OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Regions de Nova Zelanda

Les regions són la divisió principal del govern local de Nova Zelanda. N'hi ha 16 en total; dotze són governades per un consell electe local i quatre per autoritats territorials.

## Llista de regions

| | Regió | Capital | Àrea (km²) | Població$^{(2)}$ | Codi ISO |
| 1 | Northland | Whangarei | 13.941 | 194.600 | NZ-NTL |
| 2 | Auckland | Auckland | 16.140 | 1.717.500 | NZ-AUK |
| 3 | Waikato | Hamilton | 25.598 | 496.700 | NZ-WKO |
| 4 | Bay of Plenty | Tauranga | 12.447 | 337.300 | NZ-BOP |
| 5 | Gisborne $^{(1)}$ | Gisborne | 8.351 | 50.700 | NZ-GIS |
| 6 | Hawke's Bay | Napier | 14.164 | 178.600 | NZ-HKB |
| 7 | Taranaki | Nou Plymouth | 7.273 | 124.600 | NZ-TKI |
| 8 | Manawatu-Wanganui | Palmerston North | 22.215 | 254.300 | NZ-MWT |
| 9 | Wellington | Wellington | 8.124 | 542.000 | NZ-WGN |
| 10 | Tasman $^{(1)}$ | Richmond | 56.400 | 46.500 | NZ-TAS |
| 11 | Nelson $^{(1)}$ | Nelson | 445 | 54.600 | NZ-NSN |
| 12 | Marlborough $^{(1)}$ | Blenheim | 12.484 | 50.200 | NZ-MBH |
| 13 | West Coast | Greymouth | 23.000 | 32.400 | NZ-WTC |
| 14 | Canterbury | Christchurch | 45.845 | 645.900 | NZ-CAN |
| 15 | Otago | Dunedin | 31.476 | 245.300 | NZ-OTA |
| 16 | Southland | Invercargill | 30.753 | 102.600 | NZ-STL |

## Territoris dependents

Nova Zelanda també té responsabilitat per afers exteriors dels territoris dependents de les Illes Cook i Niue i administra la dependència de Tokelau.
| Escut | Territori | Capital | Àrea | Població | Estatus |
| | Illes Cook | Avarua | 240 km² | 17.434 (2016) | Estat lliure associat a Nova Zelanda |
| | Niue | Alofi | 262 km² | 1.612 (2016) | Estat lliure associat a Nova Zelanda |
| - | Tokelau | - | 10.8 km² | 1.499 (2016) | Territori |

## Referències

* ↑ Chatham Islands Council Act 1995 Arxivat 2012-07-12 at Archive.is, Parlament de Nova Zelanda, 1995, Statute No 041, Commenced: 1 November 1995, consultat el 4 de febrer de 2008.
* ↑ «Subnational population estimates (RC, SA2), by age and sex, at 30 June 1996-2020 (2020 boundaries)» (en anglès). NZ.Stat. [Consulta: 12 novembre 2020].
# Relació íntima

Una relació íntima és una relació interpersonal que implica intimitat física o emocional. Tot i que una relació íntima és normalment una relació de caràcter sexual, també pot ser una relació no sexual que impliqui familiars, amics o coneguts.
La intimitat emocional es considera un aspecte essencial per a una relació sana. Un cop sorgeixen sentiments més profunds d'agradament o estimació a una o més persones, pot resultar en intimitat física. Tanmateix, la intimitat emocional pot estar o no present en la intimitat física depenent de la profunditat de la relació. La intimitat física es caracteritza per l'amor romàntic, l'activitat sexual o un altre vincle apassionat. Aquestes relacions tenen un paper central en l'experiència humana global. Els humans tenen un desig general de pertinença i estimació, que normalment se satisfà en una relació íntima. Aquestes relacions permeten una xarxa social perquè les persones formin vincles emocionals forts.

