OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gymel

Gymel o Gemell és una tècnica polifònica del Renaixement (S. XV). Fou descrita explícitament per Guilielmus Monachus a De Praeceptis Artis Musicae (ca. 1480), i consisteix en agafar una melodia preexistent i afegir-li una segona veu en terceres o sextes paral·les, però començant i acabant amb l'uníson o l'octava. Tanmateix, aquest fenomen ja es pot trobar en algunes composicions angleses del segle XIV, i al segle XV passarà a ser una tècnica corrent també a l'Europa Continental.
El terme Gymel té una derivació etimològica procedent de la paraula llatina «gemellus», que significa bessó. Es coneix que Gymel es l'anglès de «cantus gemellus», que significa en termes musicals duplicitat d'harmonia. En els manuscrits trobem el terme també escrit com a «Semell» o «Semellum».
Una tècnica polifònica relacionada amb el Gymel i també descrita per Guilielmus Monachus és el Fauxbourdon, format a tres veus, afegint terceres i sextes paral·leles a una melodia preexistent. El Gymel i el Fauxbourdon seguiran evolucionant cap a altres tècniques més elaborades, i es poden considerar com el fonament del contrapunt improvisat renaixentista.

## Compositors

Hi va haver molts de compositors que varen usar aquest terme i tenim constància d'alguns d'ells, com ara: John Dunstaple, William Cornysh, Richard Davy, John Browne i (més endavant) Thomas Tallis i Robert Parsons. També trobem exemples al Coral Eton i el Caius Choirbook.

## Referències

* ↑ Ernest H. Sanders, Gymel. «Gymel». Grove Music Online. (en anglès; cal subscripció).
* ↑ Andrew Hughes, Guilielmus Monachus. «Gymel». Grove Music Online. (en anglès; cal subscripció).
* ↑ «Gymel» (en anglès). Encyclopædia Britannica, 2003.
# Microichthys sanzoi

Microichthys sanzoi és una espècie de peix pertanyent a la família dels epigònids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 6 cm de llargària màxima.
* El cos és més allargat, els ulls més petits i l'espina opercular més curta que en Microichthys coccoi.
* 7 espines i 9 radis tous a l'aleta dorsal i 2 espines i 9 radis tous a l'anal.
* Escates més llargues que altes.
* Presenta 20 línies transversals negres als flancs.
* Cromatòfors molt nombrosos al peduncle caudal.
* L'aleta pelviana arriba a l'aleta anal.
* Aletes dorsal tova i anal fosques. Les pèlviques són negres.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima subtropical (39°N-37°N, 15°E-16°E).

## Distribució geogràfica

Es troba a l'estret de Messina (Itàlia).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Rüppell W. P. E. S., 1852. Verzeichniss der in dem Museum der Senckenbergischen naturforschenden Gesellschaft aufgestellten Sammlungen. Vierte Abtheilung. Fische und deren Skelette. Frankfurt-am-Main. Fische und deren Skelette. 1-40.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Sparta, A., 1950. Su di una nuova specie di Microichthys: Microichthys sanzoi (n. sp.). Bollettino di Pesca, Piscicoltura e Idrobiologia Núm. 26 (v. 5, fasc. 2): 202-206.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* 1 2 Marine Species Identification Portal (anglès)
* ↑ Bauchot, M.-L., 1987. Poissons osseux. p. 891-1421. A W. Fischer, M.L. Bauchot i M. Schneider (eds.) Fiches FAO d'identification pour les besoins de la pêche. (rev. 1). Méditerranée et mer Noire. Zone de pêche 37. Vol. II. Commission des Communautés Européennes and FAO, Roma, Itàlia.
* ↑ Costa, F., 1991. Atlante dei pesci dei mari italiani. Gruppo Ugo Mursia Editore S.p.A. Milà, Itàlia. 438 p.
* ↑ Hureau, J.-C. i T. Monod (eds.), 1979. Supplement. Check-list of the fishes of the north-eastern Atlantic and of the Mediterranean. P. 339-394. A: J.-C. Hureau i Th. Monod (eds.). Check-list of the fishes of the north-eastern Atlantic and of the Mediterranean. United Nations Educational Scientific and Cultural Organization (UNESCO), París. Vols 1-2. 683 p.
* ↑ Quignard, J.-P. i J.A. Tomasini, 2000. Mediterranean fish biodiversity. Biol. Mar. Mediterr. 7(3):1-66.
* ↑ Tortonese, E., 1986. Apogonidae. P. 803-809. A: P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.). Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. vol. 2.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Conatel

