OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Setge d'Oriola (1364)

El Setge d'Oriola de 1364 fou un dels episodis de la Guerra dels dos Peres.

## Antecedents

Pere I de Castella, coneixedor dels pactes de Pere el Cerimoniós amb Carles II de Navarra i Enric de Castella, va incomplir la Pau de Morvedre i va penetrar el 1364 pel sud del regne de València, i apoderant-se d'Alacant, Elda, Gandia i altres castells, mantenint-se només Oriola, que pogué ser abastida pel Cerimoniós, va quedar en mans catalanes, tot i que el sobirà català hagué de tornar a Tortosa en no poder mantenir les tropes. Pere el cruel va arribar fins i tot l'horta de València, assetjant la ciutat, que aconseguia ser escassament abastida per les sis galeres d'Olf de Pròixida. A finals d'abril va poder reunir 3.000 cavallers i 16.000 infants a Castelló i el 27 d'abril va sortir de Borriana,
Amb l'atac per terra de Pere el Cerimoniós el 28 d'abril, protegits per la flota d'Olf de Pròixida, els castellans es van retirar a Morvedre. Es produeix entre els dos monarques un intercanvi de cartes de desafiament, però mai no va arribar a produir-se, ja que Pere el Cerimoniós exigia que Pere I de Castella acudís al camp d'El Grau, mentre el castellà li citava davant dels murs de Morvedre.
La flota castellana va intentar atacar la catalana que estava estacionada a Cullera, però un temporal va evitar l'atac i va malmetre l'estol atacant.

## El setge

A finals de novembre de 1364, Pere el Cerimoniós va manar a l'alcaid del castell d'Oriola, Joan Martínez d'Eslava, que es trobava a València, que s'hi dirigís, mentre ell s'hi acostava amb la host per socórrer-la. Pere I de Castella va prendre Oriola el 7 de juny de 1365

## Conseqüències

Pere I de Castella, després de la presa d'Oriola va dirigir-se a Morvedre, on va deixar 800 genets i nombrosos infants, i va marxar a Terol, però finalment Morvedre fou recuperada el 14 de setembre i la guarnició va passar al bàndol d'Enric de Castella, i poc més tard es recuperaria Segorb. amb tot el regne de València en amunt.

## Referències

* ↑ Rovira i Virgili, Antoni. Història Nacional de Catalunya, volum V. Edicions Pàtria, 1920, p. 344.
* 1 2 Cárcel Ortí, María Milagros. Un formulari i un registre del bisbe de València en Jaume d'Aragó (segle XIV). Universitat de València, 2005, p.197. ISBN 843706046X.
* 1 2 3 Ferrer i Mallol, Maria Teresa. Entre la paz y la guerra: la Corona catalono-aragonesa y Castilla en la Baja Edad Media (en castellà). CSIC, p.426. ISBN 8400083881.
* 1 2 Boix, Vicente. Crónica de la provincia de Valencia (en castellà). Rubio, 1867, p.58.
* ↑ Andrew Villalon, L. J.; Kagay, Donald J. The Hundred Years War: a wider focus. Brill, 2005, part 1, p.109. ISBN 9004139699.
* ↑ Pere el Cerimoniós i la seva època. Editorial CSIC, 1989, p. 305. ISBN 8400070143.
* 1 2 Rovira i Virgili, Antoni. Història Nacional de Catalunya, volum V. Edicions Pàtria, 1920, p. 345.
* ↑ Escrig, Joaquim. Cronologies històriques valencianes de Jaume I als nostres dies. Carena Editors, S.L., p.26. ISBN 8487398456.
# Ruscarius

Ruscarius és un gènere de peixos pertanyent a la família dels còtids.

## Taxonomia

* Ruscarius creaseri (Hubbs, 1926)
* Ruscarius meanyi (Jordan & Starks, 1895)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Hubbs, C. L., 1926. Descriptions of new genera of cottoid fishes related to Artedius. Occasional Papers of the Museum of Zoology University of Michigan Núm. 170: 1-16.
* ↑ Jordan, D. S. & E. C. Starks, 1895. The fishes of Puget Sound. Proceedings of the California Academy of Sciences (Series 2) v. 5: 785-855, Pls. 76-104.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-07 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# Barraca dels Soldats (Queralbs)

La Barraca dels Soldats és una barraca de pedra seca de Queralbs (Ripollès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Restes d'una construcció de planta rectangular i unes dimensions aproximades de 12,5?m x 6 me (eix llarg amb orientació nord-sud). Està ubicat prop del coll d'Eina, a uns 2570 m. La seva ubicació és a el vessant de solana de la carena anomenada "pla de les Barraques", a un quilòmetre just del coll d'Eina (lloc fronterer amb la Vall d'Eina).
L'estructura que presenta és la d'un espai rectangular amb tres espais interns separats per petits murs.

