OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Giovanni Battista Salvi

Giovanni Battista Salvi, també conegut com a Sassoferrato (Sassoferrato, 25 d'agost de 1609 - 8 d'agost de 1685) va ser un pintor barroc italià. Sovint se li refereix només pel poble del seu lloc de naixement, com era costum en el seu temps, per exemple, vist amb Leonardo da Vinci i Caravaggio.

## Biografia

Els detalls de la biografia de Giovanni Battista Salvi són molt escassos. Va néixer en el petit poble de Sassoferrato a la regió de Marche d'Itàlia central, a mig camí entre Roma i Florència, a l'oest dels Apenins.
Sassoferrato va ser aprenent del seu pare, el pintor Tarquini Salvi, fragments dels treballs de Tarquini són encara visibles a l'església de Sant Francesc de Sassoferrato. La resta de la formació de Giovanni és indocumentada, però es creu que va treballar en el marc del bolonyès Domenichino, un aprenent principal d'Annibale Carracci. Dos deixebles de Carracci, Francesco Albani i Guido Reni també va influir en Sassoferrato. En opinió de Francis Russell, Reni va ser el mentor i Domenichino va ser el seu mestre. Les seves pintures també mostren la influència d'Albrecht Dürer, Guercino, i sobretot de Rafael. Sembla que també va estar influenciat per Pierre Mignard, a qui s'ha datat a Roma en la dècada de 1630.
Existeixen poques comissions públiques per Sassoferrato, i, com Carlo Dolci sembla que s'han concentrat en la producció de múltiples còpies de diversos estils d'imatges devocionals per a clients particulars, una demanda impulsada per la Contrareforma de l'Església Catòlica. A part de moltes de les seves obres més petites, les seves pintures s'inclouen algunes en el convent benedictí de Sant Pietro in Perugia (1630) i l'imponent retaule de Santa Sabina, a Roma, representant a la Verge del Roser (1643). El 1683, el Cardenal Chigi va presentar un autorretrat de Sassoferrato a Cosme III de Mèdici. Va morir el 1685.

## Obra

La seva obra es va començar a considerar durant la primera meitat del segle xix. Es creia que els seus quadres eren d'algun contemporani de l'escola de Rafael.
A finals del segle xx hi va haver un ressorgiment de l'interès en la pintura del barroc italià arcaïtzant, amb Guido Reni a l'avantguarda en la generació d'un augment de l'interès també en l'obra de Sassoferrato.
El 2006 hi havia més de tres-centes obres de Sassoferrato en diferents espais d'exposició pública a tot el món, incloent gairebé tots els seus dibuixos existents a la Col·lecció Reial Britànica al Castell de Windsor. Al Museu Nacional d'Art de Catalunya es pot trobar un dibuix seu, Estudi per a una mitja figura de monjo, provinent de la col·lecció de dibuixos i gravats de Raimon Casellas.

## Bibliografia

* DDAA. La col·lecció Raimon Casellas. Publicacions del Mnac/ Museo del Prado, 1992. ISBN 84-87317-21-9.
# Adan Zabellewicz

Adan Ignatius Zabellewicz fou un filòsof polonès (1784-1831), mestre de filosofia a Varsòvia i un dels tres principals del grup dels kantians. Va escriure Rosprawa o Filosofi (1819).

## Referències

* ↑ Enciclopedia Hispano-Americana (en castellà), 1909. «editada entre 1909 i 2004 en 72 volums originals i 34 apèndixs.»
# Telèfanes de Sició

Telèfanes (en grec antic: Τηλεφάνης, en llatí: Telephanes) fou un dels dos primers artistes de la pintura que van practicar el monograma.
Plini el Vell diu que aquest estil va ser inventat per Filocles d'Egipte o per Cleantes de Corint, i que Telèfanes i Ardices de Corint només el van perfeccionar.