La CONATEL o Comissió Nacional de Telecomunicacions és l'òrgan institucional regulador del sector de les telecomunicacions en Veneçuela. Fou creada mediant el Decret Nº 1.826 del 5 de setembre de 1991 (Gaceta Oficial Nº 34.801 de data 18 de setembre del mateix any).
Posteriorment, prèvia discussió, es creà la Llei orgànica de telecomunicacions, la qual va ser promulgada el 12 de juny de 2000 (publicada en Gaceta Oficial N° 36.970 de la mateixa data) on se li dotà de personalitat jurídica, patrimoni propi i independent del Fisc Nacional i autonomia tècnica, financera, organitzativa, normativa i administrativa. De manera general, d'acord amb l'esmentada llei, té competències per a la regulació, planificació, promoció, desenvolupament i protecció de les telecomunicacions a Veneçuela.
# La Torre (Botarell)

La Torre és una obra de Botarell (Baix Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Queden restes d'una torre cilíndrica, la qual conserva visible una altura no superior a dos metres, a part de la fonamentació del subsòl. És una obra de paredat en verd, amb pedres de mida irregular lligades amb argamassa, formant aparents filades. La porta és oberta en direcció a la vila i de construcció més recent, amb rajoles formant dues pilastres; no aconsegueix l'altura suficient per saber si estava rematada en arc o en forma allindada. L'interior de la torre no ha estat netejat, per la qual cosa no pot apreciar-se cap mena de paviment. Actualment, en urbanitzar-se la zona, ha estat disposat el seu entorn immediat en forma de placeta rodona enjardinada. En trobar-se encara a la intempèrie, sofreix les erosions naturals, incrementades per la humitat del rec de les plantes i l'accés de persones.

## Història

És una torre de defensa, situada molt a prop del castell de la vila (bastit cap a finals del segle xvi o principis del XVII). Hom pot datar-la a l'època de les incursions dels pirates berberiscs des de la costa del Camp. L'any 1563, la Comuna de Pobles del Camp de Tarragona decidí, a causa dels continuats desembarcaments, fortificar el port de Salou, per la qual cosa imposà una despesa per aital motiu a cada poble, entre els quals es comptava Botarell.
Així mateix, el bandolerisme afectà la contrada, especialment entre el darrer terç del segle xvi i el primer del XVII. A finals del segle xvi, la senyoria de Botarell pertanyia a Miquel de Montagull, natural i veí de Tarragona, casat amb una cosina seva, de la família tarragonina dels Soldevila. No coneixem notícies referides concretament a aquesta torre, bastida abans que el castell.

## Referències

* 1 2 3 «La Torre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].

## Enllaços externs

* «La Torre». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Shaku

* Aquest article tracta sobre unitat de mesura japonesa (尺). Si cerqueu un bastó ritual (笏), vegeu «shaku (bastó ritual)».
El shaku (尺) és una unitat de longitud utilitzada a l'antic Japó imperial i que, actualment, continua tenint presencia en algunes feines i professions del país nipó.

## Definició

Un shaku és la sisena part d'un ken i equival a 10/33 m. o 30,3 cm de longitud. Un shaku es divideix en deu sun (寸). El shaku és utilitzat encara avui en algunes professions al Japó, com per exemple en la Fusteria tradicional japonesa.
Tot i així, no era l'única unitat de mesura anomenada de la mateixa manera. Una altra unitat de longitud, també anomenada shaku, va ser usada únicament per mesurar teixits. Aquest shaku mesurava aproximadament 37,9 cm. Quan era necessari distingir entre els dos shaku, la unitat usada per als teixits era denominada com kujirajaku, shaku de balena, ja que les regles per mesurar la roba estaven fetes amb bigotis de balena, i l'altre era denominat com kanejaku, shaku de metall pel material amb el que estava fet.
Malgrat que la llei japonesa va establir que l'ús oficial d'aquestes unitats s'abandonés a partir del 31 de març de 1966, el shaku és encara utilitzat en algunes professions al Japó, com en la fusteria tradicional japonesa. Per poder entendre una mica més sobre la longitud d'aquesta mesura tenim el ken i el jō; el ken i el jō són més grans que el shaku: 6 shaku formen un ken; 10 shaku formen un jō. El ken és habitualment la distància entre pilars en els edificis tradicionals com els temples budistes i els santuaris shinto.