## Referències

* 1 2 «Barraca dels Soldats». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 maig 2021].
# Puig de la Mir

El Puig de la Mir, de vegades escrit, erròniament, Puig de l'Amí, és una muntanya de 703,2 metres del límit dels termes comunals de Sant Llorenç de Cerdans, de la comarca del Vallespir, a la Catalunya del Nord. Es troba a la zona nord-oest del terme, a ponent del mas del mateix nom, i al nord del Seguer.

## Referències

* ↑ El Puig de la Mir en els ortofotomapes de l'IGN
# STS-106

STS-106 va ser una missió realitzada pel transbordador espacial Atlantis, el qual es va acoblar a l'Estació Espacial Internacional i li va lliurar subministraments i instal·lar el mòdul Zvezdà.
L'objectiu d'aquesta missió va ser preparar l'estació per l'arribada de la primera expedició, l'expedició 1. També instal·lar el mòdul Zvezdà en un passeig espacial realitzat l'11 de setembre.
El Transbordador Atlantis va estar prop de 12 dies en òrbita en aquesta missió, dels quals set va estar acoblat amb la ISS. Mentre es trobava acoblat, Lu i Malenchenko realitzar l'Activitat extravehicular en el qual instal·lar cables de comunicacions, d'energia i de dades.
La tripulació va instal·lar també bateries, convertidors d'electricitat, un excusat i una cinta per córrer (realitzar exercicis). Ells també van lliurar més de 2.933 kg de subministraments. Durant la missió l'Atlantis elevà l'òrbita de la ISS en 22,4 km.
Després del desacoblament, el pilot Scott Altman va allunyar al transbordador a 137 metres de l'estació i va realitzar una inspecció al voltant d'aquest, mentre que els altres tripulants documentaven la configuració de l'estació.

## Tripulació

* Terrence W. Wilcutt (4), Comandant
* Scott D. Altman (2), Pilot
* Daniel C. Burbank (1), especialista de missió
* Richard A. Mastracchio (1), especialista de missió
* Boris V. Morukov (1), especialista de missió -
* Edward T. Lu (2), especialista de missió
* Yuri I. Malenchenko (2), especialista de missió -
 nombre de vols realitzats incloent la missió STS-106.

## Paràmetres de la missió

* Massa:
** Al llançament: 115.259 kg
** A aterratge: 100.369 kg
** Càrrega: 10.219 kg
* Perigeu: 375 km
* Apogeu: 386 km
* Inclinació: 51,6°
* Període: 92.2 min

### Acoblament amb la ISS

* Acoblament: 10 de setembre de 2000, 05:51:25 UTC
* Desacoblament: 18 de setembre de 2000, 03:46:00 UTC
* Temps d'acoblament: 7 dies, 21 h, 54 min, 35 s

### Passejades espacials

* Lu i Malenchenko - EVA 1
* EVA 1 Començament: 11 de setembre de 2000 - 04:47 UTC
* EVA 1 Fi: 11 de setembre de 2000 - 11:01 UTC
* Durada: 6 h, 14 min

## Vegeu també

* Transbordador espacial
* Llista de passeigs espacials a l'Estació Espacial Internacional

## Enllaços externs

* Més informació de la missió STS-106 Arxivat 2010-08-13 a Wayback Machine. (en anglès)
# Casa al carrer de les Penyes, 7 (Calafell)

