OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Luci Passiè Rufus

Luci Passiè Ruf (llatí: Lucius Passienus Rufus) va ser un magistrat romà del segle i aC.
Va ser nomenat cònsol romà l'any 4 aC amb Gai Calvisi Sabí. Probablement era el mateix personatge anomenat Passiè que va obtenir ornaments triomfals i els honors del triomf per les seves victòries a la província de l'Àfrica.

## Referències

* ↑ Syme, Ronald. The Augustan Aristocracy (en anglès). Clarendon Press, 1986.
* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/684?rgn=full+text;view=image;q1=Rufus%2C+Passie+nusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 676. ]
# Novaliches

Novaliches és una població que pertany al terme municipal de Xèrica (Alt Palància, País Valencià), de la qual està ubicada a dos quilòmetres en direcció est, a la vora del barranc de Benafer. El 2009 tenia 98 habitants.
El nucli urbà es compon de només dos carrers: el principal, del mateix nom que la pedania, parteix de l'església de Sant Miquel. L'altre, precisament rep el nom d'aquest sant, i va ser inaugurat l'any 2000.

## Història

D'origen àrab, la seua història ha estat lligada a la de Xèrica, primer sota la seua taifa i després que Jaume I donara el lloc a Fernández de Azagra, sota la seua baronia i ducat.
El 1366 serà repoblada per cristians. El 1429 passa a propietat de Francisco Zarzuela, i posteriorment és abandonada pels seus pobladors. En el seu lloc, la vila és repoblada per famílies mores provinents de Gaibiel.
La família Zarzuela tindrà fama de mala gestió, mal ús i abusos injustificats cap a la població. Un alçament, ajudat pels sogorbins, ajustícia Miguel Zarzuela. Novaliches és comprada per Jerónimo Pérez de Arnal i la seua dona, que al seu torn la venen al Duc de Calabria, qui tampoc era ben vist pels veïns de l'aldea, ja que reivindicaven ser considerats una vila independent, així com tampoc pels xericans. A les postres, el 1564, a la mort del noble, passa a la Corona Reial. En aquesta època la població apareixia amb el nom de Novaliges, i el lexicògraf Josep Escrig i Martínez, al seu Diccionario valenciano-castellano, manté aquesta forma toponímica en valencià.
Ja al segle xix, la població va prendre partit a les guerres carlistes pel bàndol liberal, ajudant al General Manuel Pavía y Lacy davant el general carlí Serrano. Els liberal guanyen la batalla, Pavia rep el títol de Marquès de Novaliches i en gratitud, regala un calze d'or i argent per a la parròquia de Sant Miquel.
En eixa mateixa centúria, Novaliches va perdre la seua condició de municipi, tot passant al terme de Xèrica.

## Llocs d'interès

* Església de Sant Miquel
* La Font del Clero.

## Festivitats

* Festa de Sant Miquel, per al 29 de setembre.

## Referències

* ↑ http://www.jerica.es/index2.php?option=com_content&do_pdf=1&id=19
* ↑ Memorial en hecho sobre la demanda de reivendicación de las villas... de Toro, Viver, Caudiel y Novaliges, puesta por los curadores del noble Don Hieronymo Perez de Arnal... contra los padre Prior, religiosos y convento de S. Miguel de los Reyes.-Biblioteca Valenciana Digital
* ↑ Congrés Internacional de Toponímia i Onomàstica Catalanes-Emili Casanova i Vicenç M. Rosselló-Universitat de València

## Enllaços externs

* «Novaliches». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Koixkeldi

Koixkeldi (en rus: Кошкельды) és un poble de la república de Txetxènia, a Rússia, segons el cens del 2022 tenia 6.051 habitants.

## Referències

* ↑ «Древнее село Зумсой продолжает жить несмотря ни на что | Информационное агентство "Грозный-Информ"». Arxivat de l'original el 2022-06-02.
* ↑ «Закон Чеченской республики № 46-РЗ от 14.07.08» (doc). Arxivat de l'original el 2012-04-11. [Consulta: 12 desembre 2009].
* ↑ «И вновь оживает древний Зумсой… | Грозный Информ». Arxivat de l'original el 2013-03-03.
* ↑ «В высокогорное село Зумсой возвращаются жители». Arxivat de l'original el 2014-09-08. [Consulta: 21 novembre 2010].
# Frontera entre Croàcia i Eslovènia

La frontera entre Croàcia i Eslovènia es la frontera internacional terrestre i marítima entre Eslovènia i Croàcia, estats integrats a la Unió Europea i a l'espai Schengen.

