OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lleó de Bronze

El Lleó de Bronze (neerlandès: Bronzen Leeuw) és una condecoració neerlandesa, creada el 30 de març de 1944 per la reina Guillemina I.
És concedida als soldats que s'hagin distingit particularment a la lluita contra l'enemic per la seva valentia extrema i lideratge al camp de batalla. També pot concedir-se a civils per accions contra l'enemic, així com a estrangers que lluitin en favor del regne dels Països Baixos. Ha estat concedida en 1.210 ocasions des de 1944.
Les propostes per a la seva concessió són atorgades pel Gabinet neerlandès per a condecoracions per valèntia, que és part del Ministeri de Defensa. El Ministre fa la recomanació al Cap d'Estat, el qual ratifica la concessió mitjançant un Reial Decret.
El 31 de maig de 2006, la reina Beatriu I va atorgar-la a títol pòstum al Major General Stanislaw Sosabowski, comandant de la 1a Brigada Polonesa Independent Paracaigudista, pels seus serveis a l'Operació Horta el 1944 (abans ja l'havia rebut el Major General Roy Urquhart, el Tinent General Frederick Browning i el Coronel Robert Sink).
Va substituir la Creu d'Honor, la Creu de l'Aviador i la Creu de Bronze.

## Disseny

Consisteix en una creu de bronze de 35mm d'ample, amb els braços arrodonits, amb un medalló al mig, on hi apareix el lleó neerlandès coronat, amb l'espasa i el feix de fletxes. El revers és pla.
Penja d'una cinta de 37mm d'ample, amb 9 franges igual d'ample, alternant blau i taronja.
La segona condecoració s'indica amb un 2 (en numeral aràbic) sobre el galó, i així successivament.

## Enllaços externs

* Royal Honours, Bronze Lion Arxivat 2012-02-04 a Wayback Machine.: pàgina oficial sobre els Honors Reials neerlandesos.
# Lubrificant dermatològic

Els llubrificants dermatològics són substàncies dissenyades per reduir la fricció entre la pell i la pell, o entre la pell i instruments o joguines. La paraula prové del llatí «lubricus» que vol dir que fa relliscar No se l'hauria de confondre amb les cremes hidratants, que tot i tenir una capacitat lubricativa són mescles complexes que s'utilitzen per a humitejar la superfície cutània.
De vegades són utilitzats com vehicle per la transmissió de substàncies farmacèutiques. Antigament, els vehicles més usats per a proporcionar la lubricació cutània són bases de vaselina o combinacions de lanolina i vaselina. Més recentment es van desenvolupar els gels a base d'aigu o lubrificants a base de silicona. Quan contenen poca o gens d'aigua es coneixen com a ungüent, amb un 20 a un 50% d'aigua se'ls denomina cremes.

## Referències

* ↑ Joan Corominas, Breu Diccionari Etimològic de la Llengua Castellana
# Luci Lol·li

Luci Lol·li (en llatí Lucius Lollius) va ser un militar romà del segle i aC. Formava part de la gens Lòl·lia, una gens romana d'origen plebeu.
Era un dels legats de Gneu Pompeu a la guerra contra el rei Mitridates VI Eupator del Pont, segons Appià.
Se suposa que era el mateix Luci Lol·li que apareix esmentat en una carta de Marc Celi Ruf a Ciceró.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/807?rgn=full+text;view=image;q1=LolliusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 797. ]
# Luri

Luri (en cors Luri) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 749 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 608 | 615 | 540 | 564 | 671 | 749 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1983-2002 | Dominique Cervoni |
| 2002-2007 | Antoinette di Marco |
| 2007-2008 | Antoine Santucci |
| 2008- | Georges Germoni |
# Magali Le Floc'h

Magali Le Floc'h (Meaux, Sena i Marne, 17 d'agost de 1975) és una ciclista francesa. S'ha proclamat campiona nacional en ruta dues vegades.

