OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llengua järawa

El Järawa és una llengua gairebé extingida de les illes Andaman, a l'Índia. Actualment té unes 200 persones que la sàpiguen parlar, cosa que la converteix en la llengua més parlada de totes les de les Illes Andaman. La major part dels parlants és monolingüe en Järawa. La pervivència d'aquest idioma, igual que la de l'altra llengua del grup sud, l'Önge, s'ha sustentat sobre la base de l'aïllament de les poblacions que el parlen. És una de les poques llengües d'Andaman que encara no ha sucumbit a l'hindi.

## Referències

* ↑ Chittaranjan Kumar Paty i Forest, government, and tribe (2007:102)
* ↑ ethnologue.com

## Bibliografia

* Blevins, Juliette «A Long Lost Sister of Proto-Austronesian? Proto-Ongan, Mother of Jarawa and Onge of the Andaman Islands». Oceanic Linguistics, 46, 1, 2007, p. 154–198. DOI: 10.1353/ol.2007.0015.
# Peia

Peia (en rus: Пея) és un poble (un possiólok) del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 76 habitants. Pertany al districte municipal d'Àban.

## Referències

* ↑ «Историческая справка | Официальный сайт муниципальное образование Абанский район». Arxivat de l'original el 2021-01-18. [Consulta: 29 gener 2021].
* ↑ Большая Советская Энциклопедия. Гл. ред. А. М. Прохоров, 3-е изд. Т. 1. А — Ангоб. 1969. 608 стр., илл.; 47 л. илл. и карт, 1 отд. л. табл.
* ↑ «История основания Абанского района Красноярского края. Архитектура Красноярского края. Памятники Архитектуры». Arxivat de l'[www.naov.ru/?abanskii_raion original] el 2013-04-17.
# Pectinina

Els pectinins (Pectinina) són un subordre de mol·luscs bivalves, de l'ordre Ostreida. Contenen les superfamílies Pectinoidea i Anomioidea.

## Taxonomia
### Superfamília Pectinoidea

* Família Entoliidae
* Família Pectinidae
* Família Propeamussiidae
* Família Spondylidae
* Família Syncyclonemidae

### Superfamília Anomioidea

* Família Anomiidae
* Família Placunidae
# Cinisca

Cinisca (en llatí Cynisca en grec antic Κυνίσκα "Kiníska") va ser una princesa espartana, filla d'Arquidam II, rei d'Esparta, que va rebre el nom del seu avi Zeuxidam, que de renom era conegut com a Cínisc (Cyniscos o Cyniscus). Va ser la primera dona que va portar cavalls en uns jocs i la primera que va aconseguir una victòria als Jocs Olímpics de l'antiguitat l'any 396 aC.
Va néixer l'any 440 aC a Esparta, filla d'Arquidam i germana del futur rei Agesilau II. Pausànias la descriu com una dona boja, un "cavaller" expert i molt ric, que podia dedicar-se a entrenar cavalls. Tenia talent i era molt ambiciosa, i va ser la primera dona que va criar cavalls i els va entrenar per guanyar uns Jocs Olímpics.
Cinisca va entrenar un bon equip que va competir als Jocs Olímpics. Va guanyar la cursa de quadrigues (τέθριππον) dues vegades, el 396 aC i després el 392 aC. Probablement no va poder veure les seves victòries. S'ha especulat molt sobre les motivacions d'Agesilau per orientar la seva germana cap a competicions eqüestres. Una possible explicació diu que volia reactivar l'esperit guerrer de la societat espartana. Segons Xenofont, el seu germà l'hauria animat a criar cavalls i participar en els Jocs, per desacreditar la participació femenina. Va considerar que la seva victòria a la cursa de carros era una victòria sense mèrit, un símbol de despesa econòmica. Després d'una victòria femenina, esperava demostrar la manca de virilitat de l'esport. Tot i això, les victòries de Cinisca no van impedir que els espartans rics participessin a diverses curses.
Cinisca, segons diu Pausànias, va ser honorada amb una estàtua de bronze, on se la representava al costat d'una quadriga que es trobava al Temple de Zeus Olímpic a Olímpia. Aquesta obra, realitzada per Apel·les de Colofó, era al costat d'una altra de Troilos, amb una inscripció que indicava que era la única dona que havia guanyat en una cursa de quadrigues.

