OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# BDC Marcpol

L'equip BDC Marcpol (codi UCI: BDC) va ser un equip ciclista professional polonès amb categoria continental. Creat el 2011, l'any següent passà al professionalisme.

## Principals resultats

* Dookoła Mazowsza: Robert Radosz (2011), Marcin Sapa (2013)
* Puchar Ministra Obrony Narodowej: Damian Walczak (2012)
* Memorial Andrzej Trochanowski: Konrad Dąbkowski (2013), Kamil Gradek (2014)
* Visegrad 4 Bicycle Race-GP Slovakia: Paweł Bernas (2014)
* Visegrad 4 Bicycle Race-GP Hungary: Paweł Bernas (2014)
* Volta a Sèrbia: Jaroslaw Kowalczyk (2014)
* Memorial Józef Grundmann i Jerzy Wizowski: Blazej Janiaczyk (2014)
* Volta a la Xina I: Kamil Gradek (2014)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Tour de França
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Classificacions UCI

L'equip participava en els Circuits continentals de ciclisme. La taula presenta les classificacions de l'equip al circuit, així com el millor ciclista individual.
UCI Àfrica Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2013 | 9è | Paweł Bernas (99è) |
UCI Àsia Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2014 | 15è | Kamil Gradek (10è) |
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2012 | 55è | Damian Walczak (207è) |
| 2013 | 30è | Konrad Dąbkowski (121è) |
| 2014 | 17è | Paweł Bernas (73è) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine. (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
* Plantilles i resultats a procyclingstats.com
# Sinta Nuriyah

Sinta Nuriyah Wahid (també Sinta Wahid; 8 de març de 1948) és la vídua de l'antic president indonèsia Abdurrahman Wahid. Va ser primera dama d'Indonèsia des de 1999 fins a 2001.
Sinta va néixer a la Regència de Jombang el 1948, sent la filla gran d'una família amb 18 fills. Va assistir a un internat islàmic, on, als 13 anys, es va enamorar de Wahid, qui era professor. Després que el seu pare, un cal·lígraf professional, es va negar a aprovar el matrimoni, Wahid, el pare del qual era el líder de Nahdlatul Ulama, va marxar a estudiar a l'estranger. Quan Wahid va proposar novament a Bagdad, Sinta va acceptar, casant-se amb ell tres anys abans de tornar a Indonèsia en una cerimònia on l'avi de Wahid va actuar com a apoderat. Després que Wahid tornés el 1971, Sinta va acabar una llicenciatura en dret de la Xaria. Va ajudar a mantenir els seus quatre fills fent i venent caramels.
L'any 1992, Sinta va patir un accident de cotxe que la va deixar paralitzada de cintura per avall. Va passar un any de teràpia física abans que pogués moure els braços. Després va acabar el seu grau d'estudis de dones a la Universitat d'Indonèsia.
Des de la destitució del seu marit, Sinta ha estat una defensora oberta de l'islam moderat. Ha perseguit la tradició de celebrar àpats interreligiosos durant el Ramadà. Ha elogiat la valentia del governador Basuki Tjahaja Purnama i ha criticat la poligàmia com a injusta. Després que fos amenaçada pels extremistes, la milícia Banser es va mobilitzar per protegir-la. Va ser inclosa a la llista TIME 100 com una de les persones més influents el 2018.

## Referències

* ↑ Robinson, Kathryn May. Gender, Islam, and democracy in Indonesia. Taylor & Francis, 2009, p. 76. ISBN 978-0-415-41583-5.
* ↑ «A Former First Lady Presses On for a Tolerant, Feminist Islam». The New York Times, 08-04-2017, p. A6 [Consulta: 14 abril 2017].
* ↑ «Ex-first lady holds ‘sahur’ with marginalized people for RI unity». The Jakarta Post, 29-06-2015.
* ↑ «Sinta Nuriyah is on the 2018 TIME 100 list». TIME, 01-04-2018.
# Cichlasoma mayorum

Cichlasoma mayorum és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Yucatán (Mèxic).