La Casa al carrer de les Penyes, 7 és una obra de Calafell (Baix Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Immoble constituït per un cos principal de planta trapeziforme, amb planta baixa i una planta pis, un cobert i un pati. La coberta del cos principal és de teula àrab a dues vessants a diferent nivell, la qual no és original de l'edifici. Les obertures de la façana principal no són les originals. La façana és arrebossada amb un morter de ciment, exceptuant les cadenes cantoneres de pedra, que són a la vista, i pintada de color blanc. Hi ha un rellotge de sol pintat a la part superior de la façana, obra d'Isidre Romeu Ivern, fet l'any 1997, sota el qual hi ha la representació d'un vaixell. Aquest és en el lloc on, en un origen, hi hauria el buit de la finestra, de la qual es conserven, a la vista, els brancals i la llinda de pedra picada. El mur del cobert és de fàbrica de maçoneria, en part arrebossada.
A l'interior, excavat a la roca, hi ha un pou. A la planta baixa s'observa la roca natural del turó del castell. Hi ha un pati a la part sud de la finca amb uns coberts.
El sistema constructiu és de tipus tradicional amb murs de càrrega i sostres unidireccionals de bigues de fusta i entrebigats de rajola. Els murs són de maçoneria unida amb morter de calç. Les cadenes cantoneres i la finestra (tapiada) són de pedra d'origen local.

## Referències

* 1 2 3 «Casa al carrer de les Penyes, 7». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Sinagoga de Iosefin

La Sinagoga de Iosefin (en romanès: Sinagoga din Iosefin) és una sinagoga ortodoxa que es troba a Iosefin, un barri de Timișoara (Romania). Va ser construïda el 1910, és la més "nova" de les tres sinagogues que hi ha a la ciutat, i l'única que encara funciona.
La sinagoga va ser originalment usada pels creients jueus ortodoxos. Una escola primària i un jardí d'infància havien funcionat en el recinte. El nom tempero és a causa de l'arquitectura de l'edifici, en comparació dels antics oratorios jueus més petits.

## Referències

* ↑ (romanès) "Credincioşii evrei sărbătoresc Anul Nou Evreiesc" ("Jewish Believers Celebrate the Jewish New Year") Arxivat 2011-06-13 a Wayback Machine., divers.ro, octubre 2005, consultat el juny 20, 2008
* ↑ Smaranda Vultur, "Memoria salvată: Evreii din Banat, ieri și azi", Editura Polirom, Iaşi, 2002
# Llista de monuments de Campanet