## Curiositats

* El Shōso-in a Nara té entre els seus tresors una antiga regla d'ivori d'un shaku de longitud.
* El shakuhachi és un instrument musical japonès que mesura 1 shaku i vuit sun de longitud.

## Enllaços externs

* Blog Maderame https://maderame.com/carpinteria-japonesa/
* Herramientas Carpintería Japonesa https://citymadera.com/mejores-herramientas-de-carpinteria-japonesa/
* Traditional Oven http://www.traditionaloven.com/tutorials/distance/convert-japan-shaku-unit-to-inch-in.html
* Measure and Construction of the Japanese House
* Nekojitablog: blog sobre Japón
# Onofre de Reart

Onofre de Reart (Perpinyà, 1553? - Perpinyà, 13 d'octubre del 1622) fou bisbe d'Elna (1599-1608), Vic (1608-1611) i Girona (1611-1621). El seu germà, Andreu de Reart, va ser burgès honorat de Perpinyà (1599), diputat pel Braç Reial a la Generalitat de Catalunya i síndic de Perpinyà.
Va ser ordenat sacerdot el 5 de novembre del 1577. Fou primer canonge penitencier de la catedral de Barcelona, des d'on fou promocionat a bisbe d'Elna (30 de maig del 1599), i d'aquella església fou traslladat a la de Vic on arribà el 13 d'abril de 1608. Per la mort del bisbe Arévalo, fou promogut el 1611 a la seu de Girona, que governà fins al 1621, quan renuncià al bisbat.
Roig i Jalpí recollí que la renuncia fou deguda a l'aparició d'un ermità després que el bisbe oficiés les vespres, quan retornant amb els seus canonges al palau episcopal per la petita porta que el comunicava amb l'església, se li apropà l'ermità i li xiuxiuejà a l'orella que si no renunciava al bisbat es condemnaria. Onofre el comminà a acompanyar-lo a palau perquè es pogués explicar, però aquest s'excusà i mai més fou vist ni se'n sabé res. Des de llavors el bisbe quedà angoixat fins que resolgué que aquell ermità era en realitat un àngel enviat per Déu, cosa per la qual renuncià al bisbat i retornà a la ciutat de Perpinyà on morí.

## Bibliografia

* Roig y Jalpi, Juan G. Resumen historial de las grandezas, y antiguedades de la ciudad de Gerona, y cosas memorables suyas eclesiasticas, y seculares, assi de nuestros tiempos, como de los passados (en castellà). Barcelona: Iacinto Andrev, 1678, p. 301-302 [Consulta: 12 desembre 2014].

## Referències

* 1 2 «Bishop Onofre Reart, al web catholic-hierarchy» (en anglès). [Consulta: 1r abril 2015].
# Joan Caro

Joan Caro (València, segle XV - València, 12 de març de 1524) va ser un dels líders ciutadans i militars de les Germanies valencianes.
Era un comerciant i mercader benestant, de nissaga sucrera, amb ascendència dins del gremi. Va ser un dels impulsors de la revolta de les Germanies, i va representar l'estament dels oficis en les ambaixades a Carles V en l'hivern de l'any 1519-20. A la primavera del 1520 pren el càrrec de mestre racional a València, però la seua moderació en les reformes contributives, que afectaven els gremis, va despertar aldarulls entre els agermanats radicals de Vicent Peris.
Al juny de l'any següent és nomenat capità general de la host de la ciutat que havia de fer front a l'exèrcit del lloctinent, però no aconsegueix controlar els saquejos de les files agermanades i dimiteix. Amb un parèntesi per la pèrdua de la capital per la Germania, és destituït de mestre racional el febrer de 1522.
Va representar els esforços diplomàtics entre la facció moderada dels agermanats i el virrei, que implicaven l'infant Enric d'Aragó i Pimental com a interlocutor entre les dues parts. En setembre de 1521, acorda a Peníscola que el virrei entre a València a canvi de la dissolució de la Germania del cap-i-casal. Posteriorment, Caro va promoure que els gremis aportaren homes a l'exèrcit reialista per sotmetre els reductes d'Alzira i Xàtiva. Quan aquestes ciutats van caure, el virrei va processar Caro pel seu passat com a líder agermanat; aquest fuig a la cort de Carles V en busca del perdó, però és tancat a la presó de Simancas.
En 1524 Germana de Foix el reclama per ser penjat i esquarterat a València. Seria rehabilitat sis anys després per les gestions dutes a terme pel fill Joan-Baptista Caro.