## Referències

* ↑ Swainson, W. 1839. The natural history and classification of fishes, amphibians, & reptiles, or monocardian animals. Spottiswoode & Co., Londres. Nat. Hist. & Class. v. 2: i-vi + 1-448.
* ↑ BioLib
* 1 2 «Cichlasoma mayorum» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Lignum vitae

Lignum vitae (del llatí que significa fusta de la vida) és una fusta que es comercia i que també s'anomena gaïac (en francès), guayacan o guaiacum, i en alguns llocs d'Europa pockholz. S'obté d'arbres del gènere Guaiacum. Aquests arbres són plantes natives del Carib i del litoral nord d'Amèrica del Sud. S'han exportat molt cap Europa des dels inicis del segle xvi. Són fustes resistents i molt denses. És l'arbre nacional de Bahames i la flor nacional de Jamaica.
Aquesta fusta s'obté principalment de les espècies Guaiacum officinale i Guaiacum sanctum. Actualment totes les espècies del gènere Guaiacum es troben a la llista de CITES com espècies en perill. Actualment aquesta fusta ha estat substituïda pels polímers, els aliatgesi els materials compostos.
"Lignum vitae" té aquest nom per les seves propietats medicinals. Se n'utilitzava la resina per intentar guarir moltes malalties i dels trossets de fusta se'n feien infusions.

## Usos

Per la seva densitat se'n feien boles de billar, bitlles i mans de morter, entre altres usos.
El mestre rellotger John Harrison utilitzà lignum vitae per als seus rellotges de pèndol, donat que aquesta fusta s'autolubrica.

## Referències

* ↑ OED entry
* ↑ National Symbols of Jamaica. Jamaica Information Service.
# Lluís de Requesens i de Relat

Lluís de Requesens i de Relat (?, segle xiv — ?, segle XV). Senyor de la baronia d'Altafulla i de la Nou. Fou governador general de Catalunya (1415-26). Participà en la comissió dels vint-i-quatre parlamentaris que van escollir els compromissaris de Casp, fet que probablement li garantí el favor del monarca.
El 1396 participà en l'expedició de Sicília del rei Martí I i el 1408 en la de Sardenya sota les ordres de Martí el jove.
El 1411 fou designat membre de la vint-i-quatrena que havia d'elegir els compromissaris a Casp durant l'Interregne, però en no acceptar fou substituït per Macià Despuig.
Fou un aferrissat antiurgellista, i a això es degué el seu enriquiment i el nomenament de governador general de Catalunya (1415-26), càrrec que estigué vinculat a la família durant prop d'un segle. Fou també batlle general de Catalunya i es casà amb Constança de Santa Coloma, que li aportà la castlania de Santa Coloma de Queralt.

## Referències

* NEGRE I PASTELL, Pelai. El Linaje de Requesens. Anales del Instituto de Estudios Gerundenses. Año 1955. Vol. 10.
# Leslie Thorne

Leslie Thorne (23 de juny del 1916, Greenock, Inverclyde, Escòcia - 13 de juliol del 1993, Troon, North Ayrshire, Escòcia) va ser un pilot de curses automobilístiques britànic que va arribar a disputar curses de Fórmula 1. Va debutar a la cinquena cursa de la temporada 1954 (la cinquena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 17 de juliol del 1954 el GP de Gran Bretanya al Circuit de Silverstone. Leslie Thorne va participar en una única cursa puntuable pel campionat de la F1, no assolí cap punt pel campionat de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | Posició | Punts |
| 1954 | Ecurie Ecosse | Connaught | Lea-Francis | ARG | 500 | BEL | FRA | GBR 14 | ALE | SUI | ITA | ESP | - | 0 |
| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Los Seixos (Torallola)

Los Seixos és un indret del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori que havia estat del poble de Torallola.
El lloc és al sud-oest de Torallola i al nord-est de Sensui, entre el barranc de Santa Cecília, a llevant, i el barranc de Vilanova, a ponent.

## Etimologia

Segons Joan Coromines, un sas o un seix és un planell allargat en forma de terrassa, no àrida ni fèrtil, sovint amb conreus magres i coberta de matolls, que sovint solia estar plantat de vinya. Procedeix d'un ètim preromà, sasso-, emparentat amb una arrel indoeuropea, sasio-, que apareix associada al color gris.

