OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Terçó

Un terçó (en aranès terçon) és una divisió geogràfica pròpia de la Vall d'Aran. Va estar vigent des de la concessió de la Querimònia, el 1313, fins a l'abolició el 1834 amb la nova divisió provincial. S'ha mantingut tradicionalment com a element identitari i es va restaurar el 1990 com a circumscripció electoral per al Conselh Generau d'Aran (Consell General d'Aran).

## Història

Inicialment eren tres demarcacions, d'aquí el nom de terçons: Garòs, Viella i Bossòst. Els tres terçons es corresponien a les tres àrees geogràfiques de la vall: Naut Aran (Alt Aran), Mijaran (Mig Aran) i Baish Aran (Baix Aran). Al segle xvi cada terçó es va subdividir en dos sesterçons que es van continuar anomenant habitualment també com a terçons:
* De Garòs: Arties (avui Arties e Garòs) i Pujòlo.
* De Viella: Marcatosa i Viella o Castièro.
* De Bossòst: Irissa (o Lairissa) i Quate Lòcs (o Quatrellocs)
La Querimònia, atorgada per Jaume el Just el 1313, establia el Conselh Generau d'Aran com a òrgan de govern propi format per representants de cada terçó. Els Decrets de Nova Planta no van suprimir els furs de la Vall d'Aran, però es va disminuir significativament l'autonomia de govern. Amb la divisió provincial del 1833 el territori es va integrar en la província de Lleida, amb la subsegüent supressió del Consell General i la substitució dels terçons per municipis.
Encara que es van quedar sense una funció administrativa, els terçons es van continuar mantenint de forma tradicional entre els habitants de la vall com a referent identitari i amb valor simbòlic. El 1977, durant la Transició Espanyola, es va constituir una associació popular amb el nom d'Es Terçons per defensar els interessos aranesos en l'Estatut d'Autonomia de Catalunya de 1979.

## Administració

La Llei 16/1990 sobre el règim especial de la Vall d'Aran va restituir l'estructura administrativa tradicional, que se superposava a l'estructura municipal. En les eleccions al Consell General d'Aran cada terçó elegeix, a més, els consellers. Amb un total de 13, cada terçó té assignat un nombre de consellers segons el nombre d'habitants.
| Terçó | Municipis | Entitats de població que comprèn | Consellers |
| Quate Lòcs | Bossòst, Les, Canejan i Bausen | | 3 |
| Irissa | Vilamòs, Arres i Es Bòrdes | | 1 |
| Marcatosa | Vielha e Mijaran | Vilac, Aubèrt, Betlan, Mont, Montcorbau, Arròs i Vila | 1 |
| Castièro | Vielha e Mijaran | Escunhau, Casarilh, Betren, Viella, Gausac i Casau | 4 |
| Arties e Garòs | Naut Aran | Arties i Garòs | 2 |
| Pujòlo | Naut Aran | Tredòs, Bagergue, Montgarri, Salardú, Unha i Gessa | 2 |

## Enllaços externs

* Llei 16/1990 de 13 de juliol de la Generalitat de Catalunya PDF
* «Terçó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Terència

Terència és el nom dels següents personatges:
# Terétxnoie

Terétxnoie (en rus: Теречное) és un poble de la república del Daguestan, a Rússia. Segons el cens del 2010 tenia 1.619 habitants.

## Referències

* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. Таблица № 11. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Республики Дагестан». Arxivat de l'original el 2013-12-24. [Consulta: 30 juliol 2022].
* ↑ Село Ортатюбе на карте
* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. Таблица № 11. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Республики Дагестан». Arxivat de l'original el 2013-12-24.
* ↑ Село Кандаураул на карте
# Terékhovo

«Terékhovo» té aquests significats:
* Terékhovo (Valuiki), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
* Terékhovo (Stari Oskol), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
# Mouloudia Club d'Oujda

El Mouloudia Club d'Oujda (àrab: نادي المولودية الوجدية, Nādī al-Mūlūdiyya al-Ūjdiyya) és un club de futbol marroquí de la ciutat d'Oujda. Va ser fundat el 16 de març de 1946.