## Palmarès

* 1995
** Vencedora d'una etapa al Tour de l'Alta Viena
** Vencedora d'una etapa al Tour de la Drôme
* 1999
** Vencedora d'una etapa al Tour de l'Alta Viena
* 2000
** Vencedora d'una etapa al Tour de l'Aude
** Vencedora d'una etapa al Tour de Bretanya
* 2001
** 1a a la Copa de França
** 1a al Premi de la Vila del Mont Pujols
** 1a al Tour de la Drôme i vencedora d'una etapa
** Vencedora d'una etapa al Tour de l'Aude
* 2002
** Campiona de França en ruta
* 2003
** 1a al Trofeu dels escaladors
** Vencedora d'una etapa al Tour de Bretanya
** Vencedora d'una etapa al Tour del Gran Mont-real
* 2004
** 1a al Premi de la Vila del Mont Pujols
** Vencedora d'una etapa al Tour de Bretanya
** Vencedora d'una etapa a la San Dimas Stage Race
* 2005
** Campiona de França en ruta
** 1a a la Copa de França
** 1a al Premi de la Vila del Mont Pujols
** Vencedora de 2 etapes al Tour de Bretanya
** Vencedora d'una etapa al Trofeu d'Or
* 2008
** 1a a la Copa de França

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Lluís Bonnín i Martí

Lluís Bonnín i Martí (Barcelona, 1873- Niça, 1964) fou un dibuixant i joier català. Els seus dibuixos, tenen un traç fi i nerviós, el que el converteix en un dels dibuixants més originals del modernisme català. Són molt característiques les trames que feia servir, dibuixant tot de ratlles i punts de tota mena, en una espècie d'horror vacui, possiblement influenciat per la seva tasca com a joier i el domini de punxons i cisells. Va estudiar art a l'Escola de Llotja mentre aprenia l'ofici de joier a l'obrador familiar. Bonnín era un gran afeccionat a les revistes il·lustrades de París, i li agradava molt l'obra de Lucien Métivet. Fou una de les persones que van participar en la primera exposició d'Els Quatre Gats el 1897. Va dibuixar les il·lustracions del poema Boires Baixes, de Josep Maria Roviralta i va col·laborar amb revistes com Barcelona Còmica, Catalònia, Luz, Hispania i Pèl & Ploma. L'any 1900 se'n va anar a viure a Niça, per a treballar com a joier a l'obrador del taller familiar de la seva dona, després d'haver viatjat per Itàlia. Al fons del MNAC hi ha un dibuix seu, "A mon amich Casellas", dedicat a Raimon Casellas.

## Referències

* ↑ «Lluís Bonnín i Martí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Maspoch, Mònica. Galeria d'autors: ruta del modernisme, Barcelona. 1a ed.. Barcelona: Institut del Paisatge Urbà i la Qualitat de Vida, 2008. ISBN 978-84-96696-02-0 [Consulta: 13 agost 2013].

## Bibliografia

* DDAA. La col·lecció Raimon Casellas. Publicacions del Mnac/ Museo del Prado, 1992. ISBN 84-87317-21-9. «Catàleg de l'exposició del mateix títol que es va dur a terme al Palau Nacional de Montjuïc entre el 28 de juliol i el 20 de setembre de 1992»
# Luci Calpurni Pisó Frugi (cònsol)

Luci Calpurni Pisó Frugi (llatí: Lucius Calpurnius Piso Frugi) va ser un magistrat romà, d'ascendència incerta, ja que els Fasti no mencionen el nom del seu pare. Pertanyia a la gens Calpúrnia, una antiga família romana d'origen plebeu.
Va rebre el malnom Frugi per la seva honestedat, ja que la paraula equival a "home d'honor". Va ser tribú de la plebs l'any 149 aC, any en què va proposar la llei contra l'extorsió a les províncies anomenada Lex Calpurnia de Repetundis.
L'any 133 aC va ser cònsol juntament amb Publi Muci Escevola i el senat l'envià a lluitar contra els esclaus revoltats. Va aconseguir una victòria parcial, però no els va poder dominar. El comandament va passar finalment al cònsol següent Publi Rupili.
Encara que no se sap segur la data, es creu que va ser censor cap a l'any 120 aC.
Pisó va ser un ferm partidari del partit aristocràtic, oposant-se amb força a Gai Grac i especialment a la llei frumentària que aquest patrocinava. Va deixar escrits alguns discursos i uns Annals de la història de Roma, des dels seus orígens fins al temps en què va viure que es van perdre molt aviat. Ciceró diu que el seu estil no era gaire cuidat. Alguns autors actuals creuen que Pisó va ser el primer autor romà en donar interpretacions racionals als mites i llegendes de l'antiguitat.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 373.
# Man on Fire (pel·lícula del 1987)

Man on Fire és una pel·lícula franco-italiana d'Élie Chouraqui dirigida el 1987 segons la novel·la d'A.J. Quinnell.