## Referències

* ↑ Ardices of Corint and Telephanes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 275
# Royal Holloway

Royal Holloway és una de les escoles (colleges) que conformen la Universitat de Londres, Anglaterra. La major part de l'escola es troba a Egham, a Surrey. La Royal Holloway va ser fundada el 1879 amb el nom de "Royal Holloway College". Actualment compta amb més de 7.700 alumnes. El col·legi té tres facultats, 18 departaments acadèmics i uns 9.000 estudiants de pre-grau i Postgrau provinents de més de 100 països diferents. El campus es troba a l'oest de Egham, Surrey, dins dels límits del Gran Londres, tot i que fora de l'autopista M25 i a uns 30 km del centre geogràfic de Londres.
El campus va ser fundat el 1879 per l'empresari victorià i filantrop Thomas Holloway. El Royal Holloway College va ser inaugurat oficialment el 1886 per la reina Victòria com un col·legi de dones. El 1900 va passar a formar part de la Universitat de Londres. El 1945, el col·legi va admetre estudiants masculins de postgrau i en 1965, també estudiants universitaris. El 1985, el Royal Holloway College es va fusionar amb el Bedford College. El col·legi resultant va ser nomenat Royal Holloway i Bedford New College (RHBNC).
RHC ocupa el lloc 12 en el Regne Unit, 36 a Europa i 102 al món segons el Times Higher Education Ranking de 2013-14. Això col·loca a la Royal Holloway en el top 1% de totes les institucions d'educació superior a tot el món. És particularment forta en Arts i Humanitats.

## Alumnes famosos

* Catherine Ashton (1956—), alta representant de la Unió Europea per a Afers exteriors i Política de Seguretat;
* Richmal Crompton (1890–1969), escriptora de llibres infantils i de terror;
* Ivy Compton-Burnett (1884-1969), novel·lista;
* Emily Davison (1872-1913), militant sufragista;
* Emma Freud (1962-), presentadora i comentarista cultural en radi i televisió;
* Felicity Lott (1947-), cantant lírica;
* Jeremy Northam (1961-), actor;
* Mark Strong (1963-), actor;
* George Eliot (1819–1880), novel·lista;
* Moussa Ibrahim (1974—), polític libio i portaveu de Gaddafi durant la Guerra de Líbia de 2011;
* Kathleen Lonsdale (1903–1971), cristalógrafa irlandesa;
* Roxanne McKee (1982—), actriu i model;
* Eva Germaine Rimington Taylor (1871–1966), geògrafa i historiadora de la ciència;
* KT Tunstall (1975—), cantaurora;
* Abbás Ajundí (1957-), enginyer i ministre iraco-iranià d'Iran;
* Florence Nightingale David (1909-1993), matemàtica i estadística.

## Referències

* ↑ «Facts and Figures» (web page website). Royal Holloway, University of London. [Consulta: 22 gener 2016].
* ↑ Bingham, Caroline. The history of the Royal Holloway College 1886–1986. Londres: Constable, 1987. ISBN 0-09-468200-3.
* ↑ «The Pioneers: a web site for the intake of 1965».

## Enllaços externs

* Royal Holloway - Lloc web oficial
# Pòble d'Òc

El Pòble d'Òc va ser un moviment polític occità que es va crear l'any 1971 i les activitats del qual es van aturar el 1983. Es definia com a hereu de les experiències federalistes i autogestionàries de la comuna de París de 1871 i de la Generalitat republicana de 1936.
Va donar suport als Republicans Irlandesos i la resistència del poble palestí, però la seva ideologia heterogènia li va restar suport. A diferència d'altres organitzacions occitanes, va refusar donar suport a François Mitterrand a les eleccions presidencials franceses de 1974 i va participar en manifestacions en suport de Larzac de 1974 i 1977.
Pòble d'Òc es va crear el 1971 a Montpeller per Jean-Louis Lin i Richard Roudier com a evolució del grup Jeune Languedoc, format amb antics membres del grup d'extrema dreta Europe-Action. Tanmateix, les crítiques que rebia de les organitzacions occitanes d'esquerra com Lucha Occitana va girar el seu discurs vers l'extrema esquerra. Va fer el seu primer congrés el maig de 1976, a partir del qual va progressar durant dos anys. Jean-Louis Lin, qui també va formar el grup Poble d'Auvernha a Clarmont d'Alvèrnia, va mantenir contactes amb nacionalistes corsos i amb resistents palestins.
El 1977 fou assassinat Mahmoud Saleh, palestí fundador de la Llibreria Àrab de París que donava suport la causa occitana, i el 1978 Jean-Louis Lin fou trobat ofegat a Courbevoie. El grup fou dirigit des d'aleshores per Jean-Pierre Richaudeau, que s'hi havia incorporat el 1973, i va començar una lenta decadència fins que el 1983 les seves activitats es van aturar completament.