## Presidents

* Bencheikh: (1946-1948)
* Sebti: (1948-1949)
* Mostafa Belhachmi: (1949-1988)
* Belkacem Benchaou: (1988-1989 i 1992-1993)
* Abdelhamid Belahbib: (1989-1992)
* Najem Lehbil: (1993-1995)
* Abdelmalek El Hebil: (1995-1996)
* Mohammed Kaouachi: (1996-1999)
* Mohammed Lehmami: (1999-2000)

## Palmarès

* Lliga marroquina de futbol:
** 1975
* Copa marroquina de futbol:
** 1957, 1958, 1960, 1962
* Segona divisió marroquina de futbol:
** 2003
* Campionat del Magreb:
** 1972
* Coupe de la jeunesse:
** 1960
* Coupe Toto-foot:
** 1963

## Futbolistes destacats

* Rachid Neqrouz
* Hassane Alla
* Abdelkarim Kissi
* Edgar Loué

## Referències

* ↑ «Morocco - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
* ↑ «Morocco - List of Cup Finals». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2009-04-06 a Wayback Machine.
# Moulton (Bro Morgannwg)

Moulton és una vil·la situada al county borough de Bro Morgannwg, a Gal·les. Es troba al costat de la carretera A4226, al nord-oest de Y Barri i a l'est de Llancarfan. Com a llocs d'interès hi destaquen el Pub Three Horse Shoes i un restaurant, els quals atrauen visitants de tot Bro Morgannwg. Al sud de Moulton hi ha el petit poblet de Sutton.

## Referències

* ↑ McGill, Angus. Pub: a celebration. Longmans, 1969 [Consulta: 28 gener 2011].
# Baronia de Lluçà

la Baronia de Lluçà fou una jurisdicció feudal centrada en el Castell de Lluçà, pertanyent originàriament als Lluçà. El castell, que donà nom al Lluçanès, és documentat l'any 905 en l'acta de consagració de l'església de Santa Maria de Lluçà. El primer membre conegut d'aquesta família és Sunifred de Lluçà, mort el 988. Van ser feudataris dels comtes de Barcelona, pels castells de Lluçà i Merlès, des de mitjan segle xi. Berenguer Sunifred de Lluçà va arribar a ser bisbe de Vic i arquebisbe de Tarragona, cosa que va suposar que la família rebés infeudacions. La seva germana Guisla es va casar amb Berenguer Ramon I, comte de Barcelona.
Del castell de Lluçà, inicialment, en depenien els actuals municipis de Lluçà, Prats de Lluçanès, Sant Martí d'Albars, una part de Sant Agustí de Lluçanès, Perafita i una part del terme de Sant Boi.
La família Lluçà es va extingir amb Elisenda de Lluçà, casada el 1256 amb Bernat, senyor del castell de Saportella. Aquest Bernat va tenir greus conflictes amb els bisbes de Vic i amb el rei. Fou excomunicat, i encara que posteriorment va jurar fidelitat al bisbe, va continuar duent a terme robatoris i amenaçant a qui aportés cap prova dels seus delictes. També va rebel·lar-se contra Jaume I, i després contra Pere el Gran, per la potestat dels castells que tenia en feu. Aquest fet va provocar que el 1279 el castell fos pres pels homes del rei.
Al segle xiv els Saportella s'entroncaren amb els Fenollet, vescomtes d'Illa (Rosselló), pel casament de Marquesa de Saportella amb Pere de Fonollet. El 1369 Andreu de Fonollet (vescomte de Canet i d'Illa) ven les Baronies de Portella i Lluçà a Pere Galceran III de Pinós, qui, al seu torn, ven la baronia de Lluçà a Ramon de Peguera, el 1376, amb qui s'incorporaren els termes d'Olost i Tornamira. A partir d'aquest moment les males relacions entre la baronia i els homes de Lluçà van provocar que aquests preferissin dependre de la jurisdicció reial. Un descendent també anomenat Ramon de Peguera donà la baronia de Lluçà i altres castells i llocs al seu nebot Galceran de Pinós i de Fonollet. Aquest hagué de lluitar contra la pretensió dels homes de Lluçà de crear una sotsvegueria al Lluçanès. Després d'una efímera creació de la sotsvegueria, aconseguí la revocació definitiva i el 1462 va obtenir del rei Joan II l'alta i baixa jurisdicció i l'autorització d'erecció de forques i altres instruments de càstig. Després del final de la guerra civil catalana, el 1474 (amb el castell ja enrunat), la baronia de Lluçà fou incorporada a la Corona i el 1491 era creada la sotsvegueria del Lluçanès. A mitjan segle xvi (abans de 1579) els Pinós van comprar la baronia, que després van vendre als Agulló (1596). Finalment, el 1611 va ser adquirida pel rei.