## Referències

* ↑ COROMINES, Joan. "Sas". A Diccionari etimològic i complementari de la llengua catalana. VII R-SOF. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa de Pensions "La Caixa", 1996. ISBN 84-7256-297-2.
# Los Seixos (Vilamolat de Mur)

Los Seixos és un paratge, la major part ocupada per camps de conreu, del municipi de Castell de Mur, al Pallars Jussà, a l'antic terme de Mur, en terres del poble de Vilamolat de Mur.
Els Seixos són al nord-est de Vilamolat de Mur, a la carena que separa la vall del barranc de Rius, a ponent, de la del barranc del Ruc, a llevant. A l'extrem nord-est hi ha el Serrat del Nenot. En el costat de llevant s'obren les Planes i la Plana del Roquero. Al nord, l'Hort del Sastre i el lloc on hi hagué l'església de Sant Miquel. A ponent, hi ha els indrets de l'Arner de Petit, la Solana de Fontana, el Solà de la Roca, el Serrat de la Solana, els Mallols de Josep, el paratge de Sant Miquel i la Boïga de Sant Miquel. El límit meridional, a la part més alta de los Seixos, es troben la Collada de Rius, Cantamoixons, la Vinya de Petit i el Pou de Petit. En aquesta partida es troba el Corral del Seix.

## Etimologia

Segons Joan Coromines, un sas o un seix és un planell allargat en forma de terrassa, no àrida ni fèrtil, sovint amb conreus magres i coberta de matolls, que sovint solia estar plantat de vinya. Procedeix d'un ètim preromà, sasso-, emparentat amb una arrel indoeuropea, sasio-, que apareix associada al color gris.

## Parcel·les i camps

* El Corral del Seix és un corral per a bestiar de pastura. És a la partida de los Seixos, a la carena entre el barranc del Ruc -llevant- i el barranc de Rius -ponent, a llevant de Vilamolat de Mur. És a prop, al damunt i a l'est del Carant de la Ruixent. Actualment aïllat enmig d'un camp de conreu de secà, constitueix una mostra de l'abandonament en què ha anat caient el Pallars Jussà a la darrera centúria; la seva utilitat actual es basa en el fet de ser un punt de referència destacat per a les persones que encara mantenen activitats a la natura a Vilamolat de Mur.

## Referències

* ↑ COROMINES, Joan. "Sas". A Diccionari etimològic i complementari de la llengua catalana. VII R-SOF. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa de Pensions "La Caixa", 1996. ISBN 84-7256-297-2.
# Llista de rellotges de sol del Pallars Jussà

Llista de rellotges de sol instal·lats de forma permanent en espais públics de la comarca del Pallars Jussà.

## La Torre de Cabdella

| Nom | Descripció | Localització | Coordenades | Fitxa | Imatge |
| Central hidroelèctrica de Molinos, façana meridional | | la Torre de Cabdella Carretera L-503 | 42° 24′ 18″ N, 0° 58′ 28″ E﻿ / ﻿42.404904°N,0.974385°E﻿ / 42.404904; 0.974385 | | Central hidroelèctrica de Molinos, façana meridional (la Torre de Cabdella) |
# Lucrècia de Mèrida

Lucrècia o Leocrícia de Mèrida (Mèrida, Hispània, últim quart del segle II - ca. 304) fou una jove cristiana, morta màrtir durant les persecucions romanes. És venerada com a santa per l'Església catòlica. Segons el Martyrologium Usuardi, anterior al 877, és una màrtir diferent de Lucrècia de Còrdova, companya d'Eulogi de Còrdova i màrtir.
Segons aquesta font, la més antiga conservada i de la que beuen la resta de fonts, i el Martyrologium Romanum, va patir martiri a Mèrida durant la persecució de Dioclecià, sota "Daciano praeside", el llegendari prefecte Dacià, aproximadament al 304. Va ésser molt venerada a la ciutat, on hi havia una basílica cap al segle vi, que no s'ha pogut localitzar: és possible que fos al recinte de l'alcassaba àrab, o a l'actual ermita de Nuestra Señora de Loreto, que ja existia en aquell moment. El culte a la santa es va difondre per la regió de Braga, constant en llibres d'algunes parròquies. Amb la conquesta musulmana, el culte desapareix i, en restablir-se després, ja no té la mateixa força.