## Traçat

Comença a l'est, junt al port eslovè de Koper (Capodistria) al mar Adriàtic, a la badia de Piran i ben pròxim a la frontera amb Itàlia, on hi desemboca el riu Mura. Segueix cap a l'oest pel riu Drava fins a les proximitats del meridià 15 a l'est, on comença a seguir la direcció nord-est fins al trifini amb Hongria. Separa els set comtats croats del nord, inclòs el comtat de Zagreb, de les regions eslovenes d'Obala in Kras, Dolenjska in Bela krajina, Savinjska, Pohorge z okoliko i Prekmurje.

## Història

El territori d'ambdós estats va formar part de l'Imperi Austrohongarès fins que el 1918 van entrar a formar part del regne de Iugoslàvia. En acabar la Segona Guerra Mundial ambdós foren repúbliques constitutives de la República Socialista Federal de Iugoslàvia, i les seves fronteres eren fronteres internes interiugoslaves. Arran la dissolució de Iugoslàvia en 1991 ambdós estats es van independitzar. Des de 2013, amb la entrada de Croàcia a la Unió Europea és una de les fronteres internes de la Unió Europea.

## Conflictes

Hi ha incerteses sobre les fronteres marítimes entre els dos països. El diari Business SEE informa que aquest conflicte es remunta a l'antiga Iugoslàvia, amb una gravetat (classificació SEE) de nivell 2 (escala de 1 a 10, 10 molt greu). Abans de l'entrada de Croàcia a la Unió Europea, Eslovènia es va queixar de les dificultats imposades per Croàcia de tenir accés a aigües internacionals a la badia de Piran.
L'adhesió de Croàcia a la Unió Europea l'1 de juliol de 2013 va resoldre la situació dels passos de duanes entre aquests països que controlaven els vehicles, facilitant l'accés sense restriccions als Europa. El 6 de juny 2010 es va celebrar a Eslovènia un referèndum per a l'aprovació de l'acord d'arbitratge internacional.

## Referències

* ↑ «Croàcia». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ SEE Business, Business magazine for Southeastern Europe, P 41 n° 2 abril 2008
* ↑ Conflit du golfe de Piran : la Slovénie bloque l'intégration européenne de la Croatie Le Courrier des Balkans
* ↑ Un accord avec la Slovénie ouvre la voie de l'UE à la Croatie l'Express.f]
* ↑ La Slovénie lève son veto, la Croatie peut reprendre son rêve européen l'Express.fr
* ↑ «Referendo esloveno decisivo para a Croácia». Arxivat de l'original el 2010-08-12. [Consulta: 7 setembre 2018].
# Komenda

Komenda és un petit municipi del centre d'Eslovènia, situat a 6 km al nord de Kamnik. El poble té 4,451 habitants, entre els quals 2,187 són homes i 2,264 són dones. Hi viuen un total d'1,229 famílies, 2,157 treballadors, 194 desocupats, 243 estudiants, i la mitjana salarial és de 113,355 tòlars eslovens.

## Nuclis de població

Komenda conté 14 petits nuclis de població:
* Komenda
* Moste
* Suhadole
* Zeje
* Klanec
* Gmajnica
* Potok
* Breg
* Gora
* Nasovce
* Mlaka
* Komendska Dobrava
* Podborst
* Kriz

## Enllaços externs

* Komenda - Lloc web oficial (eslovè)
# Esko Valsta

Esko Valsta (Uusikaupunki, 26 d'agost de 1924 - 6 de setembre de 2008) va ser un artista de violoncel de Finlàndia.
Va estudiar a Hèlsinki com alumne de Yrjö Selin i a París com a estudiant de Maurice Maréchal. Va ser membre de l'Orquestra Filharmònica de Hèlsinki des de 1950 i violoncel·lista solista des de 1961. També va actuar en concerts i en solitari a l'estranger. Es va retirar el 1974.
El seu germà és el pianista Tapani Valsta.