## Referències

* ↑ «Baronia de Lluçà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Baronia de Lluçà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Castell de Lluçà». Mapes de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Montclar (desambiguació)

«Montclar» té aquests significats:
* Montclar (municipi del Berguedà)
* Montclar (Alps de l'Alta Provença), municipi francès al departament dels Alps de l'Alta Provença (regió de Provença – Alps – Costa Blava)
* Montclar (Aude), municipi de França al departament de l'Aude (regió del Llenguadoc-Rosselló)
* Montclar (Avairon), municipi francès al departament de l'Avairon (regió de Migdia-Pirineus)
* Montclar (Òlt i Garona), municipi francès al departament d'Òlt i Garona (regió de l'Aquitània)
* Montclar (Pirineus Atlàntics), municipi francès al departament dels Pirineus Atlàntics (regió de l'Aquitània)
* Montclar (Pontils), muntanya al municipi de Pontils a la comarca de la Conca de Barberà
* Montclar d'Armanhac, municipi francès al departament del Gers (regió de Migdia-Pirineus)
* Montclar d'Urgell, poble al nord-oest de la comarca de l'Urgell
* Montclar de Carcin, municipi francès al departament del Tarn i Garona (regió de Migdia-Pirineus)
* Montclar de Comenges o Montclar-de-Comminges (francès), municipi del departament francès de l'Alta Garona (regió de Migdia-Pirineus)
* Montclar de Lauragués o Montclar-Lauragais (francès), municipi francès al departament de l'Alta Garona (regió de Migdia-Pirineus)
* Montclar-sur-Gervanne, municipi francès al departament de la Droma
* Montclar sus l'Òssa, municipi francès al departament del Gers (regió de Migdia-Pirineus)
* El Montclar, muntanya al municipi de Santa Cristina d'Aro a la comarca del Baix Empordà
* Cantó de Montclar, cantó francès al districte de Vilanuèva d'Òlt (departament d'Òlt i Garona)
* Cantó de Montclar de Carcin, cantó francès al districte de Montalban (departament dels Tarn i Garona)
* Castell de Montclar, edifici al poble de Montclar d'Urgell
* Castell de Montclar (Pontils), edifici al cim de la serra del Montclar, al terme de Pontils
* Mina de Montclar, túnel hidràulic a Montclar d'Urgell
* Riera de Montclar, curs d'aigua afluent de la conca del cardener
* Serra de Montclar, serra repartida entre les comarques de la Noguera, l'Urgell i la Segarra
* Baronia de Montclar
* Vescomtat de Montclar
# Barranc de la Font de Jaumet

El barranc de la Font de Jaumet és un barranc afluent de la Noguera Pallaresa. Discorre íntegrament pel terme de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, però neix a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, i després davalla cap a l'antic municipi de Claverol.
Es forma a 925 m. alt. a la carena del Claverol, des d'on davalla cap al nord-est fins que s'aboca en el barranc de Santa al cap de poc estona de recorregut.
# Barranc de la Font (Eroles)