## Referències

* ↑ Principals forces polítiques occitanes a Aureli Argemí i Roca i Ricard de Vargas Golarons «Dossier Occitània» Altres Nacions núm 2 1981, p. 49
* ↑ « Le RSE se mit à travailler avec certains anciens membres d'Europe-Action qui tentaient de noyauter les gauchistes, surtout les anarchistes, sous la couverture générale de socialisme européen. », François Duprat, Les Mouvements d'extrême droite en France depuis 1944, Albatros, 1974, p. 176
* ↑ On en parlera demain, 17 de juliol de 1978
* ↑ Jean-Louis Lin havia tingut article a la wikipèdia francesa
* ↑ «Mon Larzac - épisode 2». Arxivat de l'original el 2015-09-29. [Consulta: 1r juliol 2012].
# Seven Seas of Rhye

«Seven Seas of Rhye» (en català, Set Mars de Rhye) és una cançó del grup britànic de rock Queen. Està escrita pel cantant de la banda Freddie Mercury, i és la cançó final en els dos àlbums de debut Queen (1973) i el seu predecessor Queen II (1974). Tanmateix, només una versió instrumental menys desenvolupada es va posar a l'àlbum Queen. La versió completa va servir de segon senzill del grup, la cançó llançada fa més temps en aparèixer al seu àlbum Greatest Hits, amb excepció d'algunes versions on apareix inclòs el seu primer senzill, "Keep Yourself Alive".
Després que la banda la toqués a Top of the Pops va esdevenir el seu primer hit, arribant al número 10 a la UK Singles Chart. La cançó va ser de les preferides en viu en tota l'existència de Queen, i està gravada en diferents àlbums en viu, Queen: Live in Rio (1985), i Queen at Wembley (1986). Inclou una introducció arpegiada amb piano distintiva. Les corregudes del piano són mostrades a "It's a Beautiful Day (barra de repetició)", a l'àlbum Made In Heaven.

## Referències

* ↑ Seven Seas of Rhye Allmusic. Accedit el 5 de juliol de 2011
* 1 2 Queen II - Seven Seas Of Rhye Accedit el 5 de juliol de 2011
* ↑ Roberts, David (2006). British Hit Singles & Albums. London: Guinness World Records Limited
* ↑ M. Felsani, M. Primi, M. Saita. Queen. Tutti i testi con traduzione a fronte edited.
# Gulnara Gabelia

Gulnara Gabelia és una davantera de futbol internacional per Geòrgia. Actualment juga al BIIK Kazygurt, al Campionat del Kazakhstan.

## Trajectòria

| Temporades | Club | Títols |
| | Norchi Dinamoeli |
| 2009 - act. | BIIK Kazygurt | 4 Lligues, 5 Copes, 1 Supercopa |

## Referències

* ↑ UEFA
# Ad Matricem

Ad Matricem fou una ciutat d'Il·líria que probablement correspon a la moderna Mostar, a la vora del Narenta.
El pont romà de fusta és atribuït a Trajà o Hadrià, fou substituït per un pont otomà de pedra acabat el 1566 després de nou anys d'obres, que va existir fins a la guerra de Bòsnia a finals del segle xx, en què fou parcialment destruït, si bé després fou reconstruït.