## Argument

Creasy, un antic agent de la CIA és contractat per protegir la filla d'una rica família italo-americana de l'alta societat. La nena, que només té 12 anys i es diu Samantha, aconsegueix una cosa molt difícil: inspirar a Creasy una tendresa oculta durant molt temps pel seu treball i per certs episodis del seu passat. Però, precisament llavors, la nena és segrestada.

## Repartiment

* Scott Glenn: Creasy
* Jade Malle: Sam
* Joe Pesci: David
* Brooke Adams: Jane
* Jonathan Pryce: Michael
* Paul Shenar: Ettore
* Danny Aiello: Conti
* Laura Morante: Julia
* Giancarlo Prati: Satta
* Inigo Lezzi: Bellu
* Alessandro Haber: Sandri
* Franco Trevisi: Rabbia
* Lou Castel: Violente
* Lorenzo Piani: Bruno
* Giuseppe Cederna: Snake
* Giovanni Mauriello: Elio
* Frederica Tatulli: la dona d'Elio
* Anita Zagaria: la dona de Conti
* Enrica Rosso: Maria

## Al voltant de la pel·lícula

L'any 2004 Hollywood va fer un remake (amb el mateix títol) dirigit per Tony Scott amb Denzel Washington i Dakota Fanning.
# Maenia de autoritate patrum

La Lex Maenia de autoritate patrum va ser una antiga llei romana de la que es coneix poc més que el nom. Establia (o més probablement regulava) l'autoritat dels pares sobre els fills que en el dret romà ja era molt important.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de; José Francisco Díaz. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 115 [Consulta: 26 abril 2022].
# Manuel Amorós

Manuel Amorós (Lunèl, 1 de febrer de 1962) és un jugador de futbol francès d'ascendència valenciana dels anys 1980. Com a jugador defensà els colors de tres dels clubs francesos amb més prestigi: AS Monaco, Marsella i Lió. Amb el Marsella va fallar un penal a la final de la Copa d'Europa de 1991 que guanyà l'Estrella Roja de Belgrad 5 a 3 en la tanda de penals.
Amb França jugà 82 partits. Disputà els Mundials de 1982 i 1986. També disputà les Eurocopes de 1984 (on fou campió) i 1992.

## Palmarès

* 5 Lliga francesa: 1982, 1988, 1990, 1991, 1992
* 1 Copa francesa: 1985
* 1 Lliga de Campions de la UEFA: 1993
* 1 Eurocopa: 1984

## Referències

* ↑ «Skoblar dernier joueur de la dream team des 110 ans». OM.net (Olympique de Marseille), 24-04-2010. Arxivat de l'original el 27 d'agost 2016. [Consulta: 13 juny 2016].
* ↑ Manuel Amorós a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Jugadors de França a FFF

## Enllaços externs

* FFF (francès)
Manuel Amorós amb França - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de França – Copa del Món de futbol 1982
1 Baratelli •
2 Amorós •
3 Battiston •
4 Bossis •
5 Janvion •
6 Lopez •
7 Mahut •
8 Trésor •
9 Genghini •
10 Platini •
11 Girard •
12 Giresse •
13 Larios •
14 Tigana •
15 Bellone •
16 Couriol •
17 Lacombe •
18 Rocheteau •
19 Six •
20 Soler •
21 Castaneda •
22 Ettori •
Seleccionador: Hidalgo
Selecció de futbol de França – Copa del Món de futbol 1986
1 Bats •
2 Amorós •
3 Ayache •
4 Battiston •
5 Bibard •
6 Bossis •
7 Le Roux •
8 Tusseau •
9 Fernández •
10 Platini •
11 Ferreri •
12 Giresse •
13 Genghini •
14 Tigana •
15 Vercruysse •
16 Bellone •
17 Papin •
18 Rocheteau •
19 Stopyra •
20 Xuereb •
21 Bergeroo •
22 Rust •
Seleccionador: Michel :
# Luigi Fagioli

Luigi Fagioli (Osimo, 9 de juny de 1898 - Montecarlo i Osimo, 20 de juny de 1952) va ser un pilot de curses automobilístiques italià que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Fagioli va néixer el 9 de juny del 1898 a Osimo, Ancona, Itàlia i va morir el 20 de juny del 1952 degut a les ferides sofertes en un accident en una carrera menor.
Va participar i guanyar a nombroses curses fora de la F1.