## Notes

* ↑ Segons la forma del nom que proposen el Diccionari Grec-Català, p. 1329, i les obres de la Fundació Bernat Metge

## Referències

* ↑ Heròdot Històries VI, 71
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia III,8; III, 15
* ↑ Xenofont. Agesilau IX, 1
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia VI, 1,6

## Vegeu també

* Dones en l'antiga Esparta
# Tulista pumila var. ohkuwae

Tulista pumila var. ohkuwae, antigament coneguda com Haworthia ohkuwae, és una varietat de Tulista pumila del gènere Tulista de la subfamília de les asfodelòidies.

## Descripció

Tulista pumila var. ohkuwae és una suculenta de creixement lent que forma petites rosetes de fulles triangulars amb tubercles dentals grans i densos. Les fulles són de color verd, verticals, corbats, de fins a 15 cm de diàmetre i fins a 25 cm d'alçada. Les flors són tubulars, de color blanc terrós i apareixen a l'estiu en inflorescències primes de fins a 40 cm d'alçada.

## Distribució i hàbitat

Aquesta varietat creix a la província sud-africana del Cap Occidental, concretament a Keurfontein.
En el seu hàbitat, es troba en una regió molt àrida.

## Taxonomia

Tulista pumila var. ohkuwae va ser descrita per (M.Hayashi) Breuer i publicat a Alsterworthia Int. 16(2): 7 a l'any 2016.

### Etimologia

L'epítet varietal ohkuwae prové del nom posat pel Dr. Hayashi, que el va anomenar "Haworthia okhuwai" i es va corregir posteriorment a pel nom actual.

### Sinonímia

* Haworthia ohkuwae M.Hayashi, Haworthia Study 16: 13 (2006). (Basiònim/sinònim substituït)

## Referències

* 1 2 «Tulista pumila var. ohkuwae» (en anglès). World Checklist of Selected Plants Families. (WCSP). Reial Jardí Botànic de Kew. [Consulta: 9 setembre 2021].
* 1 2 3 «Tulista pumila var. ohkuwae». [Consulta: 9 setembre 2021].
* ↑ «Sinònims de Tulista pumila var. ohkuwae». World Checklist of Selected Plant Families (WCSP). Reial Jardí Botànic de Kew. [Consulta: 9 setembre 2021].

## Enllaços externs

* Imatge de Tulista pumila var. ohkuwae
# Província d'Osca

La província d'Osca (Huesca en castellà, Uesca en aragonès) és una província del nord d'Espanya, en la part nord de l'Aragó. Limita amb les províncies de Lleida, Saragossa, i Navarra, i amb França.
La seva superfície és de 15 626 km². La seva població és 228 566 habitants (INE 2010), i la seva densitat de població és de 14,62/km². Està conformada per 202 municipis.
Els deu municipis més poblats (INE 2007) són:
| Nom | Població |
| Osca | 49 819 h. |
| Montsó | 16 217 h. |
| Barbastre | 16 025 h. |
| Fraga | 13 592 h. |
| Jaca | 12 759 h. |
| Samianigo | 9 673 h. |
| Binèfar | 9048 h. |
| Sarinyena | 4206 h. |
| Tamarit de Llitera | 3703 h. |
| Graus | 3472 h. |
La seva capital és la ciutat d'Osca, on viu prop d'una cinquena part de la seva població.
En aquesta província es troba el Parc nacional d'Ordesa i Monte Perdido.