## Referències

* 1 2 (francès) Victor Duruy, Géographie politique de la république romaine et de l'empire
* ↑ (anglès) Malcolm MacColl, Through Bosnia and the Herzegovina on foot during the insurrection, August and September 1875 : with an historical review of Bosnia, and a glimpse at the Croats, Slavonians, and the ancient republic of Ragusa
* ↑ (anglès) Steven House i Cathi House, Mediterranean villages: an architectural journey, p.262
* ↑ (anglès) World Heritage Convention, Old Bridge Area of the Old City of Mostar
# Roca Tarpeia

La roca Tarpeia (en llatí: Rupes Tarpeia o Saxum Tarpeium) era un penya-segat escarpat de l'antiga Roma, prop del cim sud del turó Capitolí. Tenia vistes a l'antic Fòrum Romà. Durant la República, es va utilitzar com a lloc d'execució d'assassins i de traïdors, que, si els qüestors els condemnaven, sense cap mena de pietat eren llançats des del cim. Tenia uns 25 metres d'alçada.
Segons la llegenda, quan Titus Taci va atacar Roma després del rapte de les sabines, la verge vestal Tarpeia –filla d'Espuri Tarpei, que era governador de la ciutadella del turó Capitolí– va trair els romans obrint les portes de la muralla. El motiu de la traïció va ser bastant vulgar: obtenir allò que els sabins «portaven als braços»... Tarpeia poc s'esperava que, en lloc de braçalets d'or, obtindria els seus escuts que van amuntegar damunt d'ella i la van enterrar a la roca la roca que encara avui porta el seu nom.
Cap a l'any 500 aC, Tarquini el Superb, setè rei de Roma, va anivellar el cim de la roca, en va retirar els altars construïts pels sabins i hi va construir un temple dedicat a Júpiter Capitolí. Al cim també s'hi va construir un altre temple dedicat a Saturn, que contenia el tresor de Roma, i que va ser saquejat per Juli Cèsar l'any 49 aC. Les execucions van continuar fent-se en aquell lloc fins ben entrada l'època de Sul·la. L'execució de Simó bar Giora des de dalt de la roca, va tenir lloc en temps de Vespasià.

## Alguns executats importants

* Espuri Cassi Viscel·lí, el 485 aC.
* Marc Manli Capitolí II, el 384 aC.
* Els rebels de Tàrent, el 212 aC.
* Luci Corneli Crisògon, el 80 aC.
* Sext Mari, el 33 dC.
* Simó bar Giora, el 70.

## Referències

* 1 2 Platner, Samuel Ball. «Tarpeius Mons». A topographical dictionary of ancient Rome. Lacus Curtius, 1929. [Consulta: 17 novembre 2023].
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, I, 11