## Referències

* ↑ «Joan Caro». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Biografia de Joan Caro al Diccionario Biográfico Español de la Real Academia Española de Historia
# Kadíevo

Kadíevo (en rus: Кадыево) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 9 habitants. Pertany al districte municipal de Sóbinka.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Llista de medallistes olímpics de surf de neu

Aquesta és una llista dels medallistes olímpics de surf de neu:

## Medallistes
### Categoria masculina
#### Migtub

| Edició | Or | Argent | Bronze |
| Nagano 1998 Detalls | Gian Simmen | Daniel Franck | Ross Powers |
| Salt Lake City 2002 Detalls | Ross Powers | Daniel Kass | Jarret Thomas |
| Torí 2006 Detalls | Shaun White | Daniel Kass | Markku Koski |
| Vancouver 2010 Detalls | Shaun White | Peetu Piiroinen | Scott Lago |
| Sotxi 2014 Detalls | Iouri Podladchikov | Ayumu Hirano | Taku Hiraoka |

#### Eslàlom paral·lel

| Edició | Or | Argent | Bronze |
| Salt Lake City 2002 Detalls | Philipp Schoch | Richard Richardsson | Chris Klug |
| Torí 2006 Detalls | Philipp Schoch | Simon Schoch | Siegfried Grabner |
| Vancouver 2010 Detalls | Jasey-Jay Anderson | Benjamin Karl | Mathieu Bozzetto |
| Sotxi 2014 Detalls | Vic Wild | Žan Košir | Benjamin Karl |

#### Eslàlom gegant paral·lel

| Edició | Or | Argent | Bronze |
| Sotxi 2014 Detalls | Vic Wild | Nevin Galmarini | Žan Košir |

#### Camp a través

| Edició | Or | Argent | Bronze |
| Torí 2006 Detalls | Seth Wescott | Radoslav Židek | Paul-Henri de Le Rue |
| Vancouver 2010 Detalls | Seth Wescott | Mike Robertson | | Tony Ramoin |
| Sotxi 2014 Detalls | Pierre Vaultier | Nikolay Olyunin | | Alex Deibold |

#### Slopstyle

| Edició | Or | Argent | Bronze |
| Sotxi 2014 Detalls | Sage Kotsenburg | Ståle Sandbech | Mark McMorris |

### Categoria femenina
#### Migtub

| Edició | Or | Argent | Bronze |
| Nagano 1998 Detalls | Nicola Thost | Stine Brun Kjeldaas | Shannon Dunn |
| Salt Lake City 2002 Detalls | Kelly Clark | Doriane Vidal | Fabienne Reuteler |
| Torí 2006 Detalls | Hannah Teter | Gretchen Bleiler | Kjersti Buaas |
| Vancouver 2010 Detalls | Torah Bright | Hannah Teter | Kelly Clark |
| Sotxi 2014 Detalls | Kaitlyn Farrington | Torah Bright | Kelly Clark |

#### Eslàlom paral·lel

| Edició | Or | Argent | Bronze |
| Salt Lake City 2002 Detalls | Isabelle Blanc | Karine Ruby | Lidia Trettel |
| Torí 2006 Detalls | Daniela Meuli | Amelie Kober | Rosey Fletcher |
| Vancouver 2010 Detalls | Nicolien Sauerbreij | Ekaterina Ilyukhina | Marion Kreiner |
| Sotxi 2014 Detalls | Julia Dujmovits | Anke Karstens | Amelie Kober |