Llista de monuments de Campanet catalogats pel consell insular de Mallorca com a Béns d'Interès Cultural en la categoria de monuments pel seu interès històric, artístic, arquitectònic, arqueològic, històric-industrial, etnològic, social, científic o tècnic.
| Monument | Tipus | Localització | Coordenades | Codi$^?$ | Imatge |
| Oratori de Sant Miquel | Edif. religiosos | Campanet | 39° 47′ 36″ N, 2° 57′ 48″ E﻿ / ﻿39.793275°N,2.963277°E﻿ / 39.793275; 2.963277 a prop | RI-51-0004312 | Oratori de Sant Miquel (Campanet) |
| Creu de Son Pocos, o Creu de l'Oratori de Sant Miquel | Creus de terme | Campanet Prop de l'Oratori de Sant Miquel | 39° 47′ 36″ N, 2° 57′ 48″ E﻿ / ﻿39.793236°N,2.963368°E﻿ / 39.793236; 2.963368 a prop | RI-51-0010267 | |
| Creu des carrer de Son Massanet | Creus de terme | Campanet Rodalies del poble, sortint cap a la ctra. Palma–Inca | 39° 46′ 25″ N, 2° 58′ 03″ E﻿ / ﻿39.773508°N,2.967606°E﻿ / 39.773508; 2.967606 a prop | RI-51-0010268 | |
| Creu del carrer Major | Creus de terme | Campanet Carrer Major, 51 | 39° 46′ 25″ N, 2° 57′ 46″ E﻿ / ﻿39.773632°N,2.962883°E﻿ / 39.773632; 2.962883 a prop | RI-51-0010269 | |
| Creu de Menestralia | Creus de terme | Campanet Vora la ctra. Palma–Alcúdia | 39° 45′ 58″ N, 2° 58′ 19″ E﻿ / ﻿39.766182°N,2.971938°E﻿ / 39.766182; 2.971938 a prop | RI-51-0010270 | Creu de Menestralia (Campanet) |
| Cova d'Albaraiet / Can Bernat | Monument arqueològic | Campanet | 39° 46′ 33″ N, 2° 57′ 00″ E﻿ / ﻿39.775963°N,2.950104°E﻿ / 39.775963; 2.950104 a prop | RI-51-0001874 | |
| Conjunt prehistòric de Biniatro / Puig d'Avall | Monument arqueològic | Campanet | 39° 48′ 40″ N, 2° 57′ 53″ E﻿ / ﻿39.811063°N,2.964799°E﻿ / 39.811063; 2.964799 a prop | RI-51-0001875 | |
| Resta prehistòrica de Coll des Cocons | Monument arqueològic | Campanet | | RI-51-0001876 | |
| Conjunt prehistòric de Gabellí Petit / Clapers des Doblers | Monument arqueològic | Campanet | 39° 48′ 15″ N, 2° 57′ 47″ E﻿ / ﻿39.804304°N,2.962966°E﻿ / 39.804304; 2.962966 a prop | RI-51-0001877 | |
| Cova de Maçana | Monument arqueològic | Campanet | 39° 49′ 34″ N, 2° 58′ 55″ E﻿ / ﻿39.826159°N,2.981969°E﻿ / 39.826159; 2.981969 a prop | RI-51-0001878 | |
| Cova de sa Mata Grossa | Monument arqueològic | Campanet | 39° 46′ 08″ N, 2° 59′ 29″ E﻿ / ﻿39.768794°N,2.991263°E﻿ / 39.768794; 2.991263 a prop | RI-51-0001879 | |
| Habitació prehistòrica de Santiani Gran / Es Torrent | Monument arqueològic | Campanet | 39° 47′ 38″ N, 2° 56′ 28″ E﻿ / ﻿39.793862°N,2.941039°E﻿ / 39.793862; 2.941039 a prop | RI-51-0001880 | |
| Talaiot de Son Corró / Es Puig | Monument arqueològic | Campanet | 39° 47′ 20″ N, 2° 59′ 14″ E﻿ / ﻿39.788957°N,2.987211°E﻿ / 39.788957; 2.987211 a prop | RI-51-0001881 | |
| Pedrera antiga de Son Corró / Tanca des Puig | Monument arqueològic | Campanet | 39° 47′ 10″ N, 2° 59′ 17″ E﻿ / ﻿39.786155°N,2.988053°E﻿ / 39.786155; 2.988053 a prop | RI-51-0001882 | |

## Referències

* Base de dades de béns immobles, del Ministeri de Cultura
* Visor del Patrimoni Històric, del Consell de Mallorca
# Festes llatines

Les Festes llatines (en llatí Feriae Latinae) eren una antiga festivitat religiosa de l'antiga Roma que se celebrava cada any al Mont Albà.
El dia de la celebració variava, ja que pertanyia a les anomenades festes Conceptivae, unes festes anuals sense dia fix. La data la fixaven els cònsols cada any quan prenien possessió del càrrec en iniciar el seu mandat. Era una de les festes més antigues celebrades pels romans. Se li atribueix un origen agrícola, quan predominava la vida pastoral sobre la urbana. Va existir fins al segle iii al menys, i segurament fins més tard.
La festivitat es va instaurar per reafirmar l'aliança entre els membres de la Lliga llatina, i s'instaurava una treva el dia de la festa. Cada ciutat llatina enviava un representant, que portava ofrenes, per exemple ovelles, formatges o altres productes del camp. El cònsol romà que presidia l'acte oferia una libació de llet i duia a terme el sacrifici d'una vedella completament blanca i que mai no hagués estat sotmesa al jou. La carn de la víctima es menjava com una part d'un àpat comunitari. Durant la festa, es penjaven dels arbres unes figuretes anomenades oscilla.
Els cònsols estaven obligats a assistir-hi, i deixaven un praefectus urbi al front de la ciutat. Si els cònsols havien d'estar absents (per exemple, si feien la guerra), s'anomenava un dictador per supervisar la festa. Els cònsols no podien marxar cap a les seves províncies fins després del festival.

## Notes

* ↑ L'any romà s'iniciava les idus de març, i els cònsols iniciaven aquell dia el seu mandat. Quan el començament de l'any va passar a l'1 de gener el 153 aC aquest canvi de data no va afectar el dia de celebració de la festa

## Referències

* 1 2 Fowler, W. W. The Roman festivals of the period of the Republic, an introduction to the study of the religion of the Romans. Londres: Macmillan, 1899, p. 95-97.