## A la F1

Va participar en la primera cursa de la història de la Fórmula 1 disputada el 13 de maig del 1950, el GP de la Gran Bretanya, que formava part del campionat del món de la temporada 1950 de F1, que va disputar sencera.
Luigi Fagioli va participar en un total de set curses puntuables pel campionat de la F1, repartides en dues temporades a la F1, la dels anys 1950 i 1951.
Fagioli té una de les millors estadístiques acabant al podi en 6 de les 7 curses disputades.

## Resultats a la F1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | Posició | Punts |
| 1950 | Alfa Romeo | Alfa Romeo | Straight-8 | GBR 2 | MON Ret | 500 | SUI 2 | BEL 2 | FRA 2 | ITA 3 | | 3rd | 24 (28) |
| 1951 | Alfa Romeo | Alfa Romeo | Straight-8 | SUI | 500 | BEL | FRA 1* | GBR | ALE | ITA | ESP | 11th | 4 |
(*) Cotxe compartit.

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 7 | 1 | 6 | 0 | 0 | 28 |
# Maghara

Maghara (nom que vol «les gorges») és una regió del sud-oest del Sinaí marcada pel Djebel Maghara, una petita muntanya rocosa d'unes 150 metres d'altura, i pel Wadi Maghara, un riu sec que només corre quan plou bastant, a la dreta de la muntanya.
La muntanya tenia mines de turqueses que foren explotades pels egipcis des l'Imperi Antic. A una plana entre el Wadi Quenaia i el Wadi Igna se situaven els allotjaments dels treballadors. Hi havia algunes esteles al costat de la muntanya on s'expliquen les expedicions d'alguns faraons de l'Antic Imperi, però avui han estat portades al Museu d'Antiguitats Egípcies del Caire i només resta la de Sekhemkhet, la més alta. Maghara fou conquerida per Djoser i explotada des del començament de la III Dinastia. És possible que es tragués també una mica de coure, probablement durant les dinastia IV i V. El període de màxima explotació de les mines sembla que fou durant el regnat d'Amenemhet III.
Al sud es trobaven les mines de Serabit al-Khadim que també foren explotades.
# Maghraoua (Marroc)

Maghraoua (àrab مغراوة) és una comuna rural de la província de Taza de la regió de Fes-Meknès. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 8.204 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Magherafelt

Magherafelt (en gaèlic irlandès Machaire Fíolta, que vol dir "plana de Fiolta", en scot-ulster Macherafelt) és una vila d'Irlanda del Nord, al comtat de Derry, a la província de l'Ulster. És la ciutat més gran al sud de la província i és el centre social, econòmic i polític de la zona. Es troba a 56 kilòmetres de Belfast.

## Demografia

Magherafelt és classificada com a petita ciutat pel Northern Ireland Statistics and Research Agency (NISRA) (població entre 4.500 i 10.000 habitants). Segons el cens de 2001 hi havia 8,372 persones vivint a Magherafelt. De les quals:
* 27,1% tenen menys de 16 anys i el 13,7% tenen més de 60 anys
* 48,7% de la població és masculina i el 51,3% és femenina.
* 56,2% són catòlics irlandesos i el 41,8% són protestants
* 3,4% dels habitants entre 16–74 estan a l'atur.
Per a més detalls: NI Neighbourhood Information Service

## Història

Magherafelt està documentada com una ciutat des de 1425. Després de la colonització de l'Ulster la ciutat es va formar a partir d'un diamant al centre de la ciutat. Durant el conflicte d'Irlanda del Nord 11 persones van perdre la vida a o a prop de Magherafelt en relació amb el conflicte.

## Galeria d'imatges

* The Bridewell
* Ballyheifer Road
* Lloc de naixement de Peter Doherty

## Personatges il·lustres

* Peter Dermot Doherty, futbolista i entrenador.
* Laura Pyper, actriu

## Referències

* ↑ Placenames Database of Ireland
* ↑ The Online Scots Dictionary Arxivat 2013-03-03 a Wayback Machine. Retrieved 11 June 2012.