El barranc de la Font és un barranc del terme municipal de Tremp que s'origina dins de l'antic terme de Fígols de Tremp i va a abocar-se en el barranc de Ricós, encara en el mateix terme municipal.
Es forma a 783 m. alt., al nord-est del poble d'Eroles, al sud de les Masies de Pera Antoni.
Discorre de nord a sud un breu tram, i després es decanta cap al sud-est, marcant una vall paral·lela a l'antic termenal entre Fígols de Tremp i Gurp de la Conca.
Finalment, aiguavessa en el barranc de Ricós al sud-est del poble d'Eroles.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Territori de Papua

El Territori de Papua comprenia la quarta part sud-oriental de l'illa de Nova Guinea des de 1883 a 1949. Va esdevenir un protectorat britànic l'any 1884, i quatre anys després va ser annexat a l'Imperi Britànic sota el nom de Nova Guinea Britànica. Va restar sota la jurisdicció australiana l'any 1906, i el 1949 va ser unida al territori de l'antiga Nova Guinea Alemanya El territori combinat d'Austràlia el 1975 va rebre el nom de Papua Nova Guinea. El Territori de Papua representava la meitat del país i contenia la seva capital, Port Moresby.
La part nord de la moderna Papua Nova Guinea, coneguda com a Kaiser-Wilhelmsland i part de la colònia de la Nova Guinea Alemanya, estaven sota control comercial alemany des de 1884 i va passar a estar directament regida pel govern alemany el 1899.
Tota l'illa de Nova Guinea va ser ocupada pels japonesos durant la Segona Guerra Mundial

## Referències

* ↑ http://www.state.gov/r/pa/ei/bgn/2797.htm
* ↑ http://ajrp.awm.gov.au/ajrp/remember.nsf/Web-Printer/C6FD73CC5C579789CA256AC000135979?OpenDocument
# Becada de Sulawesi

La becada de Cèlebes (Scolopax celebensis) és una espècie d'ocell de la família dels escolopàcids (Scolopacidae) que habita la selva humida del nord i centre de Sulawesi.
# Becada de les Auckland

La becada de les Auckland (Coenocorypha aucklandica) és una espècie d'ocell de la família dels escolopàcids (Scolopacidae). Habita zones arbustives i de matoll de la regió de Nova Zelanda, a les illes Auckland i Antípodes.
# Món menut

En anàlisi de xarxes socials, matemàtiques i física, una xarxa de món menut (o xarxa de món petit) és un tipus de xarxa en la qual molts nodes són veïns d'algun altre, però la major part dels nodes poden ser enllaçats des de qualsevol altre mitjançant només alguns pocs passos intermedis entre ells. En la xarxa de món menut, on els nodes representen persones i els enllaços persones que coneixen altres persones, sabem que qualsevol persona està connectada mitjançant qualsevol altra del món mitjançant uns pocs llaços intermedis. En llenguatge popular es pot considerar que fa referència als "amics dels amics".
Bàsicament, el model consisteix en una xarxa matricial on cada node està connectat amb els seus veïns directes fins a una distància donada, establint a més enllaços aleatoris amb nodes situats a qualsevol distància de la xarxa. Es demostra que en estes xarxes, si el nombre de nodes n tendeix a infinit, la distància mitjana entre dos d'ells creix segons un polinomi en log(n), això és, la distància mitjana entre dos nodes, mesurada a través del nombre d'enllaços que els separa, creix moltíssim més a poc a poc que el nombre d'enllaços a la xarxa.
La idea té el seu origen en els experiments de món menut realitzats per Stanley Milgram els anys seixanta, que van conduir a la popularització dels "sis graus de separació" que, en teoria, separen dos ciutadans qualsevol dels Estats Units, a través d'una cadena de coneguts. L'any 1998, Duncan J. Watts i Steve Strogatz van publicar un conegut article a la revista Nature, on proposaven un model teòric que explicarà l'existència del món menut.
# MusicBrainz

