OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Yunnanilus macrogaster

Yunnanilus macrogaster és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Yunnan (Xina).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M. & X.-L. Chu. 1988. Revision of Yunnanilus with descriptions of a miniature species flock and six new species from China (Cypriniformes: Homalopteridae). Environ. Biol. Fishes v. 23 (núms. 1-2): 65-93.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Roberts, Tyson R. (2007): The "Celestial pearl danio", a new genus and species of colourful minute cyprinid fish from Myanmar (Pisces: Cypriniformes). Raffles Bulletin of Zoology 55(1): 131-140.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# L-500

La L-500 és una carretera antigament anomenada provincial, actualment gestionada per la Generalitat de Catalunya. La L correspon a la demarcació territorial de Lleida.
Té l'origen a la carretera N-230, en el terme del Pont de Suert, en el quilòmetre 125,5, des d'on en un 19,75 quilòmetres mena a Caldes de Boí. Passa per dos termes municipals: el Pont de Suert (antic terme municipal de Llesp) i la Vall de Boí (sempre dins de l'antic terme de Barruera.
En els seus 19,75 quilòmetres de recorregut puja 583,3 metres.
Aquesta carretera enllaça amb la L-501, en el punt quilomètric 15,65.

## Referències

* ↑ Catàleg de carreteres de la Diputació de Lleida
* ↑ Com arribar als aiguamolls de Llesp
* ↑ Un ejemplo de señalización en la carretera L-500 donde no coincide la denominación de la Vall de Boí, fotos de La Vanguardia

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Joan B. Isart López

Joan B. Isart López (Barcelona, 1938 - 2015) va ser president de l’Associació de Veïns del Barri de Sant Antoni, de 1979 fins al 1995, i va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona en 2005.
Orfe des dels 4 anys, fou criat a Esparreguera. Allà es va formar com a torner mecànic i hi va treballar fins al 1959, quan va establir-se de nou a Barcelona. A la capital catalana va titular-se com a enginyer tècnic industrial. A més de la seva tasca a l'AA.VV. de Sant Antoni, va formar part de la junta de la Federació d'Associacions de Veïns i Veïnes de Barcelona, així com de la Confederació d’Associacions Veïnals de Catalunya.
A finals dels 80, Isart va acollir a casa seva Pascual Maragall, aleshores alcalde de Barcelona, quan aquest va decidir conviure amb famílies de diferents barris després de guanyar les eleccions del 1987.

## Referències

* ↑ «Veinticinco años de vida vecinal en San Antoni» (en castellà). Hemeroteca - Lavanguardia.es, Edición sábado, 18 septiembre 1993, página 4. [Consulta: 28 setembre 2022].
* ↑ «Barcelona concede las medallas de honor de la ciudad» (en castellà). Hemeroteca - Lavanguardia.es, Edición viernes, 20 enero 2006, página 5. [Consulta: 28 setembre 2022].
* 1 2 3 «Medalles d'Honor de Barcelona 2005» p. 16. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 19-01-2006. Arxivat de l'original el 04 març 2013.
* ↑ «La federación vecinal de Barcelona elige presidenta a Roser Argemí d'Abadal» (en castellà). Hemeroteca - Lavanguardia.es, Edición viernes, 16 junio 1995, página 43. [Consulta: 28 setembre 2022].
* ↑ «Adivina quién viene a dormir» (en castellà). Hemeroteca - Lavanguardia.es, Edición viernes, 26 septiembre 1997, página 4. [Consulta: 28 setembre 2022].
# Etowah (Oklahoma)

Etowah és un poble dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 122 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Etowah tenia 122 habitants, 42 habitatges, i 34 famílies. La densitat de població era de 23 habitants per km².
Dels 42 habitatges en un 45,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 78,6% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 19% no eren unitats familiars. En el 19% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,9 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,32.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32% tenia menys de 18 anys, un 11,5% entre 18 i 24, un 32,8% entre 25 i 44, un 18% de 45 a 60 i un 5,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.375 $ i la renda mediana per família de 34.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.786 $ mentre que les dones 25.833 $. La renda per capita de la població era de 10.190 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Etowah». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Etowah». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Sortland