#### Eslàlom gegant paral·lel

| Edició | Or | Argent | Bronze |
| Sotxi 2014 Detalls | Patrizia Kummer | Tomoka Takeuchi | Alena Zavarzina |

#### Camp a través

| Edició | Or | Argent | Bronze |
| Torí 2006 Detalls | Tanja Frieden | Lindsey Jacobellis | Dominique Maltais |
| Vancouver 2010 Detalls | Maëlle Ricker | Déborah Anthonioz | Olivia Nobs |
| Sotxi 2014 Detalls | Eva Samková | Dominique Maltais | Chloé Trespeuch |

#### Slopstyle

| Edició | Or | Argent | Bronze |
| Sotxi 2014 Detalls | Jamie Anderson | Enni Rukajärvi | Jenny Jones |

### Programa eliminat
#### Categoria masculina
##### Eslàlom gegant

| Edició | Or | Argent | Bronze |
| Nagano 1998 Detalls | Ross Rebagliati | Thomas Prugger | Ueli Kestenholz |

#### Categoria femenina
##### Eslàlom gegant

| Edició | Or | Argent | Bronze |
| Nagano 1998 Detalls | Karine Ruby | Heidi Renoth | Brigitte Köck |

## Vegeu també

* Surf de neu als Jocs Olímpics
# Microichthys

Microichthys és un gènere de peixos pertanyent a la família dels epigònids.

## Descripció

* Són de mida petita.
* Cos comprimit.
* Cap gros.
* Opercle amb una espina.
* Boca obliqua amb la mandíbula inferior prominent i les dents petites.
* Línia lateral completa.
* Escates ctenoides.
* Llurs cromatòfors formen al voltant de 20 línies transversals i negres als flancs.

## Reproducció

Els ous són pelàgics.

## Alimentació

Mengen petits crustacis.

## Taxonomia

* Microichthys coccoi (Rüppell, 1852)
* Microichthys sanzoi (Sparta, 1950)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 Marine Species Identification Portal (anglès)
* ↑ Rüppell, W. P. E. S., 1852. Verzeichniss der in dem Museum der Senckenbergischen naturforschenden Gesellschaft aufgestellten Sammlungen. Vierte Abtheilung. Fische und deren Skelette. Frankfurt-am-Main. Fische und deren Skelette: 1-40.
* ↑ Sparta, A., 1950. Su di una nuova specie di Microichthys: Microichthys sanzoi (n. sp.). Bollettino di Pesca, Piscicoltura e Idrobiologia Núm. 26 (v. 5, fasc. 2): 202-206.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# Conca Badwater

La Conca Badwater és una conca endorreica al Parc Nacional de la Vall de la Mort, a Califòrnia (Estats Units), cèlebre per ser el punt més baix de l'Amèrica del Nord, amb una altitud de 86 m sota el nivell del mar. Aquest punt més baix es troba a només 122 quilòmetres del punt més elevat dels 48 estats adjacents dels Estats Units, el Mont Whitney.
La conca conté una bassa d'"aigua no potable" per la gran quantitat de sals acumulades dels voltats -d'aquí ve el seu nom en anglès- que acull diversa fauna i flora, incloent salicorns, insectes aquàtics i cargols Badwater.
Al costat de la bassa, on l'aigua no és sempre present a la superfície, la repetició dels cicles congelació-desgel i evaporació va transformant la crosta fina de sal en formes hexagonals com als ruscs.
De fet, la bassa en si mateixa no és el punt més baix de la conca: el punt més baix (que és només una mica inferior) es troba a uns quants quilòmetres cap a l'oest i varia la seva posició. De totes maneres, les superfícies de sal són perilloses de travessar (en molts casos són només una escorça prima blanca sobre el fang), de manera que el rètol és a la bassa. Sovint és erròniament descrit com el punt més baix de l'hemisferi occidental, tot i que aquest punt més baix és la Laguna del Carbón a l'Argentina, situat a 105 metres sota el nivell del mar.