## Enllaços externs

* Consell de Magherafelt Arxivat 2001-02-23 a Wayback Machine.
* Culture Northern Ireland Arxivat 2007-03-10 a Wayback Machine.
# Mangala Fossa

Mangala Fossa és una estructura geològica del tipus fossa a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -15.19 ° de latitud N i 219.61 ° de longitud E. Fa 695 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1991 i pren el nom d'una vall propera, Mangala Valles.

## Referències

* ↑ "Mangala Fossa". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ «List of names for Mars in various languages provided by Carl Sagan.».
# Mangaldai

Mangaldoi o Mangaldai és una ciutat i municipi de l'Índia, capital del districte de Darrang (i abans de la subdivisió de Mangaldai) a Assam. El seu nom deriva de "Mangaldahi" filla del rei de Darrang que es va casar amb el rei ahom Pratap Singh.
Segons el cens del 2001 la població és de 23.854 habitants.
# Malcolm Thomson

Frederick Malcolm Thomson (21 de febrer de 1903 - 24 de setembre de 1986) va ser un publicista anglès, considerat un dels pioners de la publicitat a Catalunya i Espanya els anys trenta. La seva agència F.M.T. (Thomson Publicitat. Consellers sobre Mercats), establerta a Barcelona com a delegació a Espanya de l'estatunidenca J. Walter Thompson (JWT), va funcionar entre 1932 i 1936.
Nascut a Anglaterra, F. Malcolm Thomson va començar a treballar a la delegació londinenca de JWT, l'agència publicitària amb major implantació internacional els anys trenta, molt vinculada a l'activitat del seu principal client, General Motors (GM). Thomson va treballar posteriorment a la delegació d'Alexandria, fins que GM va tancar les plantes a l'Orient Mitjà. Tornà a Londres i fou destinat a Madrid, on des de 1927 Arthur Hartzell dirigia la delegació de JWT. El 1931 Thomson va rellevar Hartzell com a màxim directiu de la delegació, i el 1932 va decidir traslladar-la a Barcelona, on hi havia els seus clients més importants, com HMV. La delegació barcelonina va establir-se sota la denominació de F.M.T. (Thomson Publicitat. Consellers sobre Mercats), al número 27 del carrer de Casp. El 1934, va participar en la revista Publicitat de l'Institut Psicotècnic de la Generalitat de Catalunya amb l'article Mèthode i resultat d’alguns estudis de mercat, on exposava algunes de les metodologies utilitzades en aquell període.
Amb l'esclat de la Guerra Civil, el juliol de 1936 Thomson va marxar en un vaixell de guerra cap a Marsella, i deprés de romandre un mes a França va tornar a Londres. Va tornar a Barcelona el 1939, però l'esclat de la Segona Guerra Mundial el va portar a treballar pel Foreign Office com a agregat polític econòmic a l'ambaixada britànica a Madrid. En acabar la guerra, no va tornar a treballar de publicista i fou representant de maquinària industrial. Es va retirar a Dosrius, població maresmenca on va ser enterrat en morir el 1986.

## Referències

* ↑ Espacio, Blanca «Pioners de la publicitat». El Periódico, 09-10-2011 [Consulta: 18 gener 2021].
* 1 2 Andres del Campo 2002, p.237
* ↑ Bravo 1978, p.37
* 1 2 Andres del Campo 2002, p.243
* ↑ Publicitat a Catalunya. 1857-1957 Roldós i els Pioners (opuscle, pdf). Generalitat de Catalunya, 2011 [Consulta: 18 gener 2021]. «Fotografia del publicitari Malcolm Thomson, un cop retirat, a Dosrius. Font: Julián Bravo»

## Bibliografia

* Andrés del Campo, Susana. Estereotipos de género en la publicidad de la Segunda República española : crónica y Blanco y Negro (pdf). Madrid: Universidad Complutense de Madrid, 2002. ISBN 84-669-2169-9.
* Bravo, Julián. J. Walter Thompson España. De 1927 a 1936.. Madrid: J.Walter Thompson, 1978.
# Mali Ialoman

Mali Ialoman (en rus: Малый Яломан) és un poble de la república de l'Altai, a Rússia, que el 2016 tenia 219 habitants, pertany al districte d'Ongudai.

