OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Takasa

Takasa és una banda suïssa creada en 2012 que va representar Suïssa en el Festival de la Cançó d'Eurovisió 2013, que es va celebrar en Malmö (Suècia), encara que no van passar a la final. La banda està formada per sis membres o soldats de l'organització cristiana Exèrcit de Salvació.

## Festival d'Eurovisió 2013

La banda va participar com Heilsarmee («Exèrcit de Salvació» en alemany) en la preselecció nacional suís amb la cançó "You and me". Es van classificar per la final nacional a través d'una votació d'Internet organitzada per la televisió Schweizer Fernsehen (SF). El 15 de desembre de 2012, van guanyar la final nacional, pel que van representar a Suïssa en el Festival de la Cançó d'Eurovisió 2013, encara que no van passar a la final. El 17 de desembre de 2012, la Unió Europea de Radiodifusió (UER) va anunciar que la banda hauria de canviar de nom per poder participar en el concurs, d'acord amb les normes del festival, que prohibien contingut polític i/o ideològic. El grup va anunciar que serien coneguts com a 'Takasa', una paraula suahili que significa "pur", i que portarien una indumentària diferent a Eurovisió en lloc de l'uniforme de la seva organització.

## Referències

* ↑ «Switzerland: “Heilsarmee” now called “Takasa”» (en anglès). Eurovoix.com. [Consulta: 3 desembre 2022].
# The Dry

The Dry és una pel·lícula de thriller dramàtic de misteri australiana del 2020 dirigida per Robert Connolly, a partir d'un guió del mateix Connolly i Harry Cripps, i protagonitzada per Eric Bana, Genevieve O'Reilly, Keir O'Donnell i John Polson. La pel·lícula està basada en el llibre homònim del 2016 de Jane Harper. S'ha subtitulat al català.
La distribuïdora Roadshow Films va estrenar la pel·lícula a Austràlia l'1 de gener de 2021 i va rebre valoracions positives de la crítica.

## Sinopsi

L'agent federal Aaron Falk torna a la seva ciutat natal per la sequera per assistir al funeral d'un amic, a qui s'acusa d'haver matat la dona i el fill abans de llevar-se la vida. Més d'una dècada de sequera ha fet estralls a la comunitat. Però el seu retorn obre una antiga ferida: la mort no resolta d'una adolescent.

## Repartiment

* Eric Bana com a Aaron Falk
** Joe Klocek com a Aaron Falk de jove
* Genevieve O'Reilly com a Gretchen
** Claude Scott-Mitchell com a Gretchen de jove
* Keir O'Donnell com a Greg Raco
* John Polson com a Scott Whitlam
* Bebe Bettencourt com a Eleanor "Ellie" Deacon
* Martin Dingle-Wall com a Luke Hadler
** Sam Corlett com a Luke Hadler de jove
* Bruce Spence com a Gerry Hadler
* Julia Blake com a Barb Hadler
* Matt Nable com a Grant Dow
* William Zappa com a Mal Deacon
* James Frecheville com a Jamie Sullivan
* Miranda Tapsell com a Rita Raco
* Renee Lim com a Sandra Whitlam
* Jeremy Lindsay Taylor com a Erik Falk
* Daniel Frederiksen com a Dr. Leigh
* Eddie Baroo com a McMurdo

## Referències

* 1 2 The Dry a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «'The Dry' Summary & Ending, Explained - Keeps The Thrill Maintained | DMT» (en anglès). Digital Mafia Talkies, 06-05-2021. [Consulta: 6 maig 2021].
* ↑ «The Dry (2021) - The Screen Guide - Screen Australia». Screen Australia. [Consulta: 10 gener 2021].
* ↑ N'Duka, Amanda (2019-03-04). «Genevieve O'Reilly, Keir O'Donnell, John Polson Join Eric Bana In Australian Crime Thriller 'The Dry'». Deadline Hollywood.
* ↑ «The Dry movie out now». JaneHarper.com.au, 31-12-2020. [Consulta: 10 gener 2021].
* ↑ «Años de sequía». Goita què fan ara. [Consulta: 24 juliol 2022].
* ↑ «The Dry movie out on New Year's Day». [Consulta: 10 gener 2021].
* ↑ «The Dry review – Eric Bana stars in gripping, tough and psychologically intense adaptation» (en anglès), 30-12-2020. [Consulta: 12 abril 2021].
# Eduardo Rubio Funes

