OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fruitdale (Califòrnia)

Fruitdale és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 895 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fruitdale tenia 895 habitants, 348 habitatges, i 212 famílies. La densitat de població era de 1.279,9 habitants/km².
Dels 348 habitatges en un 30,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,8% hi vivien parelles casades, en un 10,6% dones solteres, i en un 38,8% no eren unitats familiars. En el 28,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,49 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,8% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 39,1% entre 25 i 44, un 22,7% de 45 a 60 i un 9,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 58.750 $ i la renda mediana per família de 94.224 $. Els homes tenien una renda mediana de 45.781 $ mentre que les dones 37.031 $. La renda per capita de la població era de 30.724 $. Entorn del 3% de les famílies i el 6,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fruitdale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fruitdale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# François-Emile Rignault

François-Emile Rignault (París, 1812 - París, 15 de març de 1895) fou un violinista francès.
Va obtenir el Primer Premi de Conservatori el 1833 i entre dos anys després a la Société des concerts del Conservatori on va romandre fins al 14 d'octubre de 1873.
Es dedica principalment a la música de cambra. Va associar més o menys al llarg amb pianistes com César Franck, Louis Lacombe, Wilhelm Krüger.
Va formar part de diverses companyies de música de cambra com les d'Alard i els germans Danda, i en va fundar una el 1860 amb Charles Lamoureux.
El 1868, va obrir un curs de música d'ensemble amb Wilhelm Krüger i Benjamin Godard situat al carrer 26 de Bergère a París.

## Font

* Dictionnaire de la musique en France au XIXe siècle sous la direction de Joël-Marie Fauquet, p. 1 069 (Fayard, 2003) (ISBN 2213593167)
# Fítia

Fítia (en grec antic Φυτία o Φοιτεῖαι) era una ciutat de l'interior d'Acarnània situada a l'oest de la ciutat d'Estratos, i estava fortament fortificada. Era al camí que anava des d'Estratos cap Medeon i Limnea.
Després de l'època d'Alexandre el Gran, cap a l'any 300 aC va caure en mans de la Lliga Etòlia que ja dominava l'oest d'Acarnània. Més tard, segons Polibi, va ser ocupada per Filip V de Macedònia en la seva expedició contra els etolis el 219 aC però els etolis la van recuperar probablement després de la derrota de Filip V davant els romans.
Se la menciona en una inscripció trobada a Àccium, probablement anterior a l'època d'August, com una de les ciutats que formaven part d'Acarnània.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Phitia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 13 desembre 2020].
# Tossal Gros (Massoteres)

El Tossal Gros és una muntanya de 612 metres que es troba al municipi de Massoteres, a la comarca catalana de la Segarra.
# Gamzat Beg

Gamzat Beg (Hamza Beg) fou el segon imam de Txetxènia i Daguestan, successor de Kazi Mullah (Ghazi Molla o Ghazi Muhammad) al front del moviment nacional i religiós dels nakhsbendites, quan fou mort pels russos a Gyumri el 17 (29) d'octubre de 1832.
Va lluitar al mateix temps contra russos, contra els que se'ls havien sotmès, i contra els kans àvars aliats dels russos, tot i que ell mateix era de la famílua d'un kan àvar (era un čanka, és a dir un fill del kan nascut amb una dona d'origen inferior i sense dret successori). Els russos el van derrotar a Chumkeskent l'1 de desembre de 1831 però de manera parcial i va poder seguir la lluita. El 13 d'agost de 1834 va derrotar i massacrar als kans àvars a la riba del Tobor prop de Khunzak, la capital, que va ocupar després d'expulsar els russos, i una vegada a la ciutat es va proclamar kan, el que li va costar ser assassinat a la mesquita de la ciutat per un germa del famós Hadjdji Murad (lloctinent de Xamil). Xamil el va succeir.