## Referències

* 1 2 Counseling Individuals Through the Lifespan. SAGE Publications, 2014, p. 326. ISBN 978-1483322032.
* ↑ «What does intimate relationship mean?» (en anglès). [Consulta: 20 març 2021].
* ↑ McCarthy, Jane Ribbens; Doolittle, Megan; Sclater, Shelley Day. Understanding Family Meanings: A Reflective Text (en anglès). Policy Press, 2012. ISBN 978-1-4473-0112-7.
* 1 2 Communication, Intimacy, and Close Relationships. Elsevier, 2013, p. 13. ISBN 978-1483260426.
* ↑ «¿Cuál es la definición legal de una "relación íntima"?» (en castellà), 30-05-2017. [Consulta: 30 agost 2021].
* ↑ GAIA, A. CELESTE «Understanding Emotional Intimacy: A Review of Conceptualization, Assessment and the Role of Gender». International Social Science Review, 77, 3/4, 2002, pàg. 151–170. ISSN: 0278-2308. JSTOR: 41887101.
* ↑ Perlman, D. (2007). The best of times, the worst of times: The place of close relationships in psychology and our daily lives. Canadian Psychology, 48, 7–18.
* ↑ Miller, Rowland & Perlman, Daniel (2008). Intimate Relationships (5th ed.). McGraw-Hill. ISBN 978-0073370187

## Vegeu també

* Afecte
* Relació de parella
# República Khmer

La República Khmer (llengua khmer: សាធារណរដ្ឋខ្មែរ, francès: République khmère) va ser el govern de caràcter militar instituït a Cambodja entre l'any 1970 i el 1975. Aquest estat fou fundat posteriorment al cop d'estat militar del general Lon Nol, el qual juntament amb Sirik Matak i In Tam va enderrocar el 18 de març del 1970 el govern presidit pel príncep Norodom Sihanuk que en aquell moment es trobava a l'estranger i va passar a l'exili. El 7 d'octubre del mateix any es va proclamar una nova constitució. Dos dies després es va abolir la monarquia i es va proclamar formalment la república.
La República Khmer es va alinear obertament amb els Estats Units i Vietnam del Sud, acabant amb la política de neutralitat de Sihanuk que havia beneficiat al Viet Cong. Lon Nol es va involucrar directament a la Guerra del Vietnam, permetent als militars nord-americans operar dins del territori de Cambodja amb l'objectiu de finalitzar amb l'ús de la part oriental del país com a base per a les activitats de Vietnam del Nord i el Viet Cong.
L'autorització del president Richard Nixon de portar a termini un intens programa de bombardejos a la part oriental del país va afeblir el govern de Lon Nol. Aquests bombardejos indiscriminats foren molt impopulars i causaren un gran nombre de víctimes civils. Finalment varen jugar a favor de la causa de les guerrilles dels Khmers rojos dirigides per Pol Pot.
L'estat de la República Khmer va caure el 17 d'abril de 1975 amb l'entrada a Phnom Penh dels Khmers rojos i la capitulació de les Forces Armades Khmers (FANK). Lon Nol fou evacuat pels nord-americans tot just abans de l'entrada dels Khmers rojos a la capital. Sirik Matak va acusar molt emotivament als diplomàtics nord-americans que s'estaven preparant per marxar d'haver abandonat als cambodjans que havien confiat en ells i no va voler deixar el país. Poc després fou assassinat pels Khmer rojos, els quals varen fundar la Kamputxea Democràtica i varen executar a tots aquells que havien format part de les forces armades de la República Khmer, especialment als oficials. Lon Nol va morir a l'exili a Hawaii el 1985.

## Referències

* ↑ L'échec de la République khmère : La naissance d'une république Arxivat 2012-04-26 a Wayback Machine. (francès)
* ↑ Ben Kiernan, How Pol Pot came to power, Yale University Press, 2004, ISBN 978-0300102628, p.300
* ↑ Milton Osborne, Sihanouk, Prince of Light, Prince of Darkness. Silkworm 1994. ISBN 978-0824816391