Sortland o Suortá (en sami septentrional) és un municipi situat al comtat de Nordland, Noruega. Té 10,401 habitants (2018) i la seva superfície és de 722.37 km². El centre administratiu del municipi és la població de Sortland. Els altres pobles de Sortland són Bø, Holand, Holmstad, Liland, Sigerfjord, i Strand.
El municipi de Sortland està situat a les illes de Langøya i Hinnøya a l'arxipèlag de Vesterålen. El municipi envolta la part interior de l'Eidsfjorden i l'estret de Sortlandssundet. Hi ha diversos ponts al municipi, entre els quals el pont de Djupfjordstraumen, el pont de Kvalsaukan i el pont de Sortland. El pont de Sortland es troba al nord de la ciutat de Sortland. Una de les carreteres principals a través del municipi és la Carretera comtal noruega 82. La muntanya de Møysalen i part del Parc Nacional de Møysalen es troben al sud de Sortland.
Sortland i la regió de Vesterålen són perfectes per observar l'espectacular fenomen de l'aurora boreal. L'aurora boreal fa una bandera multicolor al cel i la lluna il·lumina l'escena fent una panoràmica impressionant. Les imatges preses aquí han estat presentades a la revista National Geographic. El municipi és també un bon lloc per a presenciar-hi tant el sol de mitjanit (del 23 de març al 23 de juliol) com la nit polar (del 30 de novembre al 12 de gener).

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2018. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 15 desembre 2018].
# Grammy al millor àlbum de bluegrass

El premi Grammy al millor àlbum de bluegrass és un guardó presentat en els Premis Grammy, una cerimònia que va ser establida en el 1958 i en el seus orígens s'anomenava Premis Gramòfon, per als artistes de gravació que han realitzat àlbums en el gènere musical del bluegrass.

## Guardonats
### Dècada del 2020

| Edició | Imatge | Guanyador(s)/ Guanyadora(es) | Obra | Nominat(s)/ Nominada(es) | Ref |
| 62 | | Michael Cleveland | Tall Fiddler | | |

## Referències

* ↑ «Winners & Nominees» (en anglès). [Consulta: 15 juliol 2020].
* ↑ «Grammy àlbum de bluegrass 2020» (en anglès), 26-01-2020.
# Simpsonichthys adornatus

Simpsonichthys adornatus és un peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ «Simpsonichthys adornatus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W.J.E.M.: Rivulidae (South American Annual Fishes). planes 526-548. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil, any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Yússuf III

Abu-l-Hajjaj Yússuf (III) an-Nàssir li-din-Al·lah (? - 9 de novembre de 1417) fou rei musulmà de la dinastia nassarita de Granada. Era fill de Yússuf II a la mort del qual el 3 d'octubre de 1392 havia d'haver pujat al tron per davant dels seus germans Alí, Àhmad i Muhàmmad, però aquest darrer el va tancar a la presó a Salobreña i es va proclamar com Muhàmmad VII. El 1408 va ordenar l'execució de Yússuf però aquest va poder fugir i quan poc després va morir el seu germà (maig de 1408) es va presentar a l'Emirat de Gharnata i es va proclamar rei, sent reconegut. Va demanar una treva a Castella que el 1409 fou prorrogada i es va estendre fins a l'1 d'abril de 1410. El 5 d'abril els granadins atacaven la fortalesa de Zahara (ocupada pels castellans en els combats del 1407) i la saquejaven. En revenja el regent Ferran de Castella va penetrar profundament a territori musulmà per atacar Antequera, una gran ciutat amb força habitants i capçalera d'una regió molt fèrtil. El setge fou sever i els intents de Yússuf de negociar una treva no van donar resultats. El 16 de setembre de 1410 els castellans podien entrar a Antequera. Yússuf va demanar la pau i el 10 de novembre de 1410 es va signar la treva. Ferran, conegut des de llavors com Ferran d'Antequera (o Fernando el de Antequera) va esdevenir rei de Catalunya i Aragó el 1412, ja no va tornar a lluitar contra els garandins. La pau va durar fins al 1428. A la seva mort el va succeir el seu fill Muhàmmad VIII.

## Referències

* José Antonio Conde Historia de la dominacion de los Arabes en España: Sacada de varios manuscritos y memorias arabigas
# L-510

La L-510 és una carretera antigament anomenada provincial, actualment gestionada per la Generalitat de Catalunya. La L correspon a la demarcació provincial de Lleida.
Té l'origen en el terme de Tírvia, en el quilòmetre 4 de la carretera L-504, i recorre tota la Vall Ferrera, fins al poble de la Força d'Àreu. Durant tot el seu recorregut discorre paral·lela a la Noguera de Vallferrera, canviant diverses vegades de ribera.
Travessa els termes municipals de Tírvia i Alins, i els pobles d'Araós, Ainet de Besan, Alins, Àreu i la Força d'Àreu, on arriba en 13,8 quilòmetres. Té el seu final a l'entrada de la Força d'Àreu.
En els seus 13,8 quilòmetres de recorregut puja 400,7 m.