## Bibliografia

* N. A. Smirnov, Miuridizm na Kavkaze, Moscú 1963.
# Gabriel Milin

Gabriel Milin (Saint-Pol-de-Léon, 1822 - illa de Batz, 1895) fou un escriptor en bretó. S'interessà per la literatura bretona gràcies al lexicògraf i militar Amable-Emmanuel Troude, amb qui va treballar de 1842 a 1879. Fou el darrer director de la revista Feiz ha Breiz (1883-1884). Després es va retirar a l'illa de Batz, d'on en fou escollit alcalde fins a la seva mort.

## Obres

* Marvaillou Grac'h-Kozh (1867),
* Mouez ar Galoun / Voix du Coeur (1868)
* Gwechall gozh e oa, editat per Buhez Breiz (1924),
* Ar Marvailher brezonek (1870).
* Jezus Krist Skouer ar Gristenien (1862)
* Penaos karet Jezus Krist (1867)
* Sonjit Ervat (1869)
* Furnez ar geiz euz a Vreiz (1868)
# Gabriel Morvay

Gabriel Stanislaw Morvay (Tarnów, Polònia, 16 de juliol de 1934 - Sabadell, 16 de setembre de 1988) fou un artista polonès, pintor i escriptor, establert a Sabadell bona part de la seva vida.

## Biografia

El seu pare, el pintor Kazimierz Morvay, era professor de l'Escola de Belles Arts de Tarnów. La mare, l'escultora Jadwiga Essers, pertanyia a l'alta burgesia polonesa.
Després de graduar-se a l'Acadèmia de Belles Arts de Varsòvia, es va escapar cap a França. El 1958 es va traslladar a París, on li van concedir l'estatus de refugiat polític, que no va abandonar mai. Allunyat ja del realisme socialista de l'Acadèmia polonesa que li ofegava la llibertat creadora, s'endinsà en la pintura informalista.
El 1959 va conèixer Antoni Angle i Vladimir Slepian, i en aquesta mateixa època va descobrir el vell Mikhail Larionov, que va instruir els tres joves en l'avantguarda russa, tan desconeguda als cercles artístics europeus. La fascinació per les explicacions de Larionov van portar Angle i Slépian a experimentar la pintura d'acció, el juny de 1960, al centre de París. La conseqüència va ser la creació a Sabadell del Grup Gallot, el setembre d'aquell mateix any. Morvay va restar força a l'expectativa i només va participar ocasionalment en les accions del Grup Gallot, però s'hi interessà pel que significava de reacció contra l'art esteticista i per la destrucció de la figura de l'artista-geni. Després de l'experiència dels Gallots, Morvay tornà a París. Va viure uns anys entre Sabadell i la capital francesa, exposà a la Sala d'Art Actual de Belles Arts i a la parisenca galeria Creuze. I durant un temps va fer de pintor ambulant a la plaça du Tertre. A la tardor de 1967, va tancar el seu apartament parisenc i, abandonant-ho tot, se'n va anar a Itàlia. Iniciava la seva vida errant, entre París –on havia d'anar sovint per renovar la documentació, fins que a mitjan anys 70 deixà de complir aquests tràmits burocràtics i es convertí en un veritable apàtrida–, Sabadell –a casa la família de Llorenç Balsach i Grau– i el nord d'Itàlia. Entre 1970 i 1978 va viure a Sabadell, amb algunes escapades a París i Itàlia.
Després dels anys d'abstracció informal, Morvay començà a desenvolupar un nou estil molt personal en què enmig de pinzellades expressionistes s'insinuava la vida de les formes. Als darrers anys, com ja havia avançat en el món sòrdid dels textos recollits a La chambre de Paulin, l'estil de Morvay anirà derivant cap a un expressionisme més fosc, cada vegada més punyent. Al principi dels 80 desapareixia de Casalmaggiore i durant uns anys se'n desconeix el parador, fins que el 1986 es presenta sobtadament a París i retorna (sense documentació) a Sabadell. El 1987 fa la darrera exposició, a la Galeria Quasar de la capital vallesana, on es va morir, malalt, el 1988.
Hi ha obra de Gabriel Morvay al Museu d'Art de Sabadell.