## Enllaços externs

* Himne de la República Khmer
* Lon Nol- The Khmer Republic(anglès)
* Poster patriotic
* République Khmère 1970-1975 (07/15) Part d'una sèrie (francès)
* République Khmère 1970-1975 (15/15) (francès)
# Resolució 1207 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1207 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada el 17 de novembre de 1998. Després de recordar totes les resolucions relatives als conflictes a l'antiga Iugoslàvia, en particular la Resolució 827 (1993), el Consell va condemnar a la República Federal de Iugoslàvia (Sèrbia i Montenegro) pel seu incompliment d'execucions d'ordre de detenció emeses pel Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia (ICTY).
El Consell de Seguretat va recordar l'acord marc general i va deplorar la falta de cooperació de la República Federal de Iugoslàvia amb el TPIY.
Actuant en virtut del Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, el Consell va recordar a tots els estats la seva obligació de cooperar amb el Tribunal, inclosa l'execució d'ordres d'arrest. Exhorta als països que encara no ho havien fet, inclosa la República Federal de Iugoslàvia, a prendre mesures en virtut de la seva legislació nacional per aplicar la Resolució 827; no podien invocar disposicions de la legislació interna per donar compte del seu incompliment de les seves obligacions segons el dret internacional.
La resolució va condemnar que les ordres d'arrest no havien estat lliurades per tres sospitosos encarregats d'una massacre de 200 croats i van exigir l'execució immediata i incondicional d'aquestes ordres d'arrest i una transferència al Tribunal. Es va instar a les autoritats de la República Federal de Iugoslàvia, Kosovo i altres països a cooperar amb el Fiscal del TPIAI per presumptes crims de guerra. Finalment, es va instar al president del Tribunal a informar el Consell sobre els esdeveniments.
La resolució 1207 va ser aprovada per 14 vots contra cap, amb l'abstenció de la Xina, que va argumentar que el TPIAI no era un tribunal de justícia permanent i, per tant, no podia interferir en els assumptes interns de la República Federal de Iugoslàvia i altres països.

## Referències

* 1 2 «Security Council condemns failure of Federal Republic of Yugoslavia to execute arrest warrants issued by former Yugoslavia trial». United Nations, 17-11-1998.
* ↑ Lederer, Edith M. «U.N. demands Yugoslavia hand over three charged with war crimes». Associated Press, 18-11-1998.
* ↑ André Klip; Göran Sluiter Annotated leading cases of International Criminal Tribunals: The International Criminal Tribunal for the former Yugoslavia 1997–1999. Intersentia nv, 2001, p. 44. ISBN 978-90-5095-141-8.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1201 a la 1300 (1998 - 2000)
* Guerra de Kosovo
* Guerres de Iugoslàvia

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 120 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 120 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 4 de novembre de 1956, després de considerar la greu situació creada per la Unió Soviètica en la repressió dels esforços del poble hongarès per reafirmar els seus drets i la falta d'unanimitat dels membres permanents del Consell de Seguretat en sessions prèvies, el Consell va sentir que se li estava impedint de complir amb la seva responsabilitat de mantenir la pau i la seguretat internacional. Com a solució, el Consell va decidir convocar a un període extraordinari de sessions d'emergència de l'Assemblea General a fi de fer les recomanacions oportunes.
La resolució va ser aprovada per 10 vots contra un de la Unió Soviètica. Encara que la Unió Soviètica va votar en contra, no podia bloquejar la convocatòria de l'Assemblea General donat al fet que va ser una votació procedimental, la qual no pot ser vetada per membres permanents.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 101 a la 200 (1953 - 1965)
* Revolució hongaresa de 1956

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Raymond Baché

Raymond Baché (Estagell, Rosselló, 1 de setembre de 1947 - París, 18 de desembre de 2016) fou un atleta nord-català, internacional francès especialista en llançament de disc i detenidor del rècord de França de 1969 a 1970. Fou seleccionat 16 cops amb l'equip francès, campió de França júnior, es va classificar 7è en els Campionats d'Europa Júnior de 1966. També fou campió militar de França en 1968 i es classificà 4t als Campionats del Món militars de 1968.