## Referències

* ↑ El DPTOP licita les obres de la carretera L-510, a l'eix viari d'accés a la Vall d'Àreu, radioseu.cat, 4 de novembre de 2010
* ↑ S'inicien els treballs per retirar l'esllavissada de la L-510 a Alins a naciodigital.cat

## Enllaços externs

* Catàleg de carreteres de la Diputació de Lleida
* La L-510 en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Can Carlí i els Espilons

Can Carlí i els Espilons és una obra amb elements gòtics i barrocs de Monistrol de Montserrat (Bages) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La casa del Carlí és un dels exemples de carrer estret i porticat d'origen medieval. Per sota la casa passa el carrer dels Espilons que és estret i tortuós i salva el desnivell de la muntanya amb unes escales. La casa té un gran arc adovellat a la part inferior, que forma el pas cobert del carrer, i una finestra bífora al primer pis.

## Història

El carrer dels Espilons és un testimoni de la vila medieval de Monistrol. Comunica el carrer de Manresa (antic camí que des del peu del Llobregat portava a la muntanya de Montserrat) i el carrer de Puig, un dels més elevats de la vila. Tant el carrer com la casa van ser modificats en èpoques posteriors.

## Referències

* 1 2 «Can Carlí i els Espilons». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2018].
# Marta Higueras Garrobo

Marta María Higueras Garrobo (Madrid, 1964) és mediadora penal, lligada des de l'inici de la seva carrera al sector judicial. Des de juny de 2015 és Primera Tinent d'Alcalde de l'Ajuntament de Madrid i regidora de l'Àrea d'Equitat, Drets Socials i Ocupació. De 2009 a 2013 va ser Directora de Justícia i Administració Pública del Govern Basc.

## Trajectòria

Nascuda a Madrid, veïna del districte Arganzuela, és geògrafa de formació.
Va treballar com a oficial en els Jutjats de Plaça de Castella de Madrid, posteriorment en el Consell General del Poder Judicial com a cap de la Secció d'Oficina Judicial durant 5 anys. Al País Basc va ser assessora de Justícia amb Inmaculada de Miguel i a l'agost de 2009 va ser nomenada Directora de Justícia i Administració Pública, càrrec que va ocupar durant el govern socialista de Patxi López, fins a gener de 2013. A més va ser membre de la Comissió d'Infància i Adolescència de la Comunitat Autònoma Basca.
En la seva última etapa abans d'arribar a l'Ajuntament de Madrid va treballar en el Tribunal de Comptes, en la secretaria de la consellera María Antonia Lozano, proposta per al càrrec per Esquerra Unida i va ser membre de la Comissió d'Igualtat d'aquesta institució (2013-2015).

### Ara Madrid

En les eleccions municipals de maig de 2015 va ocupar el lloc número set de la llista d'Ara Madrid per a l'Ajuntament de Madrid.
Alguns mitjans de comunicació la consideren «la persona de confiança» de Manuela Carmena a l'Ajuntament de Madrid. Va conèixer a la jutgessa Carmena en 1992 quan treballava en els Jutjats de Plaza Castella i des de llavors ha mantingut una estreta relació. Des de juny de 2015 a l'Ajuntament de Madrid és Primera Tinent d'Alcalde, titular de la Regidoria d'Equitat, Drets Socials i Ocupació i exerceix en la pràctica de vicealcaldesa.
En el consistori madrileny va engegar l'oficina de mediació antidesahucios, un dossier que coneix de prop a partir de l'experiència del Servei de Mediació Hipotecària del Govern Basc durant la seva etapa com a Directora de Justícia. És també responsable de l'àrea d'igualtat. En 2017 es visibilizó de forma pública com a lesbiana.