## Referències

* 1 2 3 4 Nomenclàtor. «Plaça de Gabriel Morvay». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 20 maig 2016].
* ↑ «Museus en línia». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2020-11-28. [Consulta: 8 setembre 2016].
# Thusis

Thusis és un municipi del cantó dels Grisons (Suïssa), situat al districte de Hinterrhein.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ «Thusis, a DB-City».

## Vegeu també

* Coll de San Bernardino
* Via Mala
# Gai (Orenburg)

Gai - Гай (rus) és una ciutat de l'óblast d'Orenburg, a Rússia. Es troba al sud dels Urals, a 32 km al nord de Novotroïtsk, a 235 km a l'est d'Orenburg i a 450 km al sud-est de Moscou.

## Història

Gaï fou creat el 1959 com una vila industrial. Aconseguí l'estatus de possiólok (poble) el 1965 i el de ciutat el 1979.
# Gai Quinti Claudus

Gai o Cesó Quinti Claudus (en llatí: Gaius o Kaeso Quinctius Claudus) va ser un magistrat romà del segle iii aC. Formava part de la gens Quíntia, una gens romana d'origen patrici.
Va ser elegit cònsol juntament amb Luci Genuci Clepsina l'any 271 aC. Només es coneix perquè apareix als Fasti, però no se saben les seves activitats.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 778.
# Gai Porci Cató (tribú de la plebs 56 aC)

Gai Porci Cató (en llatí: Gaius Porcius Cato) va ser un magistrat romà que pertanyia a la gens Pòrcia i a la família Catons. Podria ser fill de Gai Porci Cató, cònsol l'any 114 aC, però no és segur.
Es va oposar a Pompeu durant bona part de la seva vida. L'any 59 aC va acusar Aule Gabini, però els pretors no van acceptar l'acusació contra aquest favorit de Pompeu. Per aquest motiu, va dir que Pompeu era un «privatum dictatorem», i la seva audàcia gairebé li va costar la vida.
L'any 56 aC va ser tribú de la plebs, i va impedir que els romans ajudessin a Ptolemeu XII Auletes, rei d'Egipte, enviant-hi tropes perquè els versos sibil·lins, que va aconseguir que alguns sacerdots llegissin davant del poble, anunciaven desgràcies si ho feien.
Es va posar de part de Clodi, i Miló, com a revenja, el va atacar tant com va poder. Va ajudar al triumvirat demorant els comicis per aconseguir l'elecció de Pompeu i Cras com a cònsols l'any 55 aC, maniobra en la qual va ser ajudat per Marc Noni Sufenat, un col·lega en el tribunat.
L'any següent, ell i Noni van ser acusats de violar les lleis Júnia Licínia i la llei Fúfia, proposant lleis sense comunicar-ho prèviament, i en dies inapropiats. Cató va ser defensat per Licini Calvus i Marc Emili Escaure, i va ser absolt, perquè així ho va voler el seu enemic Pompeu.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 650.
# Tribunal de Comptes

«Tribunal de Comptes» té aquests significats:
* Tribunal de Comptes Europeu
* Tribunal de Comptes d'Eslovènia
* Tribunal de Comptes (Espanya)
# Garešnica

Garešnica és una ciutat de Croàcia que es troba al comtat de Bjelovar-Bilogora. El 2011 tenia 10.472 habitants. És documentada per primera vegada el 1257.