## Biografia

Fou seleccionat 16 vegades en l'equip francès d'atletisme va millorar el rècord de França en llançament de disc el 12 de juliol de 1969 a Ar Baol-Skoubleg amb 56,54 m, destronant Pierre Alard, qui detenia el rècord francès des de 1959. Després de fer un llançament a 58,10 metres a l'I.N. Sports el 27 de maig de 1972, el llançament no va poder ser homologat per errades dels funcionaris.
Alhora va practicar el rugbi jugant de tercera línia a la Unió Esportiva Arlequins de Perpinyà el 1963-1965 i al Racing Club de France el 1966-1967. Fou capità dels equips cadets i júniors, membre de la selecció universitària, professor d'educació física i esportiva diplomat el 16 de juny de 1971 a la Facultat de Vicennes. El 1979 va rebre la Medalla de Bronze de la Joventut i dels Esports. També fou membre de la comissió de disciplina de la Lliga Nacional de Rugbi i entrenador del Racing Club de France.

## Referències

* ↑ Docathlé2003, Fédération française d'athlétisme, p. 441
* ↑ «Progression du record de France du lancer du disque» (en anglès). http://cdm.athle.com. [Consulta: 17 abril 2013].

## Enllaços externs

* Foto de Raymond Baché Arxivat 2013-10-16 a Wayback Machine., Miroir de l'athlétismen. 58, 31 août 1969.
* Fiche biographique dans le n°14 du mardi 13 janvier 1970 de la revue Athlétisme L'Equipe Magazine.
# Reina Clàudia

Les Reines Clàudies (Prunus domestica italica) és una cultivar de prunera desenvolupada a Moissac, França d'una prunera silvestre d'Àsia Menor. S'identifica per la seva forma petita i oval, polpa de textura suau i color anant del verd al groc. Molts la consideren la millor de les varietats de pruna.
El nom de Reina Clàudia és en honor de Clàudia de França (1499–1524), duquessa de Bretanya, que va passar a ser la reina consort de Francesc I de França (1494–1547). A França li deien la bonne reine.

## Cultiu

Les Reines Clàudies es poden multiplicar pels pinyols amb una descendència bastant uniforme que reprodueix els caràcters de la planta mare. Entre les cultivars de llavor disponibles es troben:
* 'Bryanston' (UK)
* 'Cambridge Gage' (UK)
* 'Denniston's Superb' (USA)
* 'Golden Transparent' (UK)
* 'Rainha Cláudia' (Portugal)
* 'Laxton's Gage' (UK)
* 'Laxton's Supreme' (UK)
* 'Ontario' (Canadà)
* 'Reine Claude de Bavay' (Bèlgica)
* 'Transparent Gage' (França)
* 'Washington' (USA)

## Referències

* ↑ "Greengage" at Bartleby.com which provides the text from Brewer, E. Cobham. Dictionary of Phrase and Fable (1898). Accessed 22 January 2007.
* ↑ Louis Liger. La nouvelle maison rustique, ou Économie generale de tous les biens de campagne: La maniere de les entretenir et de les multiplier. chez Sagrain fils, 1740, p. 192–.
# Riu Cam (Cambridgeshire)

El Cam és un afluent del Gran Ouse, que circula per l'est d'Anglaterra. Els dos rius s'uneixen al sud d'Ely, en un indret anomenat Pope's Corner. El Gran Ouse connecta el Cam amb la mar del Nord, en la ciutat portuària de King's Lynn. El Cam enllaça amb el sistema de canals del Regne Unit per mitjà de la xarxa Middle Level Navigations i del riu Nene. La distància total des del seu naixement a prop de Debden (Sussex) fins al Gran Ouse és de 64 km. Els seus afluents principals són el Granta i el Rhee un afluent menor és el Bourn Brook que neix a prop de la població d'Eltisley.
En temps antics el riu Cam es deia riu Granta però quan la població anglosaxona de Grantebrycge va canviar el nom per a dir-se Cambridge, també va canviar el nom del riu. No està connectat amb el molt més petit riu Cam de Gloucestershire.
És un riu navegable S'hi pesca, peixos com el burbot (Lota lota)que es creia extint a la Gran Bretanya des de 1969. Tota navegació per aquest riu requereix una llicència administrativa

## Referències

* ↑ «Environment Agency - River Great Ouse». Arxivat de l'original el 2009-06-27. [Consulta: 5 febrer 2012].
* ↑ «Conservators of the River Cam -- fishing». Arxivat de l'original el 2008-06-14. [Consulta: 5 febrer 2012].
* ↑ «'Extinct' burbot spotted in River Eden and Great Ouse». Arxivat de l'original el 2012-03-08. [Consulta: 5 febrer 2012].
* ↑ «Conservators of the River Cam -- boat registration». Arxivat de l'original el 2008-06-07. [Consulta: 5 febrer 2012].