## Enregistraments

* Clarinet Quartet in E Flat Minor & D Major de Bernhard Henrik Crusell: amb Tapio Lötjönen clarinet, Esa Kamu viola, Jorma Rahkonen violí, Esko Valsta violoncel. (BIS – LP-51, Finlàndia)

## Referències

* 1 2 Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 9 p. 889
* 1 2 Klassinen.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
* ↑ https://rateyourmusic.com/artist/esko-valsta
# Shinukta

Shinukhta va ser un petit territori independent o semiindependent no gaire llunyà d'Atun (Atuna, Tunna) suposadament capital d'un districte situat al riu Karmalas (modern Zamantı) o al Saros (modern Seyhan), a la vora de Cilícia o Cataònia. L'any 740 aC després que Arpad caigués en mans dels assiris els reis Tarkhularas de Gurgum, Dadilu de Kask (probablement Katak/Kaska) i Samulal de Meliddu, van pagar tribut. Els van seguir Urikki de Que, Azriyau de Yaudi-Samal, Uassurme (Wasu Sharumush) de Tabal, Ushkhitti d'Atun, Urballa de Tokhan, Urimmi de Khubishna i Tukhammi d'Ishtunda. Llavors es devia convertir en tributari d'Assíria encara que no s'esmenta.
Kiakku de Shinukhta va refusar pagar el tribut el 718 aC i Sargon II va ocupar i destruir la ciutat; el rei va caure presoner i amb la seva família i partidaris més propers, unes 7500 persones, van ser portats a Assíria. El principat va ser concedit al cap rival, Matti d'Atuna o Atun (Tunna) que va prometre augmentar el tribut que pagava a Assíria.

## Referències

* ↑ Maspero, Gaston (et al.). «Sargon of Assiria». History Of Egypt, Chaldaea, Syria, Babylonia, and Assyria, V 7. Bible Hub. [Consulta: 22 juliol 2024].
# Carlisle (Indiana)

Carlisle és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 2.660 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Carlisle tenia 2.660 habitants, 286 habitatges, i 193 famílies. La densitat de població era de 1.901,9 habitants per km².
Dels 286 habitatges en un 32,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51% hi vivien parelles casades, en un 12,2% dones solteres, i en un 32,5% no eren unitats familiars. En el 30,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,4 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 7% tenia menys de 18 anys, un 17,9% entre 18 i 24, un 53,9% entre 25 i 44, un 16,2% de 45 a 60 i un 5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 756,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.875 $ i la renda mediana per família de 36.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.207 $ mentre que les dones 20.682 $. La renda per capita de la població era de 12.822 $. Entorn del 12% de les famílies i el 13,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Carlisle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Carlisle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Carles Roman Ferrer

Carles Roman Ferrer (Eivissa, 1887 - 22 d'octubre de 1939) fou un arqueòleg i polític eivissenc, fill de Joan Roman i Calbet.

## Biografia

Treballà amb el seu pare en els jaciments púnics d'Eivissa, i el 1908 ingressà al Cos d'Arxivers i Museus. De 1912 a 1939 fou nomenat director del Museu Arqueològic d'Eivissa i ingressà al Partit Liberal, i dins la fracció Izquierda Liberal de Santiago Alba Bonifaz fou elegit diputat per Eivissa a les eleccions generals espanyoles de 1916, 1918, 1919 i 1923. Es va negar a col·laborar amb la Dictadura de Primo de Rivera i abandonà la política. Posteriorment es dedicà a la investigació arqueològica i va encoratjar l'excavació a la necròpolis de Sa Barda i Puig des Molins de 1921 a 1929.
En la guerra civil espanyola, arran del desembarcament de Mallorca d'Alberto Bayo fou detingut i tancat al Castell, però en fou alliberat pels seus amics. Aleshores va col·laborar amb el bàndol nacional i va dirigir el Diario de Ibiza.

## Obres

* Antigüedades ebusitanas (1913)

## Referències

* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Carles Roman Ferrer

## Enllaços externs

* «Carles Roman Ferrer». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Carles Roman Ferrer Arxivat 2013-06-11 a Wayback Machine. a l'Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera
# Casa de carrer (Tiana)

La Casa de carrer és una obra de Tiana (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil, format per una planta baixa -quadrada-, al qual destaca, quasi exclusivament, el gran coronament superior que amaga la teulada realitzada amb línies corbes -còncaves a les parts laterals i convexa a la part central-. D'altra banda a la decoració sobresurt l'ús de la rajola bicolor -blava i blanca; i típica d'aquesta colònia-, situada damunt de les obertures i a altres elements decoratius, com és el cas de la petita placa ceràmica ovalada, situada al bell mig del coronament de la façana.