## Referències

* ↑ «1. POPULATION BY AGE AND SEX, BY SETTLEMENTS, 2011 CENSUS» (en anglès). Institut Nacional d'Estadística de Croàcia. [Consulta: 3 octubre 2021].
* ↑ «Garešnica» (en croat). Proleksis enciklopedija. [Consulta: 3 octubre 2021].
# Garfagnana

La Garfagnana és una regió històrica i geogràfica del centre d'Itàlia, avui part de la província de Lucca, a la Toscana. És la part alta de la conca del riu Serchio i, per tant, es troba entre els Apenins septentrionals al nord-est i el Alps Apuans a l'oest. Les localitats principals són Castelnuovo di Garfagnana i Barga.

## Geografia

La Garfagnana és muntanyenca en una bona part. Té abundants precipitacions, i molts boscos, sovint amb castanyers (Castanea sativa). Les castanyes eren fins fa poc una important font d'aliment; la farina di Neccio della Garfagnana, una farina de castanyer, té denominació d'origen protegida (DOP). El farro de la regió (Farro della Garfagnana) té indicació geografica protegida (IGP); l'àrea també és coneguda per les seves llenties i pels seus ceps. És l'àrea d'origen de la raça caprina de Garfagnina i de la raça ovina de la Garfagnina Bianca.
La capital de la regió és Castelnuovo di Garfagnana.
La Garfagnana i la Lunigiana van ser colpejades per un potent terratrèmol el 7 de setembre de 1920. Els danys més importants i el major nombre de morts es van produir a Villa Collemandina; la major intensitat es va registrar allà mateix i a Fivizzano.

## Història

Els habitants de la Garfagnana eren apuans i friniats. L'àrea va ser conquerida per l'antiga Roma l'any 180 aC. Després de la caiguda de l'Imperi Carolingi el 888, va estar sota el control de diversos senyors feudals, i més tard es va veure atrapada en la rivalitat entre güelfs i gibelins. El 1248 l'Emperador d'Orient la va cedir a la República de Lucca. Al segle xv gran part del territori va quedar sota el control de la família Este de Ferrara, i el 1847 la part restant va ser absorbida pel Ducat de Mòdena. Amb la unificació d'Itàlia, la Garfagnana va passar a formar part de la província de Massa i Carrara, i el 1923 va passar a la de Lucca.

## Referències

* 1 2 3 Garfagnana (en italià). Enciclopedie online. Rome: Istituto della Enciclopedia Italiana. Consulta: febrer 2014.
* ↑ Farina di Neccio della Garfagnana DOP (en italià). Regione Toscana. Consulta: febrer 2014.
* ↑ Farro della Garfagnana IGP (en italià). Camera di Commercio di Lucca. Arxivat: 22 febrer 2014.
* ↑ Daniele Bigi, Alessio Zanon (2008). Atlante delle razze autoctone: Bovini, equini, ovicaprini, suini allevati in Italia (en italià). Milan: Edagricole. ISBN 9788850652594. p. 224–25.
* ↑ Piero Pierotti (2003). Manuale di sismografia storica: Lunigiana e Garfagnana (en italià). Pisa: PLUS, Università di Pisa. ISBN 9788884922786
* ↑ C. de Stefani (1923). Il terremoto del settembre 1920 nella provincia di Massa (en italià). Bollettino della Società sismologica italiana 24: 136.
# Gallegos de Hornija

Gallegos de Hornija és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 154 | 156 | 146 | 151 |
# Galleria Nazionale d'Arte Antica

La Gallerie Nazionali d'Arte Antica, o Galeria Nacional d'Art Antic, és una galeria d'art situada a Roma, Itàlia, ubicada en dues seus distants entre si, el Palau Barberini i el Palau Corsini.

## Els edificis

El Palau Barberini va ser dissenyat per al papa Urbà VIII per l'arquitecte italià Carlo Maderno (1556–1629) sobre l'antiga ubicació de la Vila Sforza. El sostre del seu saló central va ser decorat per Pietro da Cortona amb el panegíric visual de l'Al·legoria de la Divina Providència i del Poder Barberini per a glorificar a la família Barberini.
L'edifici, parcialment ocupat per organismes públics, està sent sotmès a una llarga remodelació (abril 2007), pel que les seves col·leccions es comprimeixen temporalment en unes poques sales.
El Palau Corsini, anteriorment conegut com a Palau Riario, és un palau del segle XV que va ser reconstruït en el segle xviii per l'arquitecte Ferdinando Fuga per al Cardenal Neri Maria Corsini. En el segle xvii va ser residència de Cristina de Suècia, després d'abdicar del tron i convertir-se al Catolicisme.