MusicBrainz és un projecte que pretén crear una base de dades oberta de continguts musicals. Inicialment creat en resposta a les restriccions imposades pel CDDB, MusicBrainz ha ampliat els seus objectius per deixar de ser un simple magatzem de CD's i passar a ser una completa Base de Dades de Música estructurada, oberta i en línia.
MusicBrainz capta informació sobre els artistes, les seves obres gravades i les relacions entre ells. El registre de los obres conté com a mínim el títol de l'àlbum, els títols de les pistes i la durada de cadascuna. Aquests registres es mantenen gràcies al treball d'editors voluntaris que segueixen unes precises normes d'edició. Les obres registrades poden incloure altres informacions addicionals com la data de gravació, el país d'origen i altres metadades.
MusicBrainz contenia a la fi de l'any 2013 informació sobre uns 800.000 artistes, 1,2 milions de gravacions i 13 milions d'obres.

## Referències

* ↑ Highfield, Ashley. "Keynote speech given at IEA Future Of Broadcasting Conference", BBC Press Office, 27 de juny de 2007. Consultat l'11 de febrer de 2008.
* ↑ Swartz, A. «MusicBrainz: A semantic Web service» (en (anglès)). IEEE Intelligent Systems, 17, 2002, pàg. 76-77. DOI: 10.1109/5254.988466.
* ↑ «Database Statistics». MusicBrainz. [Consulta: 3 novembre 2013].

## Enllaços externs

* MusicBrainz - Lloc web oficial
# Tifernus Mons

Tifernus Mons (en grec antic Τίφερνος) va ser el nom llatí d'una muntanya d'Itàlia, part d'una serralada anomenada Monte Matese.
L'any 295 aC l'exèrcit samnita va establir posicions fortificades al cim de la muntanya, però tot i així van ser derrotats allí per cònsol romà L. Volumnius Flamma. Titus Livi, quan descriu les guerres samnites, parla de Tifernum, que podria ser una ciutat, que no és esmentada en cap altre lloc, però segurament es refereix a la muntanya.
En aquestes muntanyes hi neix el riu Biferno, que també s'anomena Tiferno.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Tifernus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 15 juliol 2022].
# Tieton

Tieton és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 1.154 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Tieton tenia 1.154 habitants, 341 habitatges, i 267 famílies. La densitat de població era de 586,3 habitants per km².
Dels 341 habitatges en un 52,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61% hi vivien parelles casades, en un 13,8% dones solteres, i en un 21,7% no eren unitats familiars. En el 18,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 37,2% tenia menys de 18 anys, un 11,4% entre 18 i 24, un 30,5% entre 25 i 44, un 14,2% de 45 a 60 i un 6,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 26 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.052 $ i la renda mediana per família de 34.583 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.750 $ mentre que les dones 18.750 $. La renda per capita de la població era de 12.439 $. Aproximadament el 14,5% de les famílies i el 17,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Tieton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Tieton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Teudisel

Teudisel (també Theudigisel) fou un rei visigot successor de Teudis que regnà del 548 al 549. Era un dels comandants de Teudis
El 541 Caribert I i el seu germà Clotari I, reis merovingis van envair el regne visigot, sortint de Dax, travessant els pirineus per Luzaide, arribant a Pamplona i assetjant Cesaracosta durant 49 dies, i acceptà un suborn per tal de deixar-los tornar a França.
Fou assassinat en un banquet a Sevilla amb hispanoromans, potser per haver mantingut relacions il·lícites amb les seves dones, i el succeí Àquila I.

## Referències

* ↑ (castellà) Gran Enciclopedia Aragonesa, primer Sitio de Zaragoza Arxivat 2021-02-24 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) Valcarlos
# Teudòria

Teudòria, situada al sud-est de l'Epir, era la capital o almenys una de les ciutats principals dels atamans de l'Epir, situada vora l'a ciutat d'Heraclea. És l'actual Thodhoriana, a prop del puig Ttzumerka.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Theudoria». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 14 abril 2021].
# Teufen