## Vegeu també

* Tarpeia (filla de Tarpei)
# Tel·lurur de plom

El tel·lurur de plom és un compost de plom i tel·lúr (amb fórmula química PbTe). Cristal·litza a l'estructura cristal·lina de NaCl amb àtoms de Pb ocupant el catió i Te formant la xarxa aniònica. És un semiconductor de buit estret amb un interval de banda de 0,32 eV. Es presenta de forma natural com el mineral altaite.
* Constant dielèctrica ~1000.
* Electró Massa efectiva ~ 0,01 m $_e$
* Mobilitat del forat, μ $_p$ = 600 cm $^2$ V $^{−1}$ s $^{−1}$ (0 K); 4000 cm $^2$ V $^{−1}$ s $^{−1}$ (300 K)
El PbTe ha demostrat ser un material termoelèctric intermedi molt important. El rendiment dels materials termoelèctrics es pot avaluar per la figura de mèrit, $ZT=S^{2}\sigma T/\kappa$, en quin $S$ és el coeficient de Seebeck, $\sigma$ és la conductivitat elèctrica i $\kappa$ és la conductivitat tèrmica. Per tal de millorar el rendiment termoelèctric dels materials, el factor de potència ($S^{2}\sigma$) s'ha de maximitzar i la conductivitat tèrmica s'ha de minimitzar.
El sistema PbTe es pot optimitzar per a aplicacions de generació d'energia millorant el factor de potència mitjançant l'enginyeria de banda. Es pot dopar de tipus n o de tipus p amb dopants adequats. Els halògens s'utilitzen sovint com a agents dopants de tipus n. PbCl₂, PbBr₂ i PbI₂ s'utilitzen habitualment per produir centres donants. Altres agents dopants de tipus n, com ara Bi₂Te₃, TaTe₂, MnTe₂, substituiran el Pb i crearan llocs de Pb vacants sense càrrega. Aquests llocs buits s'omplen posteriorment per àtoms de l'excés de plom i els electrons de valència d'aquests àtoms buits es difondran a través del cristall. Els agents dopants comuns de tipus p són Na₂Te, K₂Te i Ag₂Te. Substitueixen Te i creen llocs de Te sense càrrega. Aquests llocs estan plens d'àtoms de Te que s'ionitzen per crear forats positius addicionals. Amb l'enginyeria de banda, s'ha informat que el zT màxim de PbTe és de 0,8-1,0 a ~ 650K.

## Referències

* ↑ Kanatzidis, Mercouri G. Chemistry of Materials, 22, 3, 07-10-2009, pàg. 648–659. DOI: 10.1021/cm902195j.
* ↑ He, Jiaqing; Kanatzidis, Mercouri G.; Dravid, Vinayak P. Materials Today, 16, 5, 01-05-2013, pàg. 166–176. DOI: 10.1016/j.mattod.2013.05.004 [Consulta: free].
* ↑ Dughaish, Z. H. Physica B: Condensed Matter, 322, 1–2, 01-09-2002, pàg. 205–223. Bibcode: 2002PhyB..322..205D. DOI: 10.1016/S0921-4526(02)01187-0.
# Sadie Sink

Sadie Sink (Houston, 16 d'abril de 2002) és una actriu nord-americana principalment coneguda pel seu paper com a Max a Stranger Things. També se la coneix com a Suzanne Ballard a American Odyssey.
Sadie també va aparèixer al circuit de Broadway, amb crèdits a Annie i The Audience.
El 2016, Sink va ser inclosa al repartiment de la sèrie sobrenatural de ciència-ficció de Netflix Stranger Things i apareix en la segona temporada interpretant el paper de Max, un dels personatges de la sèrie.

## Abans de la fama

Va començar a actuar en teatre, apareixent en una producció de Broadway d'Annie quan tenia 11 anys. També, va retratar a una jove reina Elisabet II a la producció de Broadway The Audience junt a Elizabeth Teeter, mentre que reina adulta va ser interpretada per Helen Mirren.

## Família

Té una germana petita anomenada Jacey i tres germans, anomenats Caleb, Mitchell i Spencer.

## Filmografia
### Televisió

| Any | Títol | Personatge | Episodis |
| 2013 | The Americans | Lana | 1 episodi |
| 2014 | Blue bloods | Daisy Crapenter | 1 episodi |
| 2015 | American Odyssey | Suzanne Ballard | 11 episodis |
| 2016 | Unbreakable Kimmy Schmidt | Tween Girl | 1 episodi |
| 2017 | Stranger Things | Maxine Mayfield | 17 episodis |

### Cine

| Any | Títol | Personatge | Altres |
| 2016 | The Bleeder | Kimberly | 11 anys |
| 2017 | The Glass Castle | Lori | 12 anys |

### Teatre

| Any | Títol | Personatge | Altres |
| 2012 | Annie | Annie | |
| 2015 | The Audience | Jove Reina Isabel II | |