## Referències

* ↑ Quién es quién Los 19 concejales de Manuela Carmena
* ↑ «Interior modifica la estructura del Departamento y pone en marcha una Viceconsejería de Administración y Servicios». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 28 gener 2018].
* 1 2 Marta Higueras, la mano derecha de Manuela Carmena: 'En mi área me rodearé de funcionarios'
* ↑ Marta Higueras, alcaldesa de verano
* ↑ La número dos de Manuela Carmena distribuyó un currículum con datos falsos
* ↑ La segunda de Carmena sería Marta Higueras y Rita Maestre (Podemos), portavoz
* ↑ El Servicio de Mediación Hipotecaria del Gobierno Vasco resuelve satisfactoriamente el 60% de los expedientes de desahucio tramitados
* ↑ «Qué de nuevo ofrece la nueva política sobre violencia de género». Arxivat de l'original el 2018-01-29. [Consulta: 28 gener 2018].
* ↑ Marta Higueras, número dos del Ayuntamiento de Madrid y “mano derecha” de Manuela Carmena, se visibiliza como lesbiana en los medios
# Giovanni Sollima

Giovanni Sollima (Palerm, 24 d'octubre de 1962) és un compositor i violoncel·lista italià. Va néixer en una família de músics i va estudiar violoncel amb Giovanni Perriera i composició amb el seu pare, Eliodoro Sollima, al Conservatori de Palerm, on es va graduar amb els màxims honors. Posteriorment, va estudiar amb Antonio Janigro i Milko Kelemen a la Musikhochschule Stuttgart i a la Universität Mozarteum Salzburg.
Com a compositor, les influències de Sollima són àmplies, tenint en compte el jazz i el rock and Roll, així com diverses tradicions ètniques de la zona mediterrània. La música de Sollima està influenciada pel minimalisme, amb les seves composicions sovint amb melodies modals i estructures repetitives. Com que les seves obres es caracteritzen per un enfocament més divers i eclèctic del material que els primers compositors minimalistes nord-americans, el crític nord-americà Kyle Gann ha anomenat Sollima un compositor postminimalista.
Sollima ha col·laborat amb la poeta i músic nord-americana Patti Smith, apareixent als seus discos i actuant amb ella en concert. També col·labora amb el Silk Road Project.

## Referències

* ↑ 'Giovanni Sollima', silkroadproject.org. Consultat 2012-02-23.
* ↑ 'Explore music: post-minimalisme', allmusic.com. Consultat 2012-02-23.
# Federació de Futbol de Macedònia del Nord

La Federació de Futbol de Macedònia del Nord (en macedoni: Fudbalska Federacija na Severna Makedonija, Фудбалска Федерација на Северна Македонија) és la institució que regeix el futbol a Macedònia del Nord. Agrupa tots els clubs de futbol del país i es fa càrrec de l'organització de la Lliga macedònia de futbol i la Copa. També és titular de la Selecció de futbol de Macedònia del Nord absoluta i les de les altres categories. Té la seu a Skopje.
L'associació va ser fundada el 1949. Després que la República aconseguís la independència de Iugoslàvia el 1991, la Federació de Futbol de Macedònia del Nord es va convertir en membre de la FIFA i la UEFA el 1994.
* Afiliació a la FIFA: 1926/1994
* Afiliació a la UEFA: 1954/1994

## Presidents

* 1993–1999: Ljubisav Ivanov-Dzingo
* 1999–2002: Lambe Arnaudov
* 2002–2012: Haralampie Hadji-Risteski
* 2012–present: Ilcho Gjorgioski

## Competicions organitzades per la Federació

* Primera Divisió
* Segona Divisió
* Tercera Divisió
* Lligues regionals
* Copa de Macedònia
* Lliga de futbol femení
* Copa de futbol femení

## Selecció nacional

* Selecció de futbol de Macedònia del Nord
* Selecció de futbol de Macedònia del Nord sub 21
* Selecció de futbol de Macedònia del Nord sub 19
* Selecció de futbol de Macedònia del Nord sub 17
* Selecció de futbol de Macedònia del Nord (Femení)
* Selecció de futbol sala de Macedònia del Nord

## Referències

* ↑ Macedonia at UEFA.com
* ↑ Macedonia Arxivat 2018-06-17 a Wayback Machine. at FIFA.com
* ↑ «Одржано Редовно Годишно Собрание на ФФМ» (en macedonian). ffm-mk.com, 23-03-2014. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 23 març 2014].
* ↑ Pàgina Oficial de la UEFA

## Enllaços externs

* Federació de Futbol de Macedònia del Nord - Lloc web oficial (macedònic) (anglès)
# Simpsonichthys brunoi