Eduardo Rubio Funes (m. 1939) va ser un militar espanyol.
Originari del Puerto de Santa María, de ben jove va ingressar a l'exèrcit i va arribar a participar en la guerra del Marroc, on va resultar ferit. Durant la Segona República va prestar servei al Cos de Seguretat i Assalt a Alacant. El juliol del 1936, a l'esclat de Guerra civil, Rubio era el cap de la Guàrdia d'Assalt a Alacant. Home lleial a la República, el seu paper va ser crucial en el fracàs de la revolta militar en la capital alacantina. Ja iniciada la contesa va exercir labors contra elements «facciosos» i de la cinquena columna. Amb posterioritat va combatre en el front de Guadalajara, on arribaria a manar la 71a Brigada Mixta.
Al final de la contesa va ser capturat pels franquistes. Va ser jutjat i condemnat a mort, sent afusellat el 17 de maig de 1939 a Alacant.

## Referències

* ↑ Tébar, 2017, p. 172-173.
* ↑ Ramos, 1972, p. 95.
* ↑ Engel, 1999.
* ↑ Tébar, 2017, p. 173-174.
* ↑ Gavarda, 2007, p. 371.

## Bibliografia

* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid, Almena, 1999. 84-922644-7-0.
* Gabarda, Vicent. Els afusellaments al País Valencià (1938-1956). Publicaciones de la Universidad de Valencia, 2007.
* Ramos, Vicente. La guerra civil (1936-1939) en la provincia de Alicante. Biblioteca Alicantina, 1972.
* Tébar, Ignacio. Derecho penal del enemigo en el primer franquismo. Publicaciones de la Universidad de Alicante, 2017. ISBN 978-84-9717-504-3.
# Josep Argelaguet i Abadal

Josep Argelaguet i Abadal (Barcelona, 1936) és un empresari i inventor català. Ha dissenyat més de 70 invents, entre els quals destaquen la Roda Flex, l'obridor d'ampolles de cava amb grapa, el clip de Diari, l'agafador de llaunes, el tac-ganxo i una maquineta per dissenyar clips.
Als dotze anys va començar a aprendre l'ofici familiar de fer molles. El 1976 es va establir a Girona, on va crear l'empresa Ressorts i Molles Barcino SA a Aiguaviava. S'hi va implicar en iniciatives socials i de representació empresarial. De 1995 a 1999 va ser president de la Federació d'Organitzacions Empresarials de Girona (FEOG). L'any 2007 rebé la Medalla President Macià, atorgada per la Generalitat de Catalunya, per tota una trajectòria laboral marcada per la voluntat d'innovar.
| « | Calen empresaris generosos, que a més de guanyar de diners també deixin que en guanyin els altres. | » |
| — 2012 |||

## Referències

* ↑ Puig, A. «Registren més de mig miler de marques i noms comercials gironins». El Punt Avui, 28-12-2009 [Consulta: 23 febrer 2019].
* ↑ Bosch, Imma «L'empresa Barcino d'Aiguaviva patenta la «roda Flex», una roda amb la suspensió incorporada». El Punt, 02-08-2005.
* ↑ Julbe, Bàrbara «Cap invent en un calaix». La Vanguardia, 05-06-2009 [Consulta: 23 febrer 2018].
* ↑ Marca, David «Argelaguet? Argelagàs! - 07 oct 2012». El Punt Avui [Consulta: 13 gener 2020].
* 1 2 O.P. «Homenatgen l'empresari Josep Argelaguet». Diari de Girona, 05-10-2012.
* ↑ «Josep Argelaguet i Abadal». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Julbe, Bàrbara «Josep Argelaguet Abadal, 77 años: "Ahora no doy tantos rodeos"» (en castellà). La Vanguardia, 28-10-2013 [Consulta: 23 febrer 2019].
# FTR

FTR té els següents significats:
* Frente de Trabajadores Revolucionarios, facció del Movimiento de Izquierda Revolucionaria (Xile)
* FTR Moto (de l'acrònim en anglès de Fabrication Techniques Racing), firma fabricant de motos del Regne Unit
# Bettainvillers