## Referències

* 1 2 «The Audience Stars Elizabeth Teeter & Sadie Sink on Being Queens For the Day & Holding Court with Helen Mirren» (en anglès). Brodway.com, 29-05-2018. [Consulta: 12 desembre 2021].
* ↑ Ana, González Rueda. «Conoce a Sadie Sink, MadMax en Stranger Things 2» (en espanyol europeu). Vogue, 02-11-2017. [Consulta: 12 desembre 2021].
* ↑ «Sadie Sink» (en anglès). IMDb. [Consulta: 12 desembre 2021].
# Píñar

Píñar és un municipi de la província de Granada. Es troba a una altura de 950 metres, amb una extensió de 122 km² i 1.376 habitants.
# Seven Hills

Seven Hills és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 12.080 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Seven Hills tenia 12.080 habitants, 4.787 habitatges, i 3.757 famílies. La densitat de població era de 931 habitants/km².
Dels 4.787 habitatges en un 22,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 68,2% hi vivien parelles casades, en un 7,5% dones solteres, i en un 21,5% no eren unitats familiars. En el 19,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,52 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,2% tenia menys de 18 anys, un 5,2% entre 18 i 24, un 23,4% entre 25 i 44, un 27,4% de 45 a 60 i un 25,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 47 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 54.413 $ i la renda mediana per família de 62.520 $. Els homes tenien una renda mediana de 44.500 $ mentre que les dones 31.047 $. La renda per capita de la població era de 25.014 $. Aproximadament el 2% de les famílies i el 2,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Seven Hills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Seven Hills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Glioma

El glioma és un tipus de tumor que es forma al cervell. S'anomena glioma perquè es desenvolupa a partir les cèl·lules glials. Els gliomes representen un 30% de tots els tumors cerebrals i del sistema nerviós central, i un 80% dels tumors cerebrals malignes en adults.
D'acord al seu origen neuroglial específic, els principals subtipus histològics d'aquest tumor són:
* Astrocitomes (astrocitomes, astrocitomes anaplàstics i glioblastomes).
* Ependimomes (ependimomas anaplàstics, ependimomas mixopapil·lars i gliomes subependimaris).
* Oligodendrogliomes (oligodendrogliomes, oligodendrogliomes anaplàstics i oligoastrocitomes anaplàstics).

## Referències

* ↑ Alcantara Llaguno, SR; Parada, LF «Cell of origin of glioma: biological and clinical implications» (en anglès). Br J Cancer, 2016 Des 6; 115 (12), pp: 1445–1450. PMID: 27832665. DOI: 10.1038/bjc.2016.354. PMC: 5155355 [Consulta: 19 maig 2020].
* ↑ Ostrom, QT; Bauchet, L; Davis, FG; Deltour, I, et al «The epidemiology of glioma in adults: a “state of the science” review» (en anglès). Neuro Oncol, 2014 Jul; 16 (7), pp: 896–913. PMID: 24842956. DOI: 10.1093/neuonc/nou087. PMC: 4057143 [Consulta: 19 maig 2020].
* ↑ ABTA «Glioma» (en anglès). Types of Brain Tumors, 2019, págs: 2 [Consulta: 26 maig 2020].

## Bibliografia

* Escosa, Marcos. Tipos de gliomas (en castellà). A: Glioblastoma, 2020; Maig 19 (rev), pàgs: 12 [Consulta: 25 maig 2020]. Arxivat 25 de setembre 2020 a Wayback Machine.
# Albert Guiu i Bagés

Albert Guiu i Bagés (Flix (Tarragona), 1972) és un professor i poeta bilingüe originari de les Terres de l'Ebre. És llicenciat en filologia hispànica i professor de llengua i literatura castellana. Compagina la docència amb les col·laboracions en diverses revistes i diaris i l'activitat literària.
Col·labora en programes de ràdio de temàtica literària. En l'àmbit literari va rebre entre d'altres, el premi de Poesia Marià Manent i el Premi Miquel Martí i Pol de poesia.