## La Col·lecció

La col·lecció d'aquesta institució inclou obres de Gian Lorenzo Bernini, Caravaggio (Judith i Holofernes), Giovanni Baglione, Hans Holbein, Perugino, Nicolas Poussin, Giulio Romano, El Greco, Rafael (el famós retrat de La fornarina), Carlo Saraceni, Tiépolo, Tintoretto i Tiziano. Cal insistir que la col·lecció es divideix entre els dos palaus, si bé el gruix de les obres més conegudes es troba en el Palau Barberini.

## Enllaços externs

* (italià) (anglès) Gallerie Nazionali d'Arte Antica
# Gaffer (cinta)

* No s'ha de confondre amb Gaffer (tècnic cinema).
Gaffer és el nom genèric donat a la cinta adhesiva utilitzada a la indústria del cinema, a la televisió, en escenaris de (música i teatre) i altres activitats de l'espectacle i de la diversió.
El color de la cinta adhesiva és sovint negre mat, i així es barreja amb el color negre tradicional de les superfícies de les escenes d'espectacle. S'utilitzen altres colors, com el vermell per prevenir o bé per marcar la posició dels actors o dels càmeras. Una cinta de color blanc servirà d'etiqueta als enginyers de so per escriure-hi el nom de senyals en una taula de mescla de sons.
La cinta és molt resistent als esquinços i a la tensió. Tanmateix, es desenganxa fàcilment de la mà, deixant molt pocs o gens de residus. El nom prové de manera versemblant de la paraula anglesa gaffer que designa el cap luminotècnic d'un equip de rodatge.
# Tren d'engranatges

Un tren d'engranatges és una associació de diverses transmissions per engranatge. L'objectiu és augmentar o disminuir la relació de transmissió fins a valors que amb només dos engranatges no seria possible, ja que la diferència de diàmetres entre l'un i l'altre seria exagerada.
# Glanidium albescens

Glanidium albescens és una espècie de peix de la família dels auqueniptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Rio das Velhas (Brasil).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu de Zoologia de la Universitat de Copenhaguen.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr., 2003. Auchenipteridae (Driftwood catfishes). p. 470-482. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Torre de Can Gou

La Torre de Can Gou, o simplement Can Gou, també anomenat Mas la Plana és un habitatge a la ciutat d'Olot inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un gran casal situat prop dels paratges de la Font Moixina. Té planta rectangular, amb teulada a quatre aigües i una torre de base rodona amb teulat cònic a la façana sud. La casa té planta baixa, dos pisos i golfes. Cal destacar la decoració de les obertures dels dos pisos realitzades amb un ampli guardapols decorat amb flors i fullatges estilitzats. Una bona part de les façanes estan amagades per construccions recents de tipus industrial. Aquest casal va néixer com a casa particular amb dependències per a l'elaboració d'embotits. La decoració general és historicista.
Durant la segona meitat del segle xix a Olot continuen les vicissituds bèl·lico-polítiques (carlinades). Malgrat tot, a la vila i comarca s'havia anat generant un fort nucli industrial que havia portat a una economia creixent. Va ser un moment important tant en els camp constructiu i urbanístic com el cultural. Es deixen de banda, sense desaparèixer, els mòduls neoclàssics, i es dona pas a una arquitectura eclèctica i historicista. Es construeixen edificis amb una barreja d'estils amb resultats, sovint, d'una innegable qualitat formal. És el moment en què s'urbanitza la Plaça de Clarà i el Passeig de Barcelona. A principis del segle XX el modernisme ja arriba a la capital de la Garrotxa i deixa edificis molt notables, com la casa Pons i Tusquets o la Casa Pujador.