## Comarques

| Nom | Capital | Província |
| Alt Gàllego | Samianigo | Osca |
| Baix Cinca | Fraga | Osca, Saragossa |
| Cinca Mitjà | Montsó | Osca |
| Foia d'Osca | Osca | Osca, Saragossa |
| Jacetània | Jaca | Osca, Saragossa |
| Llitera | Tamarit de Llitera | Osca |
| Monegres | Sarinyena | Osca, Saragossa |
| Ribagorça | Graus | Osca |
| Sobrarb | l'Aïnsa i Boltanya | Osca |
| Somontano de Barbastre | Barbastre | Osca |

## Vegeu també

* Llista de municipis d'Osca
* Pirineus

## Enllaços externs

* Diputació d'Osca (castellà)
* Huesca Portal Web
# Parma (gènere)

Parma és un gènere de peixos de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Parma alboscapularis (Allen & Hoese, 1975)
* Parma bicolor (Allen & Larson, 1979)
* Parma kermadecensis (Allen, 1987)
* Parma mccullochi (Whitley, 1929)
* Parma microlepis (Günther, 1862)
* Parma occidentalis (Allen & Hoese, 1975)
* Parma oligolepis (Whitley, 1929)
* Parma polylepis (Günther, 1862)
* Parma unifasciata (Steindachner, 1867)
* Parma victoriae (Günther, 1863)

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Animal Diversity Web (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
# Araniella cucurbitina

'Araniella cucurbitina' o Aranya carabassa és una espècie d'aranyes araneomorfs de la família de les Araneidae En francès és anomenada Araignée courge o Épeire concombre i en anglès Cucumber green spider.

## Distribució

Aquesta espècie es troba en zona paleàrtica, a les regions temperades.

## Hàbitats

Viu als parcs i jardins, en particular sobre les liles i els rosers, en els matolls, a la vora dels boscos.

## Descripció

Els mascles mesuren de 3,5 a 4,5 mm i les femelles de 4,5 a 9,5 .
El seu abdomen és verd festuc amb 4 punts negres en els costats, la qual cosa permet de distingir-la de les seves cosines. Els adults porten una taca vermella a l'extremitat inferior de l'abdomen.
El camuflatge de l'aranya carabassa canvia amb el color de la vegetació. Al seu naixement, a la tardor, els joves són de color vermell rajola i després van al bru brut durant l'hivern. La coloració verda apareix a la primavera, a l'adultesa.
La seva tela, geomètrica però de forma irregular, fa una desena de centímetres de diàmetre. Comporta entre 15 i 30 raigs. L'aranya resta generalment al mig a l'espera d'una presa.
El mascle no s'acosta a la femella sinó per a l'acoblament. Ha de desaparèixer ràpidament després de la fecundació per a evitar d'ésser devorat per la seva sòcia les necessitats alimentàries de la qual augmenten durant la posta. Quan l'aliment és abundant aquest fenomen és més rar

## Publicació original

* Clerck, 1757 : Svenska spindlar, uti sina hufvud-slågter indelte samt under några och sextio särskildte arter beskrefne och med illuminerade figurar uplyste. Stockholmiae, pàg. 1-154.

## Referències

* ↑ «Amiens Fauna y Flora - Araniella cucurbitina épeire concombre» (en castellà). Red Natura Amiens. [Consulta: 24 maig 2020].
* ↑ Nentwig, Blick, Gloor, Hänggi & Kropf, 2016 : Spiders of Europe. (araneae Version 02.2016 Arxivat 2016-06-03 a Wayback Machine.)
# Peichin Takahara

Peichin Takahara (高原 親雲上, Takahara Pēchin) va ser un gran soldat del regne de Ryūkyū el qual se li atribueix ser el primer a explicar els principals aspectes del dō (camí). Va ser alumne de Chatan Yara.