## Obra
### Poesia

* Els Versos de la prostituta (2004), premi de Poesia Marià Manent de Premià de Dalt (27a edició)
* De la mà de la meva filla (2007), Premi Miquel Martí i Pol de poesia,
* L'himne d'aquest matí (2008), publicat per Aeditors.
* Un pom de paraules flixanques (2010), editat per l'Ajuntament de Flix.
* Raül i Rosa (2014)
* Des del pensament dels filòsofs (2017)
* El llorer dels mots (2018)

### Narrativa

* Memòries d'una oroneta de Bécquer i altres relats (2014), auto-editat.
* La gatera del temps, novel·la (Aeditors, 2009) «La primera gran novel·la d'Albert Guiu».

## Referències

* ↑ «Albert Guiu». Llegeix Barcelona, 09-01-2018. [Consulta: 5 gener 2019].
* ↑ Esteve, Miquel. «“Albert Guiu, un dels grans parnassians ebrencs”». L'illa dels llibres, 04-07-2018. [Consulta: 5 gener 2019].
* ↑ «Bibliografia» (en català). [Consulta: 19 febrer 2015].
* 1 2 Guiu, Albert. Raül i Rosa. Alzira, València: Neopàtria, 2014, p. 56. ISBN 9788494320934.
* 1 2 «Versos de la prostituta» (en català). [Consulta: 19 febrer 2015].
* ↑ «Albert Guiu guanya el premi de poesia Miquel Martí i Pol». El Punt, 27-11-2006.
* ↑ Guiu, Albert. Els versos de la prostituta. 1. ed. Barcelona: Viena, 2004, p. 80. ISBN 848330287X.
* ↑ Guiu, Albert. De la mà de la meva filla. El Perelló: Aeditors, 2007, p. 80. ISBN 9788493519049.
* ↑ «Albert Guiu presenta el poemari «Un pom de paraules flixanques»». El Punt, 19-06-2010.
* ↑ Burillo, Vicent Casadó; Ribera, Josep Antoni Collazos; Serra, Josep M. Raduà; Poyo, Núria Grau; Tarragó, Àgels Pérez «Bibliografia riberenca (10)». Miscel·lània del Centre d'Estudis de la Ribera d'Ebre, 22, 2011, pàg. 384. ISSN: 2385-4308.
* ↑ El llorer dels mots. Àlzira: Neopàtria, 2018, p. 84. ISBN 9788417464356.
* ↑ Guiu, Albert. La gatera del temps. 1a. ed. El Perelló: Aeditors, 2009, p. 256. ISBN 9788492673087.
* ↑ Grau Poyo, Núria; et alii «Bibliografia riberenca (8)». Miscel·lània del Centre d'Estudis de la Ribera d'Ebre, 2010, pàg. 256.
# Tel·lurur de sodi

El tel·lurur de sodi és un compost inorgànic, del grup de les sals, que està constituït per anions tel·lurur ${\ce {Te^2-}}$ i cations sodi (1+) ${\ce {Na+}}$, la qual fórmula química és ${\ce {Na2Te}}$.

## Propietats

El tel·lurur de sodi es presenta en forma de pols blanca que es descompon en presència d'aire. S'ha calculat que cristal·litza en el sistema cúbic, grup espacial Fm3m i que el seu índex de refracció val 2,08. Té una densitat de 2,90 g/cm³. Si s'escalfa descompon a 953 °C. És soluble en aigua, on s'hi formen dissolucions porpres de politel·lururs ${\ce {Na2Te_{n}}}$.

## Preparació

Es pot preparar a partir de tel·luri i sodi en dissolució d'amoníac líquid segons la reacció:
${\ce {2Na + Te ->[NH_3] Na2Te}}$

## Aplicacions

S'empra com a reactiu en síntesi de compostos orgànics.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sodium Telluride». [Consulta: 31 octubre 2019].
* ↑ «Na₂Te» (en anglès). The Materials Project. [Consulta: 31 octubre 2019].