## Referències

* ↑ «Santa Lucrecia, vírgen y mártir». Arxivat de l'original el 2016-02-15. [Consulta: 11 novembre 2016].
* ↑ Lucrecia de Mérida a catholic.net
# Lucrècia de Mèdici

* Per a altres significats, vegeu «Lucrècia de Mèdici (1544-1561)».
Lucrècia de Mèdici, també anomenada Lucrècia de Lorenzo de Mèdici, (Florència, República de Florència, 4 d'agost de 1470 - íd. 1553) fou membre de la casa de Mèdici. Fou la filla primogènita de Llorenç el Magnífic i la seva esposa Clarice Orsini. Fou neta per línia paterna de Pere I de Mèdici i Lucrezia Tornabuoni, i per línia materna de Giacomo Orsini i Maddalena Orsini. Fou germana, entre d'altres, de Pere II de Mèdici, Giovanni di Lorenzo de Mèdici i Julià de Mèdici. Es casà el 10 de setembre de 1486 amb Jacopo Salviati. D'aquesta unió nasqueren:
* Giovanni Salviati (1490-1553), cardenal
* Lorenzo Salviati (1492-1539), senador i mecenes
* Piero Salviati (~1493 -?), patrici
* Helena Salviati (~1495 -1552)
* Battista Salviati (1498-1524)
* Maria Salviati (1499-1543), casada amb Giovanni dalle Bande Nere, membre d'una branca menor dels Mèdici. Aquest matrimoni unificarà ambdues branques i permetrà que el seu fill Cosme esdevingui duc de Florència a la mort d'Alexandre de Mèdici
* Luisa Salviati
* Francesca Salviati, el 1533 amb Ottaviano de' Medici, pares del papa Lleó XI
* Bernardo Salviati (1505-1568), cardenal
* Alamanno Salviati (1510-1571), patrici

## Enllaços externs

* http://genealogy.euweb.cz/italy/medici2.html (anglès)
# Luci Licini Murena

Luci Licini Murena és el nom dels següents personatges:
* Luci Licini Murena (pretor), pretor i propretor a Àsia
* Luci Licini Murena (cònsol), cònsol el 62 aC
# Lophuromys menageshae

Lophuromys menageshae és un rosegador del gènere Lophuromys que viu a Etiòpia. Se l'ha trobat a tres zones: al voltant d'Addis Abeba (incloent-hi el bosc de Menagesha, d'on ve el seu nom), la riba sud del Nil Blau i al voltant de Debre Markos. Un exemplar fou capturat en un bosc a un altitud de 2.100 fins a 2.600 metres, on també es trobaren Tachyoryctes splendens, L. flavopunctatus, Stenocephalemys albipes, Mus mahomet i Desmomys harringtoni. Aquesta espècie pertany al subgènere Lophuromys i els seus parents més propers són, segons les dades genètiques, L. melanonyx i L. simensis, que són dues altres espècies d'Etiòpia, però això podria ser el resultat d'híbrids.

## Bibliografia

* Lavréntxenko, L. A.; Verheyen, W. N.; Verheyen, E.; Hulselmans, J.; Leirs, H. 2007. «Morphometric and genetic study of Ethiopian Lophuromys flavopunctatus Thomas, 1888 species complex with description of three new 70-chromosomal species (Muridae, Rodentia)». Bulletin van het Koninklijk Belgisch Instituut voor Natuurwetenschappen, Biologie, 77: 77-117.
# Ludolf de Gubbio

Ludolf de Gubbio o Lodolf (Gubbio, Úmbria, ca. 956 - Abadia de Fonte Avellana, 1047) fou un eclesiàstic d'identificació insegura, a qui s'ha atribuït la fundació de l'eremitori de Fonte Avellana i, a partir d'ell, de l'Orde de Fonte Avellana. És venerat com a beat per l'Església catòlica. La seva existència, com molts detalls de la seva vida, s'ha qüestionat, ja que no n'existeixen proves documentals.