## Referències

* ↑ «First Karate pioneers». Arxivat de l'original el 2009-04-22. [Consulta: 20 gener 2012].
# Palau Episcopal de Vic

El Palau Episcopal és un complex edilici a Vic (Osona) projectat a finals del segle XVII per l’arquitecte Fra Josep de la Concepció amb elements barrocs i neoclàssics. És una obra protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El Palau Episcopal consta d'una sèrie d'edificacions construïdes a l'entorn d'un pati central amb planta baixa i dues plantes pis. La part del migdia està formada per una façana coronada per dues torres amb galeries. La façanes acaben amb una barbacana amb colls de fusta.

## Història

El Palau de Fusta ha estat des de sempre vinculat als edificis que envolten la catedral. No tenim gaires notícies del palau del segle xi, encara que sabem que el costat de la catedral hi havia les dependències de la canònica, a la banda de migdia i a continuació venia el susdit palau. Fa uns anys ha aparegut les dues arcades del pati medieval i sota l'actual palau es conserven dues sales paral·leles amb finestres de doble esqueixada i cobertes amb voltes. El 1671, el bisbe Jaume Copons i el capítol decidiren la construcció d'un nou edifici que fou projectat per Fra Josep de la Concepció, que s'amplià posteriorment, el 1806, en obrir-se el c/ de Sta. Maria. EL 1915 es construir la tribuna sobre el portal principal.

## Referències

* 1 2 «Palau Episcopal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 octubre 2017].
# Túnel de Salang

El túnel de Salang (Persa: تونل سالنگ Tūnel-e Sālang) és una obra d'enginyeria de la província de Parwan a l'Afganistan, feta pels soviètics entre 1957 i 1964 i que escurça el trajecte entre Kabul i el nord del país creuant les muntanyes de l'Hindu Kush per la zona del pas de Salang. És l'únic pas que resta obert tot l'any mentre que els passos de muntanya queden tallats per la neu. El túnel estalvia uns 300 km i arriba a una altura de 3400 metres. Té 2,6 km de llarg amb una amplada de 7 metres i una altura també de 7 metres. Fou el túnel de major elevació fins al 1973 quan el Eisenhower Memorial Tunnel fou obert als Estats Units a les muntanyes Rocoses. Cada dia hi passen 16.000 vehicles.
El 3 de novembre de 1982 un accident a causa d'un foc a l'interior va produir la mort a 64 soldats soviètics que estaven al túnel així com a 112 civils afganesos. Els fets es van silenciar i quan es van saber la guerrilla es va atribuir l'acció, que no obstant sembla clar que fou un accident. Després de la sortida dels soviètics (1989) i la caiguda del règim comunista (1992) el manteniment fou abandonat i el sistema de ventilació destruït en els combats entre talibans i l'Aliança del Nord de manera que només podia ser creuat a les fosques i a peu. Fou reobert el 19 de gener del 2002 (després de l'ocupació americana del 2001). Devessalls importants s'han produït el 2004, el 2009 i el 2010 (el túnel va estar tancat del 8 de febrer al 12 de febrer de 2010).

## Referències

* Extracte de la Viquipèdia en anglès (vegeu enllaç).
# Província d'Orà

La província o wilaya d'Orà (amazic: ⵟⵀⵎⵓⵔⵜⵀ ⵏ Oⵓⵉⵀⵔⴰⵏ; àrab: ولاية وهران, wilāyat Wahrān) és una província o wilaya d'Algèria. La seva capital és la ciutat del mateix nom, Orà, situada al nord-oest del país. La seva població és d'1.584.607 habitants (2009) i cobreix una àrea total de 2.114 quilòmetres quadrats. La província limita a l'est amb la de Mostaganem, al sud-est amb la de Muaskar, al sud-oest amb la de Sidi Bel Abbes i a l'oest amb la d'Aïn Témouchent.