Bettainvillers és un municipi francès situat al departament de Meurthe i Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 199 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Bettainvillers era de 199 persones. Hi havia 76 famílies, de les quals 16 eren unipersonals (12 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 24 parelles sense fills, 32 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 83 habitatges, 80 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 2 estaven desocupats. 74 eren cases i 9 eren apartaments. Dels 80 habitatges principals, 68 estaven ocupats pels seus propietaris, 9 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 1 en tenia tres, 20 en tenien quatre i 57 en tenien cinc o més. 66 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 35 habitatges hi havia un automòbil i a 36 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Bettainvillers el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 16 | 65 a 69 | 12 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 8 | 55 a 59 | 12 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 8 | 45 a 49 | 8 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 8 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 12 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 8 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 127 persones, 85 eren actives i 42 eren inactives. De les 85 persones actives 81 estaven ocupades (48 homes i 33 dones) i 4 estaven aturades (1 home i 3 dones). De les 42 persones inactives 18 estaven jubilades, 12 estaven estudiant i 12 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Bettainvillers hi havia 80 unitats fiscals que integraven 220 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 18.130 €.

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 1 d'una entitat de l'administració pública.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Bettainvillers a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Bettainvillers a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# George Onslow

André George Louis Onslow (Clarmont d'Alvèrnia, Alvèrnia, 27 de juliol de 1784 - Clarmont d'Alvèrnia, 3 d'octubre de 1853) fou un compositor francès.
Fill d'un noble anglès instal·lat a França, visqué a Londres, on estudià piano amb Nicolas-Joseph Hüllmandel, Jan Ladislav Dussek i Johann Baptist Cramer. El 1808, es trasllada de nou a França, al castell de Chalendrat que acabava de comprar el seu pare, on fou alumne de composició d'Anton Reicha a París. Passà la major part de la seva vida a la seva ciutat natal, on tocà el piano i el violoncel en un conjunt orquestral format per aficionats. La música de cambra ocupa gran part de la seva producció. Escriví un gran nombre de quartets i quintets de corda i també de trios, quintets i sextets amb piano, així com música de cambra per a instruments de vent.
El 1832 fou nomenat membre honorari de la Societat Filharmònica de Londres, i el 1842, membre de l'Acadèmia de Belles Arts de París.

## Obres

* Òperes:
** 1824:L'Alcalde de la Véga.
** 1827:Le Colporteur.
** 1837:Guise ou els Etats de Blois.
* 4 Simfonies.
* 6 Duos per a piano i violí.
* 36 Quartets per a corda.
* 10 Trios per a piano, violí i violoncel.
* 34 Quintets per a corda.
* 1 Sonata per a piano i 2 per a quatre mans.
* Variacions i tocates.

## Referències

* ↑ Warszawski, Jean-Marc «Onslow George 1784-1853». Musicologie. ISSN: 2269-9910 [Consulta: 28 juliol 2017].
# Anthony Turgis

Anthony Turgis (Bourg-la-Reine, Alts del Sena, 16 de maig de 1994) és un ciclista francès professional des del 2015. Actualment corre al Team TotalEnergies.
El mateix any que passa a professionals va guanyar la medalla d'argent al Campionat del món sub-23 en ruta a Richmond, darrera del seu compatriota Kévin Ledanois i del l'italià Simone Consonni.
Els seus germans Jimmy i Tanguy també es dediquen al ciclisme.

## Palmarès

* 2010
** Campió de França cadet en ruta
* 2014
** 1r a la Lieja-Bastogne-Lieja sub-23
** Vencedor d'una etapa al Tour de Seine-Maritime
* 2015
** 1r als Boucles de la Mayenne i vencedor d'una etapa.
* 2016
** 1r a la Clàssica Loira Atlàntic
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Luxemburg
* 2019
** 1r al Gran Premi La Marseillaise
** 1r a la París-Chauny
* 2024
** Vencedor d'una etapa al Tour de França

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2017. 117è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2018. 116è de la classificació general
* 2019. 131è de la classificació general
* 2020. 108è de la classificació general
* 2021. 73è de la classificació general
* 2022. 129è de la classificació general
* 2023. 94è de la classificació general
* 2024. Vencedor d'una etapa.