Simpsonichthys brunoi és un peix d'aigua dolça de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes. Va ser descrit per l'ictiòleg Wilson José Eduardo Moreira da Costa el 2003.
Els adults poden assolir fins a 3 cm de longitud total. Es troba al Brasil a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ da Costa, Wilson José Eduardo Moreira «The Simpsonichthys flavicaudatus species group (Cyprinodontiformes: Rivulidae: Cynolebiatinae): phylogenetic relationships, taxonomic revision and biogeography» (en anglès). Ichthyological Exploration of Freshwaters, v. 14, 1, pàg. 31-60.
* 1 2 Capuli, Estelita Emily; Torres, Armi G. «Hypsolebias brunoi (Costa, 2003)» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* da Costa, Wilson José Eduardo Moreira. «Rivulidae (South American Annual Fishes). planes 526-548». A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr.. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). Porto Alegre: Eipucrs, 2003.
# Platja des Codolar

* Es Codolar també és una Torre de Tossa de Mar
La platja des Codolar és una platja del sud de l'Eivissa, del municipi de Sant Josep de sa Talaia a la parròquia de Sant Francesc de s'Estany. Limita amb els estanys des Codolar de les salines i amb l'aeroport d'Eivissa (també conegut com a aeroport des Codolar). Es trona integrada en el Parc natural de ses Salines
La platja es troba a 9,5 km d'Eivissa i a 24,5 de Sant Josep de sa Talaia. Limita amb els estanys des Codolar de les salines i amb l'aeroport des Codolar o aeroport d'Eivissa.
És una platja oberta i llarga formada de còdols. El fons és primer de còdols i després de sorra amb vegetació submarina. La profunditat és d'1 m a 25 m de la riba i d'1,7 m a 50 m. L'orientació és a ponent fent que els vents no siguin forts a l'estiu.
La platja es divideix en dues parts: s'Arrentador de ses Bótes a la part occidental on antigament es rentaven les bótes de vi, i Sanvertesc a la part oriental. En un dels extrems es troben els penya-segats de Cap des Falcó.
Una de les grans atraccions d'aquesta platja són les seves vistes a les salines, una antiga explotació de sal, amb una panoràmica espectacular. Altra bella vista procedeix dels penya-segats de Cap d'Es Falcó, en l'extrem més allunyat de la platja.
# La collita del fenc

La collita del fenc (en neerlandès, De Hooi-oogst), és una obra del pintor flamenc Pieter Brueghel el Vell, pertanyent al cicle de sis obres sobre els «Mesos» de l'any. Representa els mesos de juny i juliol. Mesura 114 cm d'alt per 158 cm d'ample. És un oli sobre taula, pintat l'any 1565. El quadre forma part de la col·lecció de la família Lobkowicz en el palau Lobkowicz del Castell de Praga, República Txeca.
De Brueghel es conserven quaranta pintures autògrafes, segons l'última monografia del pintor (Manfred Sellink, 2007); dotze d'elles estan en el Museu d'Història de l'Art de Viena. Si s'afegeix, com a nombre quaranta-u, El vi de la festa de Sant Martín, només tres dels seus quadres estarien en mans privades: El vi de la festa de Sant Martí, el Borratxo en la cochiquera i aquesta obra, La collita del fenc de 1565, de la col·lecció Lobkowitz de Praga.
D'aquesta mateixa sèrie sobre les Estacions o els Mesos, queden altres quatre pintures, totes elles de l'any 1565:
* Dia malenconiós o Dia ennuvolat (febrer-març), Museu d'Història de l'Art de Viena
* Els segadors (agost-setembre), Museu Metropolità d'Art, Nova York
* El retorn del ramat (octubre-novembre), Museu d'Història de l'Art de Viena
* Els caçadors en la neu (desembre-gener), Museu d'Història de l'Art de Viena
Se suposa que està perdut un sisè quadre, que representaria els mesos d'abril i maig.

## Referències

* ↑ «Haymaking, Pieter Breughel the Elder, 1565» (en anglès). Lobkowicz Palace [Consulta: 18 desembre 2015].
* ↑ El vino de la fiesta de San Martín.
# Can Carles

Can Carles és una casa de Sant Vicenç de Montalt (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa amb planta baixa i pis. Té la porta principal adovellada amb totxo massís. El totxo també s'empra a la barana de la finestra superior que, al seu torn, esta emmarcada amb pedra. L'edifici està cobert amb teules. Dona la sensació de que tota aquesta construcció és una casa però està dividia, per dins, en dues. Es distingeixen una de l'altre per la renovació profunda que se li va practicar a una de les dues parts, que sembla nova.

## Referències

* ↑ «Can Carles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2017].