## Vegeu també

* Festes romanes
# Riochiquitos

Riochiquitos fou una regió de Colòmbia, no lluny de Marquetalia, on el 1953 es van establir els guerrillers comunistes del Partit Comunista de Colòmbia que van governar la comarca fins que foren expulsats per l'exèrcit el 1964. El govern la va considerar una de les "repúbliques independents" de signe comunista establertes aquells anys a Colòmbia.

## Referències

* ↑ «Riochiquito y la Segunda Conferencia de las Farc» (en castellà), 16-09-2016. [Consulta: 6 juliol 2019].
* ↑ FARC-EP, Secretariado Nacional de las. «Quiénes somos y por qué luchamos» (en espanyol europeu). [Consulta: 18 juliol 2019].
* ↑ «FARC (Fuerzas Armadas Revolucionarias de Colombia) - EcuRed». [Consulta: 18 juliol 2019].
# Ateles marginatus

Ateles marginatus és un primat platirrí de la família dels atèlids. Anteriorment se'l considerava una subespècie d'Ateles belzebuth (amb el nom A. belzebuth marginatus). Viu al centre-nord del Brasil, al sud de les boques del riu Amazones. Té el pèl llarg i lluent, de color negre. La cara presenta un triangle blanc basat a les celles i dues ratlles del mateix color que s'estenen a banda i banda de la cara.
# Josep Maria Burset i Parera

Josep Maria Burset i Parera (Cassà de la Selva, 17 de setembre de 1917 - Cassà de la Selva, 8 de juliol de 2004) fou un futbolista català de la dècada de 1940 i entrenador.

## Trajectòria

Formà part del primer equip del FC Barcelona la temporada 1940-41, en la qual no arribà a jugar partits oficials, però sí 12 partits amistosos. Jugà a la UE Lleida en dues etapes. Entre 1943 i 1945 jugà amb el CE Castelló a primera divisió, i la temporada 1946-47 al CE Sabadell també a Primera. També jugà a nombrosos equips gironins com CE Farners, Girona FC, CE Blanes, CD La Bisbal i UD Cassà. Mentre jugava al Castelló va jugar amb la selecció de futbol del País Valencià. També fou entrenador de futbol, dirigint per exemple al Girona, a l'Olot i al Lleida.

## Referències

* 1 2 3 4 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «En Las Corts». Mundo Deportivo, 24-04-1944.
* ↑ «Josep Maria Burset i Parera». El Punt, 10-07-2004. [Consulta: 1r abril 2015].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol jugador
* Perfil a BDFutbol entrenador
# Casimiro López Llorente

Casimiro López Llorente (El Burgo de Osma, 10 de novembre de 1950) és un sacerdot catòlic espanyol, que des de 2006 exerceix de bisbe de la Diòcesi de Sogorb-Castelló.

## Trajectòria

Va estudiar al seminari diocesà d'Osma-Sòria. El 1973 es va llicenciar en Teologia a la Universitat Pontifícia de Salamanca i el 1979 en Dret canònic a la Universitat de Múnic (Alemanya), on també va estudiar els cursos de doctorat en la mateixa matèria.
Va ser ordenar sacerdot el 6 d'abril de 1975 a la catedral del Burgo de Osma. El 2 de febrer de 2001 va ser nomenat bisbe de la Diòcesi de Zamora, sent consagrat el 25 de març del mateix any per l'arquebisbe Manuel Monteiro de Castro, i participant en la mateixa cerimònia de consagració el cardenal Antonio María Rouco Varela i l'arquebisbe José Delicado Baeza.

### Bisbe de Sogorb-Castelló

El 25 d'abril de 2006 va ser nomenat bisbe de Sogorb-Castelló. El seu lema va ser In servitium communionis. El 27 de desembre de 2013 va manifestar, a través de la carta pastoral La buena noticia del matrimonio y de la familia, el seu rebuig a la legislació vigent sobre matrimonis entre persones del mateix sexe i va augurar que donaria com a resultat un augment de fills «amb greus pertorbacions de personalitat». Anys més tard, el 9 de novembre de 2023, va assegurar que, si el govern espanyol atorgava l'amnistia als presos polítics del Procés independentista català, l'Estat de Dret se'n «resentirà enormement».