## Llegenda

Ludolf era fill de Giso, de família germànica establerta a Gubbio; algunes històries diuen que era de la família Pamphili i l'anomenen Lodolfo Pamphili. Havia nascut a Gubbio cap al 956. El 977 va deixar la família i amb un amic anomenat Giuliano, va començar a fer vida eremítica a la falda del Catria (Apenins), a mitjana altura (700 m sobre el nivell del mar), anomenat Fonte Avellana per la presència d'una deu d'aigua. Aviat començaren a arribar altres persones que volien imitar-los, establint-se al voltant. Cap al 989, la comunitat era prou gran i Ludolf va organitzar-la, demanant una regla de vida a Romuald de Ravenna, que llavors era a la regió. La comunitat fou coneguda com a Congregació del Colom, per la puresa del fundador.
Cap a l'any 1000, Ludolf va fer construir el primer eremitori per a la comunitat, amb un oratori dedicat a Sant Andreu apòstol, i aviat començaren a ésser coneguts com a Eremites de Fonte Avellana. Segons algunes tradicions, en 1009 Ludolf va deixar el priorat de Fonte Avellana en ésser nomenat bisbe de Gubbio, fins que va dimitir en 1012 i tornà a l'eremitori. És probable que deixés el càrrec de prior en 1009 i hi fos succeït per Julià, però no hi ha cap prova que fos bisbe; en alguns episcopologis posteriors s'identifica amb el bisbe Julià, anomenant-lo, per fer-lo coincidir, bisbe Ludolf Julià.
Va morir a Fonte Avellana en 1047, essent soterrat a la cripta de l'església.

## Historicitat

La inexistència de fons històriques fa difícil que se sàpiga del cert si realment va ésser una persona real o una figura llegendària creada per a explicar l'antic origen de la Congregació de Fonte Avellana. De fet, també s'ha dit que Fonte Avellana va ésser fundat per Romuald de Ravenna en començar el segle xi. El més probable és que l'eremitori ja existís cap al final del segle x i potser fos fundat per alguna d'aquestes persones, Ludolf o Romuald, però la congregació, com a tal, és posterior, i els seus orígens es poden remuntar a sant Pere Damià, prior de Fonte Avellana, que va reunir diversos eremitoris i cenobis dispersos per les Marques, Úmbria, la Romanya i els Abruços i els va agrupar en una congregació, redactant-ne una regla de vida.

## Referències

* ↑ Eremo di Fonte Avellana (late 10th century) a Key to Umbria
* ↑ Fonte Avellana per Juan Mateos
* ↑ Ivan Gobry, Giovanni Spinelli. L'Europa di Cluny: riforme monastiche e società d'Occidente : secoli VIII-XI. Roma: Città Nova, 1999, p. 319-321.
* ↑ Gaetano Moroni Dizionario di erudizione storico-ecclesiastica da S. Pietro sino ai nostri ...p. 293
* ↑ Matthew Bunson, Margaret Bunson Fonte Avellana a Our Sunday Visitor's Encyclopedia of Catholic History, p. 360
# Ludomusicologia

La ludomusicologia, també anomenada estudi de la música dels videojocs o recerca sobre la música dels videojocs, és un camp d'investigació i anàlisi acadèmic recent, centrat en l'estudi de la música dels videojocs, entesa com la música trobada en videojocs i en contextos relacionats. Està estretament relacionat amb els camps de la musicologia i la recerca interactiva al voltant de la música i l'àudio dels jocs. La ludomusicologia també està relacionada amb el camp dels estudis de jocs, ja que la música és un element del text de videojocs més ampli, i algunes teories sobre les funcions dels videojocs són força rellevants per a la música.

## Referències

* ↑ Quiroz, Ignacio. «Videojuegos: un nuevo desafío para la música incidental. Un enfoque ludo musicológico del análisis a través de "The Last of Us"». A: "Mundos sonoros: cruces, circulaciones, experiencias": Simposio Internacional de arte sonoro. 13 y 14 de setiembre de 2018. Buenos Aires, Argentina: Instituto de Investigaciones en Arte y Cultura Dr. Norberto Griffa - UNTREF. Universidad Tres de Febrero, 2008, p. 63-65 [Consulta: 3 octubre 2019].
* ↑ Fernández-Cortés, Juan Pablo «Por las sendas de la Ludomusicología: tecnología y estética en la música de videojuegos durante el siglo XX». Anales de la Real Academia Canaria de Bellas Artes de San Miguel Arcángel: RACBA. Real Academia de Bellas Artes de San Miguel Arcángel, Núm. 10, 2017, pàg. 195-210. ISSN: 2174-1484 [Consulta: 3 octubre 2019].
* ↑ Parrilla Gallego, Gonzalo «¿Qué significa ser ludomusicòlogo?». AV NOTAS revista de investigación musical, Núm. 6, 2018, pàg. 54-64 [Consulta: 3 octubre 2019].
# Lü Ji