## Referències

* ↑ «El francés Kevin Ledanois se enfunda maillot arcoíris en la categoría sub 23» (en castellà). mundodeportivo.com, 25-09-2015. [Consulta: 26 octubre 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Anthony Turgis a ProCyclingStats
# Annabella

Annabella és una població dels Estats Units a l'estat de Utah. Segons el cens del 2000 tenia 603 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Annabella tenia 603 habitants, 186 habitatges, i 165 famílies. La densitat de població era de 415,7 habitants per km².
Dels 186 habitatges en un 46,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 79,6% hi vivien parelles casades, en un 6,5% dones solteres, i en un 10,8% no eren unitats familiars. En el 10,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,24 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,47.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 35% tenia menys de 18 anys, un 10,8% entre 18 i 24, un 20,7% entre 25 i 44, un 25,4% de 45 a 60 i un 8,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.000 $ i la renda mediana per família de 42.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.662 $ mentre que les dones 19.375 $. La renda per capita de la població era de 13.531 $. Entorn del 7,1% de les famílies i el 8,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Annabella». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Annabella». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Antropomorfisme

Antropomorfisme és la tendència a considerar realitats o elements no humans com si fossin humans. Aquestes realitats poden ser déus o elements naturals com animals, estrelles o planetes, muntanyes, rius, arbres, etc. La paraula ve del grec anthropos ('home') i morphe ('forma'), 'amb forma humana'.
L'antropomorfisme es pot entendre en dos sentits: des d'un punt de vista físic, quan apreciam formes humanes en elements naturals (una arrel, un núvol…), o en sentit mental, quan atribuïm característiques humanes, com el llenguatge o la capacitat de raonar, a determinats elements no humans (com passa als dibuixos animats). També es parla de personalització per referir-se a aquesta tendència.
L'antropomorfisme és un tret característic de molts mites. A la mitologia grega els déus s'assemblaven molt als homes, no només en la forma física, sinó que fins i tot tenien els seus mateixos defectes (enveja, ira, gelosia, etc.), com ja denuncià Xenòfanes.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.30. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 7 novembre 2014].
* ↑ «Antropomorfisme». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Diccionario de Filosofía (en castellà). Barcelona: SPES Editorial (edició especial per a RBA Editoriales), 2003, p. 11 (Biblioteca de Consulta Larousse). ISBN 84-8332-398-2.

## Vegeu també

* Llibre de les bèsties
* Animal Farm
* Faules
* OS-tan
* Alfred J. Kwak
# Antequera (Paraguai)

Antequera és una localitat del centre del Paraguai, ubicada al departament de San Pedro. Es troba a 343 km d'Asunción.

## Població

Segons les dades del cens del 2002, el municipi tenia una població urbana de 2.592 habitants (3.426 al districte).

## Història

Ubicada sobre la riba del riu Paraguai, Antequera és un important port fluvial. La localitat va ser fundada el 1892 i va prendre el nom de José de Antequera y Castro, personatge històric espanyol nascut a Panamà i que va ser jutge i governador del Paraguai colonial, abans de ser empresonat el 1725 i condemnat a mort el 1731 pel virrei del Perú.

## Referències

* ↑ «Dades del cens del 2002 - DGEEC» (en castellà). DGEEC Paraguai. [Consulta: 30 gener 2011].
* ↑ «Biblioteca Virtual del Paraguai - Roberto Quevedo: Antequera, historia de un silencio» (en castellà). Arxivat de l'original el 25 d'octubre 2011. [Consulta: 30 gener 2011].
# Ariamnes I

Ariamnes I (grec antic: Αριάμνης, Ariámnēs) és esmentat per Diodor de Sicília com a sàtrapa de Capadòcia vers el 510 aC. Seria el primer sàtrapa conegut de Katpatuka, nom persa del país, però el llinatge donat per Diodor es considera fictici.

## Referències

* ↑ «Ariyāramna» (en anglès). Encyclopaedia Iranica. [Consulta: 22 octubre 2023].
# Ariana (desambiguació)

«Ariana» té aquests significats:
* Ariana, ciutat de Tunísia, capital de la governació homònima, de la delegació d'Ariana Ville i de la municipalitat d'Ariana Medina.
* Ariana, governació de Tunísia.
* Ariana, regió de Pèrsia.Viccionari
# Giorgio Venturini

Giorgio Venturini, també conegut amb el pseudònim de Giorgio Rivalta (1906 – Roma, 15 de març de 1984), va ser un guionista, director i productor de cinema italià.
Director del Teatro Sperimentale dei Guf de Florència, fou responsable, amb Fernando Mezzasoma, de la posada en escena dels nous estudis de cinema de la República Social Italiana després del 8 de setembre de 1943, als jardins de la Biennal de Venècia.
Després de la Segona Guerra Mundial va produir vora de 30 pel·lícules, entre elles L'ultima cena dr Luigi Giachino, Gente così de Fernando Cerchio i diverses pel·lícules de Vittorio Cottafavi.
Com a director ha utilitzat el pseudònim de Giorgio Rivalta.