## Referències

* 1 2 «TORRE DE CAN GOU». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r maig 2019].
# Tupaia ratllada

La tupaia ratllada (Tupaia dorsalis) és una espècie de tupaia de la família dels tupàids. És originària de Brunei, Indonèsia i Malàisia.

## Referències

* ↑ Han, K. H.; Stuebing, R. Tupaia dorsalis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 25 novembre 2014.
# Glébovo (Tula)

* Per a altres significats, vegeu «Glébovo».
Glébovo (en rus: Глебово) és un poble de l'óblast de Tula, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 9 habitants.

## Referències

* ↑ «Закон Тульской области от 14 марта 2005 года № 555-ЗТО «О переименовании муниципального образования „город Богородицк и Богородицкий район“ Тульской области, установлении границ, наделении статусом и определении административных центров муниципальных образований на территории Богородицкого района Тульской области»». Arxivat de l'original el 2021-11-23.
* ↑ «Закон Тульской области от 27 декабря 2007 года N 954-ЗТО «Об административно-территориальном устройстве Тульской области»». Arxivat de l'original el 2017-04-27.
* ↑ ОКАТО Plantilla:ОКАТО
* ↑ «Церковь Параскевы Пятницы (1834г.) в Балахне». Arxivat de l'original el 2015-04-02.
# Glébovo

«Glébovo» té aquests significats:
* Glébovo (Khabàrovsk), localitat del krai de Khabàrovsk, a Rússia
* Glébovo (Tula), localitat de l'óblast de Tula, a Rússia
# Una herència de mort

Una herència de mort (The Estate en anglès) és una comèdia negra del 2022 escrita i dirigida per Dean Craig. És protagonitzada per Toni Collette i Anna Faris com a germanes que intenten recuperar la gràcia de la seva tieta separada abans que ella passi a heretar part de la seva fortuna. La pel·lícula es va estrenar el 4 de novembre de 2022 per Signature Entertainment. Ha estat doblada i subtitulada al català.

## Repartiment

* Toni Collette com a Macey
* Anna Faris com a Savannah
* David Duchovny com a Richard
* Rosemarie DeWitt com a Beatrice
* Kathleen Turner com a tieta Hilda
* Ron Livingston com a James
* Keyla Monterroso Mejia com a Ellen
* Danny Vinson com a Bill

## Producció

Signature i Capstone van anunciar que Dean Craig estava escrivint i dirigint Una herència de mort el desembre de 2021, i Toni Collette i Anna Faris protagonitzarien la pel·lícula. En els mesos següents, Kathleen Turner, Rosemarie DeWitt, Keyla Monterroso Mejia, David Duchovny i Ron Livingston es van unir al repartiment.
El rodatge va tenir lloc a Nova Orleans entre febrer i març de 2022.

## Referències

* ↑ «Una herència de mort». Goita què fan, ara!. [Consulta: 28 juliol 2023].
* ↑ Ritman, Alex (December 2, 2021). «Toni Collette, Anna Faris, Thomas Haden Church Teaming for Comedy The Estate From Love Wedding Repeat Director». The Hollywood Reporter (Penske Media Corporation).
* 1 2 Ravindran, Manori (January 27, 2022). «Kathleen Turner, Rosemarie DeWitt, Keyla Monterroso Board Inheritance Battle Comedy The Estate – EFM (Exclusive)». Variety (Penske Media Corporation).
* ↑ «David Duchovny, Ron Livingston Board Inheritance Battle Comedy The Estate (Exclusive)». Penske Media Corporation, 16-02-2022.
* ↑ «Productions – Film New Orleans». City of New Orleans. Arxivat de l'original el 2022-03-02. [Consulta: 4 novembre 2022].