* Per a altres significats, vegeu «Lu Ji (Shiheng)».
Lu Ji - 吕纪 en xinès simplificat, : 呂紀 en xinès tradicional; Lǚ Jì en pinyin - fou un pintor xinès que va viure sota la dinastia Ming. La seva biografia es coneix de manera indirecta, mitjançant la informació de persones emparentades. Oriünd de Ningbo, província de Zhejiang, va néixer el 1477 (altres fonts mencionen 1475 i fins i tot 1429). No es coneix la data exacta de la seva mort (1503? 1505?).
Lu va ser un pintor de la cort molt ben considerat. Va aprendre pintar ocells i flors amb el pintor Bian Wenjin (邊文進) influenciat per l'estil tradicional (dels Tang i dels Song), va arribar a obtenir un estil propi tot combinant la denominada “línia fina” i “l'esbos d'idees”. Va ampliar els seus coneixements amb Lin Liang. La seva pintura va deixar una forta petjada en pintors posteriors de la dinastia Ming i Qing, servint com a model. Es considera que la pintura “L'oca” és la seva obra mestra.

## Enllaços externs

* http://www.npm.gov.tw/exh101/marvelous10101/en/en_01.html
* http://www.npm.gov.tw/exh101/marvelous10101/en/en_02.html
# Los Trotamúsicos

Los Trotamúsicos o Los cuatro músicos de Bremen és una sèrie de televisió de dibuixos animats de 26 episodis produïda per TVE i realitzada i dirigida pels Estudis Cruz Delgado. Es va començar a emetre el 1989, i va estar gairebé una dècada a la graella de TVE. Està basada en el conte dels Germans Grimm, Els músics de Bremen.
La sèrie segueix la història de quatre animals amics: el valerós gall Koki, el càndid ruc Tonto, el sagaç gos Lupo i el gat Burleta, que formen un grup musical en el qual toquen respectivament la guitarra, la bateria, la trompeta i el saxofon.
La sèrie mostra la clara determinació dels seus protagonistes a ajudar a tot qui ho necessiti, el respecte a la naturalesa i el foment dels valors morals i ètics de l'amistat, ja que mai se separaven i vivien una infinitat d'aventures els quatre sempre junts.
Encara que mai es citen dates, els escenaris i els instruments utilitzats (amb l'excepció de la guitarra del Koki, molt més moderna), la indumentària dels personatges humans i altres aspectes, la situen a l'Alemanya de la primera meitat del segle xx. Resulten d'importància en aquest aspecte la forma típica de les bicicletes del Chef i del Bestia, l'automòbil del burgmestre o les robes camperoles (això és especialment evident en els quatre primers capítols de la sèrie).
Els quatre protagonistes es troben quotidianament embolicats en aventures on tracten de protegir el bosc, la ciutat de Bremen i els seus habitants, o defensar casa seva davant els intents dels lladres per ocupar-la.
La pel·lícula, estrenada el 1988, va guanyar un premi Goya a la millor pel·lícula d'animació el 1989 i una menció especial al Festival de Moscou d'animació en aquest mateix any.
# Magaix

Magaix (en rus: Магаш) és un poble de Baixkíria, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 162 habitants. Pertany al districte d'Arkhànguelskoie.

## Referències

* ↑ Единый электронный справочник муниципальных районов Республики Башкортостан — приложение в формате Excel Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine..
# Magali Faure-Humbert

Magali Faure-Humbert o Magali Humbert-Faure (Bar-le-Duc, 21 de gener de 1972) va ser una ciclista francesa especialista en pista. Va guanyar dues medalles als Campionats del Món.

## Palmarès

* 1989
** Campiona del món júnior en Velocitat
* 1992
** Campiona de França en Quilòmetre
* 2001
** Campiona de França en 500 metres

### Resultats a la Copa del Món

* 2005-2006
** 1a a Cali, en 500 metres
** 1a a Cali, en Velocitat

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it