## Història

Possiblement realitzada a la segona dècada del segle xx.

## Referències

* 1 2 «Casa de carrer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 juny 2020].
# Casa de colònies Artur Martorell

La Casa de Colònies Artur Martorell està situada a Calafell. Es tracta de la primera casa de colònies de nova planta de Catalunya, inaugurada el 18 de juliol de 1968, i la primera situada prop de la platja. Les cases existents fins aleshores eren antigues masies ubicades en zona de muntanya. Porta el nom del pedagog Artur Martorell i Bisbal, que havia mort el 4 d'abril de 1967. Martorell havia estat director de les Colònies de Vilamar que l'Ajuntament de Barcelona havia organitzat a Calafell del 1922 al 1936. La va fer construir el matrimoni vilafranquí Pere Güell Garriga i Carolina Olivella Ferrari, que també havien participat en la posada en marxa de les cases de colònies de Penyafort, de Sant Pere d'Avinyó i de Sant Marçal. Ells dos la van gestionar en nom del Servei de Colònies de Vacances de Càritas i, des del 1985, de la Fundació Pere Tarrés, que és qui la gestiona actualment.
La casa es va reformar i ampliar profundament el 2013.

## Referències

* ↑ «De ocho a doce años, la edad más conveniente para asistir a campamentos». La Vanguardia Española, 25-06-1968, pàg. 23.
* ↑ «50 anys de la primera casa de colònies feta a mida». Catalunya Religió, 29-01-2019.
* ↑ «Artur Mas inaugura les reformes de la casa de colònies de la Fundació Pere Tarrés a Calafell». Universitat Ramon Llull, 27-02-2013.
# Joan Lacomba i Guillot

Joan Lacomba i Guillot (València, al barri del Cabanyal, 8 de desembre de 1900 — València, 20 de febrer de 1964) va ser un poeta, dramaturg i mestre valencià que escrigué tant en llengua catalana com en llengua castellana. Participà en diferents mitjans de la premsa valenciana en seccions de crítica d'art. En el seu llibre de poemes Los niños cantan va ser adaptat amb música per Manuel Palau i Boix.

## Obres
### Poesia
#### En català

* Jocs d'alfils (1935)
* Els poemes quotidians (1959)
* L'any (1960)

#### En castellà

* Los niños cantan (1936)
* Libertad feliz (1937)
* Los cuatro horizontes (1938)
* Desnuda verdad (1939)
* Primavera sencilla (1939)
* Viento del destino (1954)

### Teatre

* Hombre en el sueño (1938)
* Teatro épico infantil (1938)

### D'altres

* Aportación valenciana a la poesía de este siglo (1952)

## Referències

* «Joan Lacomba i Guillot». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Cas Calvià

El Cas Calvià fou l'intent de suborn al regidor socialista de l'ajuntament de Calvià, José Miguel Campos, per part del PP de Balears, el 27 de gener de 1992, per canviar la majoria de govern a aquest ajuntament i provocar una moció de censura contra la llavors batllessa socialista Margarita Nájera.

## Relació dels fets

El preu que es fixà fou de 100 milions de pessetes d'aquell temps, però el pla no arribà a bon port perquè el regidor socialista denuncià els fets aportant uns enregistraments en què es demostrava l'intent de suborn.

## Persones implicades

* Francesc Gilet Girart: Ex conseller del Govern Balear i ex diputat nacional del PP, processat per suborn i delicte electoral.
* Eduard Vellibre: Ex President PP de Calvià
* Andreu Bordoy: Vicepresident PP de Calvià
* Andreu Pizà regidor del PP de Calvià
* Miquel Deyà: Responsable d'ordenació del territori del PP Balear.
* Joan Forcades: Ex President del Comitè Electoral del PP-Balears.