## Referències

* ↑ http://www.ongudai-ra.ru/index.php/%D0%BD%D0%BE%D0%B2%D0%BE%D1%81%D1%82%D0%B8/peredvizhnoj-fap-nachal-rabotu-v-ongudajskom-rajone
* ↑ https://www.lawmix.ru/zakonodatelstvo/1955751
# Mali Maizas

Mali Maizas (en rus: Малый Майзас) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Kémerovo, a Rússia, que en el cens del 2010 no tenia cap habitant, pertany al districte de Mejdurétxensk.

## Referències

* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»».
# Mantidactylus flavobrunneus

Mantidactylus flavobrunneus és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar.
Està en perill d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Mantidactylus flavobrunneus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 5 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Manuel Cantacuzè (usurpador)

* Per a altres significats, vegeu «Manuel Cantacuzè».
Manuel Cantacuzè fou un líder de la revolta del 1453 contra els governants de la família Paleòleg al Despotat de Morea. El poble grec i els immigrants albanesos el van aclamar dèspota (governant).

## El líder rebel de Morea

Manuel era net de Demetri I Cantacuzè que va ser dèspota de Morea el 1383, el darrer d'aquesta família que va governar aquesta província de l'Imperi Romà d'Orient. Poc després de la mort de l'emperador romà d'Orient Constantí XI i de la caiguda de Constantinoble en mans de l'Imperi Otomà, Manuel va aplegar un exèrcit de 30.000 albanesos i els va revoltar contra Tomàs Paleòleg i Demetri II Paleòleg, dèspotes de Morea, que ara era una província otomana.
Era de domini públic que els dos germans Paleòleg estaven mal avinguts i difícilment es posaven d'acord en temes de govern, Manuel va aprofitar això a favor seu, predicant entre la població sobre la inconveniència d'estar governats per dos germans en continu desacord. El detonant va ser la recollida de diners per a l'elevat pagament de vassallatge que exigien els otomans.Els albanesos havien començat a revoltar-se també, sota un líder anomenat Peter Boua, els quals estaven disgustats per la taxa que els dèspotes havien imposat. El 1453 Manuel va encapçalar una revolta i els albanesos el van proclamar el nou dèspota. Ell, per tal de complaure els albanesos es va canviar el nom pel de "Ghin" i va canviar el de la seva esposa pel de "Cuchia".
Els esdeveniments li van ser favorables al començament, però ràpidament va canviar la seva sort. Els germans Paleòleg, com que es veien incapaços de controlar la situació van demanar ajut exterior per enderrocar aquest usurpador: Tomàs va recórrer a la República de Venècia i Demetri va demanar auxili a l'Imperi Otomà. Durant l'any següent va arribar un exèrcit otomà que va sufocar la revolta i va retornar a la situació anterior però donant un toc d'atenció a Tomàs i Demetri als quals se'ls va advertir que havien d'aprendre a actuar conjuntament si no volien perdre la confiança del soldà otomà.El tribut es va reinstaurar en la mateixa quantitat que abans i els dèspotes van continuar amb la relació de vassallatge com anteriorment. Pel que fa als líders rebels, Boua va ser perdonat per Mehmet II i el va nomenar representant del poble albanès; Giovanni va poder fugir primer es va establir a Venècia i després a la cort papal; Cantacuzè també va escapar i no se'n va tornar a saber res d'ell.

## Referències

* 1 2 3 Miller, 1908, p. 426-427.
* 1 2 Cheetham, 1981, p. 218.
* ↑ Ostrogorski, 1969, p. 567.
* ↑ Treadgold, 1997, p. 802.

## Bibliografia

* Cheetham, Nicolas. Mediaeval Greece. New Haven i Londres: Yale University Press, 1981. ISBN 0-300-02421-5.
* Miller, William. The Latins in the Levant, a History of Frankish Greece (1204 – 1566). Nova York: E.P. Dutton and Company, 1908.
* Ostrogorski, Gueorgui. History of the Byzantine State (en anglès). Nova Jersey: Rutgers University Press, 1969. ISBN 0-8135-0599-2.
* Treadgold, Warren T. A History of the Byzantine State and Society. Stanford, Califòrnia: Stanford University Press, 1997.