## Filmografia
### Director

* Il prigioniero del re (1954)
* I cosacchi (1960)
* La leggenda di Enea (1962)

### Produccions

* Gente così (1948, dirigida per Fernando Cerchio)
* Superstizione (1949, curtmetratge, dirigida per Michelangelo Antonioni)
* L'ultima cena (1949, dirigida per Luigi Giachino)
* I Piombi di Venezia (1953, dirigida per Gian Paolo Callegari)
* Avanzi di galera (1955, dirigida per Vittorio Cottafavi)
* The Widow (1959, dirigida per Lewis Milestone)
* La colonna infame (1972, dirigida per Nelo Risi)
* L'umanoide (1979, dirigida per Aldo Lado)
* Paulo Roberto Cotechiño centravanti di sfondamento (1983, dirigida per Nando Cicero)

## Note

* ↑ Bayman, Louis (ed.) Directory of World Cinema: Italy. Intellect Books, 2011., pàgina 169
* ↑ Salvi, Demetrio. Tullio Pinelli - L'intervista ritrovata. Demetrio Salvi, 1º dicembre 2014. ISBN 978-88-909589-4-6.
* ↑ Cosulich, Callisto. I film di Alberto Lattuada. Gremese Editore, 1º gennaio 1985. ISBN 978-88-7605-187-6.
* ↑ , 14 aprile 2015. ISBN 978-88-520-6264-3.
* ↑ «I cosacchi». Archivio del Cinema Italiano.
# Godovnikov

Godovnikov - Годовников (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba als vessants septentrionals del Caucas occidental, a la vora esquerra del riu Pxekha, a 13 km al sud d'Apxeronsk i a 100 km al sud-est de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Nóvie Poliani.
# Antoni Chabret i Fraga

Antoni Chabret i Fraga (Sagunt, 28 de maig de 1846 - Sagunt, 4 de setembre de 1907) va ser un historiador valencià, dedicat principalment a la història de la ciutat de Sagunt, de la qual va ser cronista oficial.

## Biografia

Va estudiar Filosofia i Humanitats al Seminari Conciliar de València, i posteriorment Medicina a la Universitat de València. Al Seminari va entaular una relació d'amistat amb Roc Chabàs, condeixeble seu, amb qui compartiria després l'afecció pels estudis històrics.
Va compaginar la professió de metge a Sagunt i els pobles de la seua comarca amb l'estudi de la història de la ciutat, arribant a reunir una extensa bibliografia i àmplies col·leccions arqueològiques.
L'any 1888 va publicar la seua Historia de Sagunto, prologada per Teodor Llorente i que li va valdre l'ingrés a la Reial Acadèmia de la Història.
Publicaria posteriorment nombrosos estudis i monografies sobre temes locals i arribaria a escriure el llibret per a l'òpera El fantasma, de Salvador Giner, estrenada l'any 1900.

## Referències

* (castellà) Vicente Gascón Pelegrí. Prohombres valencianos en los últimos cien años, 1878-1978. València. Caixa d'Estalvis de València, 1978. ISBN 84-500-2630-X
# Aquilia de dolo malo

Aquilia de dolo malo va ser una llei romana aprovada, se suposa, l'¡any 687 a.u.c. (66 aC) que tractava sobre els danys produïts voluntàriament amb malícia.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 18.
# Arius malabaricus

Arius malabaricus és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índia.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)
# Gomené

Gomené (en bretó Gouvene, gal·ló Gómenaé) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 1999 tenia 618 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 595 | 718 | 647 | 596 | 535 | 539 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jean-Paul Auffray | |
| 2008- | Mickaël Leveau | |
# Girard (Texas)

Girard és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 62 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Girard tenia 62 habitants, 21 habitatges, i 16 famílies. La densitat de població era de 16,4 habitants per km².
Dels 21 habitatges en un 38,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 71,4% hi vivien parelles casades, en un 4,8% dones solteres, i en un 23,8% no eren unitats familiars. En el 23,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 23,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,95 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,56.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,3% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 22,6% entre 25 i 44, un 14,5% de 45 a 60 i un 24,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.500 $ i la renda mediana per família de 30.417 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.333 $ mentre que les dones 41.250 $. La renda per capita de la població era de 9.653 $. Aproximadament el 17,6% de les famílies i el 19,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Girard». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Girard». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].