## Enllaços externs

* Conservators of the River Cam
* First and Third Trinity Boat Club guide to the Cam
* Cambridge Fish Preservation and Angling Society
* History of the River Cam Arxivat 2008-05-09 a Wayback Machine. (on the Camboaters website)
# Rivulus kayapo

Rivulus kayapo és un peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Vegeu també

* Kayapó

## Referències

* ↑ «Rivulus kayapo». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W.J.E.M.: Rivulidae (South American Annual Fishes). planes 526-548. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil, any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Riera de Mirambell

La Riera de Mirambell és una riu de la comarca de l'Anoia, que desemboca al Torrent Bo.
# Restaurant Selva Negra Catalana

El Restaurant Selva Negra Catalana és una obra de Vallirana (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia formada de diferents construccions edificades al costat de la riera, feta de pedra (arrebossada) i amb cobertes a dues vessants. Posteriorment se li van afegir altres cossos. A inicis de segle o dins el primer quart, la façana d'un dels edificis es va transformar en estil noucentista formant, a la part de la façana principal, una mena d'esglaonat que forma una mena d'arcs cecs. Sembla que posteriorment va ser reformada i que se li van afegir una torre i unes fustes remarcant la façana amb diversos rectangles que fins i tot ressegueixen les finestres i que li donen a la construcció un accent centreeuropeu.

## Història

Reformada a inicis de segle i posteriorment.

## Referències

* 1 2 «Restaurant Selva Negra Catalana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 gener 2019].
# Robert de Sorbon

Robert de Sorbon (Sorbon (Ardenes), 9 d'octubre del 1201 - París, 5 d'agost del 1274) fou un teòleg francès.
Capellà i confessor del rei Lluís IX de França, va crear a París el 1257 el Col·legi de la Sorbona (Collège de Sorbonne) per a 20 estudiants de teologia. Aquest centre esdevindria més tard la Universitat de la Sorbona.

## Referències

* ↑ «Robert de Sorbon». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Resolució 973 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 973 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 13 de gener de 1995, després de recordar les resolucions 621 (1988), 658 (1990), i 690 (1991), 725 (1991), 809 (1993) i 907 (1994), el Consell ha debatut el Pla de Regularització per al Sàhara Occidental i va prorrogar el mandat de la Missió de Nacions Unides pel Referèndum al Sàhara Occidental (MINURSO) fins al 31 de maig de 1995.
Reconeixent la visita del secretari general Boutros Boutros-Ghali al Sàhara Occidental en novembre de 1994, el Consell va afirmar que s'ha de mantenir un referèndum d'autodeterminació a la població del territori. El secretari general va considerar que per la missió de la MINURSO, responsable de l'organització de la consulta, requereix més personal per a realitzar el cens electoral. El pla de regularització en el seu conjunt també s'ha retardat.
El Consell ha indicat que la consulta aniria endavant com estava previst per resoldre el problema del Sàhara Occidental. L'extensió de la MINURSO com és definida pel secretari general afectava al desplegament de observador. En aquest sentit se li ha demanat que informi al Consell el 31 de març de 1995 sobre la logística, el personal i altres recursos necessaris i plans posteriors. El període de transició començaria l'1 de juny de 1995 amb vista a la celebració del referèndum a l'octubre de 1995 i l'acabament de la MINURSO. La possible ampliació de la MINURSO més enllà del 31 de maig de 1995 era pendent d'un informe del secretari general.