Teufen és un municipi del cantó d'Appenzell Ausser-Rhoden, una de les comunes de (Suïssa), que formà part de l'extingit districte de Mittelland. Limita al nord amb la ciutat de Sankt Gallen (capital) (SG), a l'est amb la comuna de Speicher, al sud-est amb Bühler, al sud amb Schlatt-Haslen (AI), i a l'oest amb Stein.
Teufen té una superfície, a partir del 2006, de 15,3 km². D'aquesta superfície, el 55,4% s'utilitza per a finalitats agrícoles, mentre que el 29,8% és forestal. De la resta de la terra, el 14% està poblada (edificis o carreteres) i la resta (0,8%) és improductiva (rius, glaceres o muntanyes). El convent de Wonnenstein a Teufen és un enclavament d'Appenzell Innerrhoden.

## Història

Teufen (Tiuffen) es va esmentar per primera vegada el 1272. El 1300 el lloc només constava de cinc granges. L'any 1525 l'assemblea va decidir que cada parròquia podia decidir si romandre o no catòlica. Això va portar a la divisió d'Appenzell el 1597. Mentre que la ciutat de Teufen va adoptar la nova fe protestant, el convent de Wonnenstein va romandre catòlic romà. El 1870 els terrenys del convent van ser declarats un enclavament d'Appenzell Innerrhoden.

## Galeria d'imatges

* Vista de Teufen
* Teufen

## Referències

* ↑ Swiss Federal Statistical Office accessed 17-Sep-2009
* ↑ Wonnenstein en Alemany, Francès o Italià al Diccionari històric de Suïssa.
# Nagler-Rolz NR 54

El Nagler-Rolz NR 54 va ser el primer helicòpter plegable i portàtil d'Alemanya.

## Disseny i desenvolupament

El model es va construir el 1941 com a helicòpter plegable dins d'una motxilla. Es basava principalment en un bastidor de forma de piràmide amb un rotor girant per sobre. La versió inicial NR 54 V-1 tenia un rotor monopala amb un radi de 3,965 m. A l'altre extrem hi havia un motor de 24 cavalls de potència, que accionava dues hélices contra-rotatives, que estaven unides a la fulla del rotor a una distància de 3 m de l'eix de rotació. Tot i això, aquesta disposició no era avantatjosa i el dispositiu no va volar. Com que la massa buida era de 80 kg, el dispositiu també es considerava massa pesat per a un "helicòpter de motxilla". El NR 54 V-2 tenia un rotor de dues pales amb un diàmetre de 7,93 m en lloc del rotor monoplaça. Cada pala del rotor portava un motor Argus de 8 CV. Els dos motors Argus de les pales del rotor conduïen petites hèlixs (58 cm de diàmetre) que proporcionaven l'empenta que girava el rotor. No hi va haver cap compensació del parell de forces, per exemple, un rotor de cua. Es van crear i provar quatre dispositius. Aquesta construcció va resultar ser fiable. Pesava només 36,5 kg i podia elevar-ne 140. La velocitat de descens vertical en autorotació era inferior a 4,8 m / seg.

## Dades tècniques

Nagler-Rolz NR 54 V2
* Longitud: 2,42 m
* Diàmetre del rotor: 7,92 m
* Pes buit: 36,5 kg
* Motors: 2 × Argus Z.F.140 amb 5,9 kW (8 CV) cadascun
* Velocitat màxima 80 km / h
* Abast: 50 km
* Alçada màxima: 457 m
* Tripulants: 1

## Referències

* ↑ «Nagler-Rolz NR 54 | Hubschraubermuseum Bückeburg». Arxivat de l'original el 2020-04-10. [Consulta: 10 abril 2020].
* ↑ Gersdorff, Kyrill von.. Hubschrauber und Tragschrauber : Entwicklungsgeschichte der deutschen Drehflügler von den Anfängen bis zu den internationalen Gemeinschaftsentwicklungen ; ... 24 Tabellen, Zeittafel, Typenregister und ausführliches Literaturverzeichnis. 3., [überarb. und] erw. Aufl. Bonn: Bernard & Graefe, 1999. ISBN 3-7637-6115-2.