## Referències

* ↑ Ortega, Lorena. «El obispo de Castellón dice que las parejas gay dan hijos “con graves perturbaciones”» (en castellà). ElPais.com, 27-12-2013. [Consulta: 17 novembre 2023].
* ↑ «El obispo de Segorbe-Castellón afirma que con la amnistía el Estado de Derecho se "resentirá enormemente"» (en castellà). ElDiario.es, 09-11-2023. [Consulta: 17 novembre 2023].
* Cheney, David M. «Bishop Casimiro López Llorente» (en anglés). Catholic-Hierarchy, 11-10-2008. [Consulta: 7 febrer 2011].
* «Don Casimiro López Llorente» (en castellà). Obispado de Segorbe-Castellón. [Consulta: 7 febrer 2011].
# Satànica de Sant Andreu

La Satànica de Sant Andreu és una colla de diables del barri de Sant Andreu de Palomar. Té els orígens en l'Agrupament Escolta Pare Bertran, que l'any 1982 ja disposava de quatre diables i un drac, i que el 1985 va crear una colla pròpia de diables. El 6 de desembre de 1987 la Satànica de Sant Andreu fa la primera actuació pròpia, deslligada completament de l'agrupament escolta. Actualment, la colla té la seu al Centre Municipal de Cultura Popular de Sant Andreu - Can Galta.
La Satànica és formada, a més dels diables, pel grup infantil dels diablons i pels tabalers, que acompanyen els espectacles amb instruments de percussió com ara caixes, goliats, tabaletes, esquellots i tabals. També en forma part el Bretolàs, el drac de la colla, que té un ball i una melodia pròpies que es pot sentir en les seves aparicions.
Des que es va crear la colla, els diables de la Satànica de Sant Andreu participen activament en la vida social i festiva del barri. Hi han introduït actes festius nous, com ara els Tres Tombs Infernals –basats en celebracions diableres d'uns altres territoris de parla catalana– i els versos satírics del correfoc de la festa major del barri. També són els encarregats de dur a Sant Andreu del Palomar la Flama del Canigó, que cada any recullen els diablons a la plaça de Sant Jaume. I, d'ençà del 1997, reparteixen el carbó en la cavalcada de Reis de Sant Andreu.
Els espectacles de foc de la colla van arribar l'estiu del 1995 a Hannover i Wolfenbüttel, a Alemanya, amb motiu del VIII Aplec Internacional de la Sardana i Mostra de Grups Folklòrics de Catalunya; a Luxemburg l'estiu del 1996, en la novena edició del mateix aplec; i a Hall in Tirol i Innsbruck, a Àustria, l'estiu del 1998. A més, els anys 1995 i 1996 van actuar a Tolosa de Llenguadoc.
A Barcelona, l'any 1992, la Satànica va organitzar la VIII Trobada de Diables de la ciutat. I el 1998, per cloure els actes del desè aniversari de la colla, va celebrar la XIII Trobada de Diables de Barcelona i la VII Trobada de Diables Infantils. Amb motiu dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1992, els diables de la Satànica de Sant Andreu van rebre la torxa olímpica a la plaça d'Orfila de Sant Andreu.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Satànica de Sant Andreu». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Josep Maria Calbet i Camarasa

Josep Maria Calbet i Camarasa (Vinaixa, Garrigues, 1935) és un metge i professor universitari català. Va exercir de metge forense.
Llicenciat en Medicina a Barcelona l'any 1960, i doctorat l'any 1967 amb una tesi sobre premsa mèdica a Catalunya, ha estat professor d'història de la medicina a la Universitat de Barcelona, s'ha ocupat, a més de la premsa mèdica, de les preocupacions socials dels metges catalans, dels corrents ideològics a la medicina catalana del segle xix i de l'obra de Pere Felip Monlau i Roca, de Gaspar Sentiñon Cerdaña i dels homeòpates. És autor, juntament amb Jacint Corbella i Corbella, del Diccionari biogràfic de metges catalans (1981-83).

## Enllaços externs

* Calbet i Camarasa, Josep Maria; Corbella i Corbella, Jacint. Universitat de Barcelona. Diccionari biogràfic de metges catalans. III volums.

## Referències

* 1 2 «Josep Maria Calbet i Camarasa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Diccionari Biogràfic de Metges Catalans». Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya. [Consulta: 28 abril 2020].