## Història

La província va ser formada a partir de l'antic departament francès d'Orà, que va sobreviure a la independència i va ser transformat en una wilaya el 1968. Va obtenir la seva condició actual després de la reorganització del 1974, quan va perdre territoris en favor de la recentment formada província de Sidi-Bel-Abbès.
Des del 1984 s'ha dividit en nou daires i 26 comunes.

## Referències

* Wilaya d'Oran -DPAT- Annuaire statistique 2009

## Enllaços externs

* Site internet de la Direction de la planification et de l'aménagement du territoire de la wilaya d'Oran Arxivat 2012-01-12 a Wayback Machine.
* Història de la wilaya d'Orà Arxivat 2008-04-14 a Wayback Machine.
* Paisatge d'Algèria - Wilaya d'Orà Arxivat 2011-01-01 a Wayback Machine.
# Pasodoble (pel·lícula)

Pasodoble és una pel·lícula espanyola en clau de comèdia dirigida el 1988 per José Luis García Sánchez, qui també n'és autor del guió juntament amb Rafael Azcona. Els dos protagonistes principals, Fernando Rey i Juan Diego foren candidats al Fotogramas de Plata 1988 al millor actor de cinema.

## Argument

Una família de gitanos, expulsada de la seva barraca, ocupa el museu cordovès on un dia va viure un príncep que, en la seva joventut, va ser amant de l'àvia. Els conservadors i administradors del museu, encapçalats per Nuño de Riomayor i ajudats per un parell d'inexperts policies assetgen als ocupes per a obligar-los a sortir.

## Repartiment

* Fernando Rey (don Nuño)
* Caroline Grimm (Makren)
* Juan Diego (Juan Luis)
* Antonio Resines (Topero)
* Cassen (Acacio)
* Mary Carmen Ramírez (Carmen)
* Kiti Mánver (Camila)
* Eva León
* Miguel Rellán (Velázquez)
* Antonio Gamero (Poli)
* Luis Ciges
* Pedro Reyes
* María Galiana
* Juan Luis Galiardo
* Antoñita Colomé (Maria)

## Palmarès cinematogràfic

III Premis Goya
| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor guió original | Rafael Azcona i José Luis García Sánchez | Candidats |
| Millor so | Daniel Goldstein i Ricardo Steinberg | Candidats |
| Millor música | Carmelo Bernaola | Guanyador |
| Millor direcció de producció | Marisol Carnicero | Candidat |

## Referències

* ↑ Risas y muecas, El País, 12 de juny de 1988
* ↑ Pasodoble a Fotogramas
* ↑ Pasodoble al web dels Premis Goya

## Enllaços externs

* Pasodoble a Historia de nuestro cine, rtve.es
* Pasodoble a Cervantes Virtual
# Demetri I de Constantinoble

Demetri I de Constantinoble (en grec Δημήτριος Α') va ser Patriarca de Constantinoble de l'any 1972 al 1991.
Va néixer a Istanbul l'any 1914, i tenia de nom laic Dimitrios Papadopoulos. L'any 1931 va ser alumne de l'Escola Teològica de Halki, on es va graduar el 1937. El mateix any va ser ordenat diaca, i el 1942 sacerdot. Des de l'octubre de 1937 fins a l'agost de 1938 va ser secretari i predicador de la Santa Metròpoli d'Edessa. De l'any 1939 fins al 1945 va ser diaca i després sacerdot a Şişli, un districte d'Istanbul, i el 1945 va ser el cap de la comunitat ortodoxa de Teheran, que va organitzar i la va guiar fins al 1950, mentre donava classes de grec antic a la Universitat de Teheran. Va exercir de metropolità a diversos llocs i l'any 1972 va ser elegit patriarca de Constantinoble pel Sant Sínode.
Durant el seu mandat es va preocupar de la unitat i la cooperació de les esglésies ortodoxes, i va rebre als Primats de tots els Patriarcats Ortodoxos locals i les Esglésies Autocèfales i Autònomes, amb les va discutir temes referents a tota l'Ortodòxia. Per tal de promoure la tasca de preparació d'un Gran Sínode de l'Església Ortodoxa, va convocar tres Conferències pre-sinodals al Centre Ortodox del Patriarcat Ecumènic de Chambesy, a Ginebra.
Va tenir converses amb el papa Joan Pau II (30 de novembre de 1979), i va anunciar la creació d'una comissió teològica mixta per a l'inici d'un diàleg oficial entre l'Església Ortodoxa i la Catòlica Romana. El 7 de desembre de 1987 va fer una visita al Vaticà per tornar-li la visita a Joan Pau II.
Va morir el 2 d'octubre de 1991.