## Geografia

A Badwater, periòdicament es produeixen tempestes que inunden la part inferior de la vall, cobrint el gruix de sal amb una fina capa d'aigua. Cada llac format novament no dura gaire temps, ja que la mitjana de precipitacions (48 mm) és superada per la mitjana d'evaporació anual (3.800 mm). Aquest és el màxim potencial d'evaporació dels Estats Units, que significa que fins i tot un llac d'uns 50 quilòmetres de llarg i 3 metres de profunditat s'assecaria en un any. Mentre la conca és inundada, una part de la sal es dissol; quan l'aigua s'evapora, aquesta sal es torna a dipositar sobre la superfície en forma de cristalls.
Sobre un cingle hi ha un rètol que marca el nivell del mar, molt popular entre els turistes.

## Galeria d'imatges

* Els cicles congelació-desgel i evaporació va transformant la crosta fina de sal en formes hexagonals
* Muntanyes de sal al Camp de golf del Dimoni
* Àrea turística.

## Referències

* ↑ «US Geological Survey Geographical Names Information System: Badwater Basin».
* ↑ United States Geological Survey. «Badwater». Death Valley Geology Field Trip. US Department of the Interior, 13-01-2004. Arxivat de l'original el 2007-12-24. [Consulta: 5 setembre 2009].
* ↑ The American Southwest, Badwater, Death Valley National Park. Consulta 19.11.2009
* ↑ Tripadvisor, Badwater. Consulta 19.11.2009.
# Rockbitch

Rockbitch és un grup de heavy metal de Gran Bretanya. Gairebé tots els seus integrants són dones. Són conegudes perquè actuen nues i incorporen el sexe en les seves actuacions. Les seves integrants viuen en una comuna a França, on hi propugnen la llibertat sexual (aquesta comuna està oberta, segons expressen, a qui vulgui passar-hi). Actualment no fan cap gira, degut a la cancel·lació de diversos dels seus concerts per part de les autoritats a Europa de l'Est així com al Regne Unit i a diverses amenaces rebudes per part de grups ultrarreligiosos al llarg de la seva darrera gira.

## Els Premis Condó

En el seu afany per demostrar amb fets la seva filosofia de llibertat sexual total, Rockbitch van iniciar un concurs en directe per tal de millorar la participació del públic. En cada concert, Babe llençava un Condó Daurat a l'audiència. Aquell qui l'agafava, tenia el privilegi d'anar al camerino amb Luci la Guarra durant una cançó per a "fer marranades" (aquest premi es donava durant les actuacions en directe). De vegades es llençaven diversos condons. Això no era cap obstacle perquè les Rockbitch escollisin directament algun col·laborador del públic per a pujar-lo a l'escenari o endur-se'l al camerino.
D'altra banda, la banda té un concurs mensual en curs, el premi del Condó Platí, consistent en passar una nit a la comuna amb la Luci, la Nikki i la Babe. El concurs és obert a homes i dones de tota condició física i per tal de participar-hi només cal ser major de 18 anys i enviar un correu electrònic a l'adreça rockbitch@msn.com indicant-hi en nom, gènere, codi postal, número de telèfon i adreça de correu.

## Membres

Rockbitch es va formar a partir de les restes del grup Red Abyss. La llista d'integrants apareix als seus treballs sota l'apel·latiu "The Bitches:" (Les Meuques)
* Julie: Veu, Sacerdotesa del Cult Guerrer
* Luci: Guitarra, Guarra d'Escenari
* Amanda: Baixista, La Meuca
* Nikki: Piano, Flauta, Nimfòmania
* Jo: Bateria, Lesbiana Depredadora Agressiva
* Babe: Guitarra Principal, Corus, Webmistress (administradora de la plana web)
* Beast (home): Guitarra a Motor Driven Bimbo i productor d'ambdós discos d'estudi.

## Discografia

* Rockbitch Live In Amsterdam (1997)
* Bitchcraft (video d'un concert, 1998)
* Motor Driven Bimbo (1999)
* The Bitch'O'Clock news (Concert/documental DVD, 2002)
* Best of Rockbitch
* Psychic Attack (2004)

## Enllaços externs

* (anglès) Rockbitch - Lloc web oficial
* (anglès) Lletres de les cançons