## Sentencia i condemnats

El cas Calvià té sentència en ferm de l'Audiència provincial des del 1993, ratificada pel Tribunal Suprem (1994), en la qual es va condemnar dos ex dirigents del PP de Balears -Andreu Bordoy i Miguel Deyà- i l'empresari Guillem Ginard per intentar subornar al regidor socialista José Miguel Campos, al qual van oferir 100 milions de pessetes per recolzar una moció de censura contra l'alcaldessa, del PSOE. L'alcaldable popular de Calvià Eduard Vellibre, el ja llavors exconseller Francesc Gilet i el llavors president Gabriel Cañellas declararen al judici, però foren exculpats.
El març de 1996, Bordoy lliurà suposades noves proves davant el titular del Jutjat d'Instrucció número 3 de Palma, José Castro, que involucraven, segons semblava, a la cúpula del PP balear en el muntatge de la trama.
El cas va ser reobert, però el 25 de juny de 1996 el jutge es va inhibir a favor de la Sala Civil i Penal del Tribunal Superior de Justícia de les Illes Balears (TSJIB) donat que les investigacions afectaven persones amb la qualitat d'aforades, com Cañellas i Gilet. Però finalment el cas retornà al Jutjat d'Instrucció per manca de proves contra els aforats, i ja no hi va haver judici perquè a principis de 1999 es declarà la prescripció del delicte.

## Enllaços externs

* Amer i Fernàndez, Joan. «El cas Calvià breument explicada en una tesi» (Pdf). Turisme i política. L'empresari hoteler de Mallorca. El període autonòmic de 1983 a 2003 (Tesi Doctoral) p. 91. Universitat Autònoma de Barcelona. Departament de Sociologia, 20-09-2005. [Consulta: 5 juny 2014].
* «El "cas Calvià" agreuja la crisi del PP balear» (en castellà). El Mundo, 08-04-1996. Arxivat de l'original el 1 de juliol 2013. [Consulta: 5 d’abril 2009].
* «Testigos e imputados del caso Calvià aseguran que Gilet ideó la operación» (en castellà). El Mundo, 09-09-1997. Arxivat de l'original el 6 de maig 2001. [Consulta: 5 juny 2014].
* «Confirman los sobornos en el caso Calvià» (en castellà). El Mundo, 18-09-1997. Arxivat de l'original el 16 de juliol 2001. [Consulta: 5 juny 2014].
* «Un jutge de Palma declara la prescripció del cas Calvià», 12-01-1999. Arxivat de l'original el 28 de juny 2013. [Consulta: 5 juny 2014].
# Carlos Muñoz

Carlos Muñoz (8 de setembre de 1959) és un exfutbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1986.

## Referències

* ↑ Carlos Muñoz a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Carlos Muñoz Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.
# Carlos Morand Bordehore

Carlos Morand Bordehore (Dénia, 30 de març de 1792 - 22 de març de 1879) fou un polític valencià. Fou governador civil i president de la Diputació d'Alacant de febrer a maig de 1866.

## Referències

* ↑ Carlos Morand Bordehore al web de la Diputació d'Alacant
# Carlos Moreira Reisch

Carlos Moreira Reisch (Nueva Helvecia, 1947) és un advocat i polític uruguaià pertanyent al Partit Nacional.

## Biografia

Moreira va néixer el 1947 a la localitat de Nueva Helvecia, departament de Colonia, on també va assistir a l'escola. Va estudiar a la Universitat de la República a Montevideo i va fer un doctorat en Dret i Ciències Socials.
És membre del Partit Nacional i va ser elegit durant les eleccions del 1985 per al període posterior com a diputat pel departament de Colonia. De 1990 a 1993, va ocupar, sota la presidència de Luis Alberto Lacalle, un càrrec a l'Oficina del Secretari d'Estat del Ministeri de l'Interior de l'Uruguai. El 1994 es va postular per al càrrec d'Intendent Municipal de Colonia, i va guanyar per una àmplia majoria. A partir de 1995 va ocupar aquesta posició. El 2000 va aconseguir la reelecció. El 2004 finalment es va fer càrrec de l'oficina del president del Congrés Nacional. Des de 2005 ha estat un representant de l'Aliança Nacional, un sector del Partit Nacional, i senador a la Cambra Alta.

