jorge Ferrío Luque

Jorge Ferrío Luque (Madrid, 24 d'agost de 1976), va ser un ciclista espanyol que fou professional entre 2002 i 2007. El seu major èxit esportiu fou la victòria d'etapa a la Volta a Portugal i el triomf a la Clàssica als Ports.

## Palmarès

* 2004
** 1r a la Clàssica als Ports
* 2005
** Vencedor d'una etapa a la Volta a La Rioja
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Portugal

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2002. 49è de la classificació general
* 2003. 57è de la classificació general
* 2004. 17è de la classificació general

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a museociclismo.it
* Palmarès a cyclebase.nl