## Referències

* ↑ «Δημήτριος» (en grec). Ecumenical Patriarchate of Constantinople. [Consulta: 22 agost 2023].
# Paulus Potter

Paulus Potter (Enkhuizen, batejat el 20 de novembre de 1625 - Amsterdam, enterrat el 17 de gener de 1654) fou un pintor holandès de l'Edat d'Or neerlandesa.

## Vida

Paulus Potter va néixer a Enkhuizen i va aprendre l'ofici del seu pare Pieter Symonsz. Potter. La seva mare es deia Aechtie Pouwels i venia d'una família rica. El seu germà també era pintor. L'any 1646 Potter va esdevenir membre del gremi d'Amsterdam. També va viure alguns anys a la Haia en un estudi al Dunne Bierkade 17, al costat de Jan van Goyen. A la Haia va conèixer la seva dona, que era la filla d'un arquitecte. Gràcies a la seva aparença decent, Potter va ser presentat a l'elit. Entre altres, membres de la Casa d'Orange van comprar obres d'ell. L'any 1652 Potter va marxar a Amsterdam a la invitació de Nicolaes Tulp, que ja tenia un bon nombre de pintures de Potter.
Paulus Potter va morir a l'edat de 28 anys a causa de tuberculosi.

## Obra

Potter va deixar al voltant de 100 pintures, la majoria de format petit. A més de les pintures, també va fer alguns petits aiguaforts. Al principi pintava situacions històriques, com el seu pare. Tanmateix, va esdevenir famós com pintor d'animals, perquè pintava sobretot bestiar en el paisatge neerlandès. Pintava de manera realista, amb molta atenció a la pell, l'expressió i la posició dels animals. La seva pintura més famósa és El Brau Jove, de l'any 1647. Aquesta pintura enorme (2,25x3,40 metres) es troba a la Mauritshuis (la Haia).
A més del bestiar (bous, cavalls i porcs), també va pintar un esquirol, un lleó i un camell. Probablement els havia vist en un zoològic de la familia reial neerlandesa. També pintava alguns retrats de gossos.
L'obra de Paulus Potter forma part de la pintura de Barroc.

## Museus

Les pintures de Potter es troben en diversos museus, entre altres:
* Rijksmuseum a Amsterdam
* Mauritshuis a La Haia
* Ermitage a Sant Petersburg
* National Gallery a Londres
* Getty Center a Los Angeles

## Enllaços externs

* Paulus Potter a l'Artcyclopedia amb molts enllaços(anglès)
# Parc nacional de Shiretoko

El Parc Nacional de Shiretoko (知床国立公園, Shiretoko KokuritsuKōen) amb 386.33 km² d'extensió, cobreix la major part de la península Shiretoko a l'extrem nord-est de l'illa de Hokkaido, Japó. La paraula Shiretoko vol dir el final de la terra en l'idioma ainu.
És una de les regions més remotes de tot Japó, la major part de la península només és accessible a peu o amb vaixell. El parc és conegut per ser l'hàbitat de l'os bru (Ursus arctos), albergant la major població del Japó. Ofereix, així mateix, les vistes del disputat territori de l'illa Kunashir, ocupat per Rússia, però reclamat per Japó. El parc té la cascada d'aigua calenta anomenada Kamuiwakka-no-taki, que vol dir l'aigua dels déus en ainu.
Els boscos del parc són els boscos mixtestemperats i subalpins; les principals espècies d'arbres inclouen l'avet Sakhalin (Abies sachalinensis), el bedoll d'Erman (Betula ermanii) i el roure mongol (Quercus mongolica). Més enllà del límit dels boscos existeixen matolls impenetrables de pi siberià nan (Pinus pumila).
L'any 2005, la Unesco va designar l'àrea com Patrimoni de la Humanitat, aconsellant la unió amb les illes Kurils de Rússia per crear un Parc Internacional de la Pau.