## Referències

* ↑ 21 d'abril de 2010, Moreira va fer 63 anys Arxivat 2016-01-19 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Biografia a la pàgina web d'Alianza Nacional Arxivat 2010-02-12 a Wayback Machine. (castellà)
# Carlos Murria Arnau

Carlos Murria Arnau (València, 23 de juliol de 1921 - Castelló de la Plana, 10 d'abril de 2010) ha estat un fester i polític valencià, diputat en la primera legislatures de les Corts Valencianes.

## Trajectòria

Fill d'un ferroviari, fou perit mercantil i s'establí a Castelló, on ha estat secretari de la Cambra Agrària Provincial de Castelló i de la Federació Provincial d'Agricultors i Ramaders, així com fundador i secretari de la junta de festes de la Magdalena des de 1945. El 1946 també va editar la publicació Festividades
Fou elegit diputat dins les files d'Alianza Popular per la circumscripció de Castelló a les eleccions a les Corts Valencianes de 1983. Ha estat vocal de les Comissions de Governació i Administració Local i d'Agricultura, Ramaderia i Pesca de les Corts Valencianes. No es va presentar a les eleccions de 1987. Després ha continuat vinculat a les festes de Castelló. El 21 de febrer de 2010 va rebre el títol de Gaiater de l'Any. Entre altres distincions festeres, ha rebut El Fadrí i el Voladoret d'Or, el Cepet d'Argent, el Lledó d'Or i la Carta Pobla dels Cavallers de la Conquesta.
És pare del senador Carlos Daniel Murria Climent.

## Referències

* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2015-05-18. [Consulta: 12 maig 2015].
* ↑ Fallece Carlos Murria tras una vida dedicada a la fiesta El Periódico Mediterráneo, 11 d'abril de 2010
* ↑ Adiós a un emblema de la fiesta, El Mundo, 12 d'abril de 2010

## Enllaços externs

* Carlos Murria Arnau per Salvador Bellés.
* Carlos Murria Arnau a festapedia.
# Joseph Edouard Gaetjens

Joseph Edouard Gaetjens (Port-au-Prince, 19 de març de 1924 - Port-au-Prince, 10 de juliol de 1964) fou un futbolista haitià de la dècada de 1950.

## Trajectòria

Va jugar amb la selecció dels Estats Units a la Copa del Món del Brasil 1950, marcant el gol de la victòria dels americans enfront Anglaterra. També jugà un partit amb Haiti en les classificatòries del Mundial, davant Mèxic.
Pel que fa a clubs, ingressà a l'Etoile Haïtienne als 14 anys. Guanyà dues lligues nacionals els anys 1942 i 1944. El 1947 marxà a la ciutat de Nova York per estudiar a la Universitat de Colúmbia i jugà a l'equip Brookhattan de l'American Soccer League II, on fou màxim golejador. Acabada la Copa del Món de 1950 marxà a França per jugar breument al Racing Club de Paris, Troyes i a l'Olympique Alès, acabant la seva carrera a l'Etoile Haïtienne.
Amb l'arribada de François "Papa Doc" Duvalier al poder a Haití, el 8 de juliol de 1964 fou arrestat pels Tonton Macoutes i presumptament assassinat, ja que el seu cos mai va ser trobat. Joe Gaetjens fou inclòs de manera pòstuma al National Soccer Hall of Fame el 1976.

## Referències

* ↑ «A Goal, A Ghost». ESPNsoccernet. Arxivat de l'original el 2010-06-03. [Consulta: 31 maig 2010].
* ↑ Gee, Alison. «BBC News - Joe Gaetjens - the footballer who disappeared». Bbc.co.uk, 22-03-2014. [Consulta: 22 abril 2014].
* ↑ «Players Appearing for Two or More Countries». RSSSF. [Consulta: 9 juliol 2014].
* ↑ Gee, Alison. «Joe Gaetjens - the footballer who disappeared». BBC Magazine, 22-03-2014. [Consulta: 22 març 2014].
* ↑ Schaerlaeckens, Leander «Chasing Gaetjens». ESPNsoccernet, Febrer 26, 2010 [Consulta: 26 febrer 2010]. Arxivat 2010-03-01 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2010-03-01. [Consulta: 19 juliol 2015].
* ↑ Samson, Pete «The Shocking Story of the US Goalscorer Murdered After They Beat England in 1950». The Sun, Desembre 12, 2009.

## Enllaços externs

* Joe Gaetjens al National Soccer Hall of Fame