## Referències

* ↑ Yusuf, Abdulqawi. African Yearbook of International Law Vol 3 1995. Martinus Nijhoff Publishers, 1996, p. 368. ISBN 978-90-411-0268-3.
* ↑ Seddon, David «Western Sahara: making haste slowly – little progress towards the referendum». Review of African Political Economy, 23, 67, 1996, pàg. 103–106. DOI: 10.1080/03056249608704183.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 901 a la 1000 (1994 - 1995)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 971 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 971 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 12 de gener de 1995. Després de reafirmar les resolucions 849 (1993), 854 (1993), 858 (1993), 876 (1993), 881 (1993), 892 (1993), 896 (1994), 901 (1994), 906 (1994), 934 (1994) i 937 (1994), el Consell va prorrogar la Missió d'Observació de les Nacions Unides a Geòrgia (UNOMIG) fins al 15 de maig de 1995.
El Consell de Seguretat va reafirmar la sobirania i integritat territorial de Geòrgia i el dret al retorn de tots els refugiats, pels quals es va signar un acord. Es va instar als partits a no emprendre accions unilaterals que impedissin el procés polític. Hi va haver una manca de progrés en un acord global de pau i un retorn lent dels refugiats. En aquest sentit, es va demanar a les parts que treballessin per aconseguir un acord, en particular pel que fa a l'estatus polític d'Abkhàzia. El Consell va expressar la seva satisfacció per la cooperació entre la UNOMIG i la Força de Pau de la Comunitat d'Estats Independents (CIS).
Després d'estendre el mandat de la UNOMIG fins al 15 de maig de 1995, es va sol·licitar al secretari general Boutros Boutros-Ghali que informés sobre la situació a Abkhàzia i Geòrgia en el termini de dos mesos a partir de l'adopció de la resolució actual. Es va instar a ambdues parts, particularment a la part abkhaz, a complir els seus compromisos en matèria de refugiats i persones desplaçades. Es va demanar al Secretari General a cooperar amb la força de la CEI en l'adopció de mesures addicionals per garantir el retorn dels refugiats i desplaçats, mentre que els Estats membres van ser cridats a contribuir al fons voluntari establert pel Acord sobre alto el foc i separació de forces.

## Referències

* ↑ United Nations, Dept. of Public Information. The United Nations and the situation in Georgia. United Nations, Dept. of Public Information, 1995, p. 12.
* ↑ Bothe, Michael; Kondoch, Boris. International Peacekeeping: The Yearbook of International Peace Operations. Martinus Nijhoff Publishers, 2002, p. 222. ISBN 978-90-411-1920-9.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 901 a la 1000 (1994 - 1995)
* Guerra d'Abkhàzia

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Robert Jones Derfel

Robert Jones Derfel (24 de juliol de 1824 – 17 de desembre de 1905) va ser un poeta i escriptor polític gal·lès.

## Biografia

Va néixer en una granja de Merionethshire i va treballar des de molt aviat com a venedor ambulant per a una firma de Manchester. També va exercir com predicador baptista. Va fundar un club literari a Manchester al costat de John Ceiriog Hughes i d'altres dos gal·lesos. Més tard va decidir adoptar el cognom Derfel. En aquells temps ja havia escrit per a alguns periòdics i havia estat guardonat amb dos premis de poesia durant un Eisteddfodau local. Robert Owen va exercir una influència important en la seva postura política. Jones Derfel és també recordat per escriure els primers articles sobre el socialisme en gal·lès, en els quals advocava per una universitat a Gal·les. El 1865 va comprar una llibreria a Manchester, amb premsa escrita, i més endavant produiria les conegudes "Derfel's School Series" sobre temes vinculats a Gal·les. En els seus últims anys de vida va escriure sobretot en anglès, en especial sobre socialisme.

## Obra

* Brad y Llyfrau Gleision (La traïció dels llibres blaus) (1854)
* Traethodau ac Areithiau (Assajos i discursos) (1864)

## Referències

* 1 2 «Robert Jones Derfel» (en gal·lès). Biblioteca Nacional de Gal·les. [Consulta: 13 juliol 2018].

## Enllaços externs

* Publicacions de Robert Jones Derfel a la Biblioteca Nacional de Gal·les Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.