## Referències

* ↑ «Shiretoko» (en anglès). Unesco. [Consulta: 23 març 2017].

## Enllaços externs

* Pàgina dels parcs nacionals japonesos Arxivat 2012-07-16 a Wayback Machine., en anglès.
# Josep Rodrigo Pertegàs

Josep Rodrigo Pertegàs (València, 17 de març de 1854 - València, 4 d'abril de 1930) va ser un metge i historiador valencià.

## Biografia

Va estudiar a les Escoles Pies i posteriorment es va llicenciar en Medicina, l'any 1875. Va freqüentar a Santiago Ramón y Cajal, qui el cita en les seues memòries. Ocupà diversos càrrecs mèdics, prestant serveis especials en l'epidèmia de còlera de l'any 1885.
La seua primera obra d'estudi històric va ser sobre la figura del metge valencià Vicent Garcia Salat (1896), a la qual van seguir altres obres sobre història valenciana i història de la medicina, com ara Linneo en España (1907), La judería de Valencia (1913), Antecedentes para la topografía pre-urbana de Valencia (1915), Hospitales de Valencia en el siglo XIV (1925), La morería de Valencia (1925), Lo que hi ha en los protocols notarials de l'època Foral (1926), El mal de bubas en Valencia a mediados del siglo XV (1926) o Boticas y boticarios. Materiales para la historia de la Farmacia en Valencia en la centuria decimoquinta (1928). Tot i això, la major part de la seua obra va quedar inèdita.
Va ser director de número del Centre de Cultura Valenciana, membre de la Reial Acadèmia de Medicina de València i membre corresponent de la Reial Acadèmia de la Història i de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Josep Rodrigo Pertegàs». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Gascón Pelegrí, Vicente. Prohombres valencianos en los últimos cien años, 1878-1978 (en castellà). València: Caixa d'Estalvis de València, 1978. ISBN 84-500-2630-X.

## Enllaços externs

* Col·lecció de manuscrits de Josep Rodrigo Pertegàs a la Biblioteca de Catalunya.
# Túnel de Sant Antoni

El Túnel de Sant Antoni és un pas subterrani de la carretera CG-3 que comunica Escaldes-Engordany amb La Massana, a les parròquies homònimes. El túnel va ser construït per evitar una antiga carretera molt corbada i perillosa.
El túnel amb una llargada total de 280 metres, està situat a la carretera CG-3. Anteriorment en aquest túnel, en sentit La Massana, hi ha un altre túnel més curt, sense nom, de dos carrils de pujada i un carril de baixada.

## Història

La construcció dels diversos túnels de la CG-3 és deu a la concessió de Fhasa, que es va comprometre a acabar la xarxa viària que al 1913 havia arribat fins a la capital i Escaldes.
Aquest túnel es esmentat en un dels episodis culminants d'Entre el torb i la Gestapo, el duel a mort entre el basc Joaquín, un dels col·laboradors més estrets de Viadiu, i el pèrfid i col·laboracionista Lemmonier. Norbert Orobitg ho relata exactament igual -i ho situa al mateix lloc- a Pau dins la guerra.

## Referències

* ↑ «Túnel de Sant Antoni». ElPeriòdic.ad. [Consulta: 29 agost 2018].
* ↑ «Història del Túnel de Sant Antoni». Bondia.ad. [Consulta: 29 agost 2018].