OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Calàbria de bec pàl·lid

La calàbria de bec pàl·lid (Gavia adamsii) és la major de les calàbries, que són espècies del gènere Gavia, a la família dels gàvids (Gaviidae). No se n'han descrit subespècies. És una mica més grossa que la calàbria grossa, amb qui de vegades es confon.

## Morfologia

* Fa 77-90 cm de llargària, amb una envergadura de 135 - 150 cm.
* Els adults en època de cria tenen el cap negre, ventre blanc i esquena com i fos un tauler d'escacs blanc i negre. Els ulls són de color vermell. Molt semblant a la calàbria grossa es diferencia pel bec groc i no negre, i una mica corbat cap amunt.
* Fora de l'època nupcial el plomatge és menys contrastat i de color marró. Les galtes i la gola es tornen més pàl·lides, i el pas entre la zona clara i la fosca és gradual (a diferència del plomatge internupcial de la calàbria grossa). El bec es torna més pàl·lid, de color blanc groguenc i els ulls més bruns.
* Els joves durant el primer hivern s'assemblen a l'adult fora de l'època nupcial, però les plomes d'esquena presenten unes vires pàl·lides que li donen a l'au un aspecte escamós.

## Alimentació

Com totes les calàbries, aquesta espècie captura les seves preses sota l'aigua i s'alimenta principalment de peixos, però també d'invertebrats aquàtics.

## Hàbits

Vola amb el coll estirat i generalment neda amb el bec una mica aixecat.
En hivern és una au prou silenciosa. El seu crit és com un miol, o una queixa, semblant a la de la calàbria grossa però més aguda. Alguns crits de vegades semblen rialles.
Té un comportament molt territorial: les parelles defensen el seu territori, no sols contra la resta d'espècies de calàbries, sinó també contra espècies d'ànec.

## Reproducció

Tots dos pares tenen cura de la incubació i alimentació dels petits.

## Hàbitat i distribució

Nia a la tundra àrtica (Rússia, Alaska i Canadà), al llarg de llacs i rius tranquils.
Passa l'hivern al mar, sobretot davant les costes de Noruega i l'oest del Canadà, però a vegades és possible veure-ho en grans llacs interiors o al Mar Bàltic.
És un ocell migratori que arriba a les zones de reproducció abans de la fusió completa del gel. A continuació s'introdueix en l'aigua oberta, però no dubten en cabussar-se'n sota el gel a la recerca de llurs preses.
# Cal·ló d'Egina

Cal·ló d'Egina (grec antic: Κάλλων, llatí: Callon) fou un artista escultor nascut a l'illa d'Egina deixeble d'Angelió i de Tecteu, que al seu torn eren deixebles de Dipè i Escil·lis, segons que diu Pausànies.
Va viure poc abans del 500 aC. Pausànies diu que era contemporani de Cànac de Sició el vell (que va florir del 540 aC al 508 aC). Va deixar, pel cap baix, dues estàtues: un trípode ornamentat amb una estàtua d'una Cora i un xóanon d'Atena.

## Referències

* ↑ 1.Callon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 580
# Cal·ló d'Elis

Cal·ló d'Elis (grec antic: Κάλλων, llatí: Callon) fou un escultor nascut a Elis que va fer una estàtua d'Hermes a Olímpia i també un cor de 35 nois messenis amb el seu director, el flautista, que havien mort en el seu pas de l'estret de Messana a Règion, segons que explica Pausànies. Tot el grup va ser dedicat pels messenis a Olímpia, on ho va veure Pausànies. Cal·ló devia viure abans del 436 aC.

## Referències

* ↑ 2.Callon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 580
# Cal·ló d'Epidaure

Cal·ló (grec antic: Κάλλων, llatí: Callon) fou un orfe que va viure a Epidaure vers el 350 aC. Sempre fou considerat una noia, i es va casar i va viure amb el seu marit durant dos anys; llavors va caure molt malalta i els metges es van adonar que en realitat era un home, i van descriure el cas com un fenomen d'androgínia. El cas és descrit per Diodor de Sicília i fou considerat interessant pels metges tot i que era un cas força estrany.

## Referències

* ↑ Schmitz, Leonhard. «Callo». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Tàngara beccònica d'orelles blanques

El tàngara beccònica d'orelles blanques (Conirostrum leucogenys) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial, vegetació secundària i bosc de les terres baixes a l'est de Panamà, nord i centre de Colòmbia i nord de Veneçuela.

## Referències

* ↑ «Tàngara beccònica d'orelles blanques». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Cacic verd

El cacic verd (Psarocolius viridis) és una espècie d'ocell de la família dels ictèrids (Icteridae) que habita la selva del nord d'Amèrica del Sud, a Guaiana, meitat sud de Veneçuela, sud-est de Colòmbia, est de l'Equador, nord del Perú i del Brasil.

## Referències

* ↑ «Cacic verd». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Ulànovka

Ulànovka (en rus: Улановка) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 4 habitants. Pertany al districte municipal de Mélenki.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# VIX

El VIX és un indicador de volatilitat (Volatility Index, abreujat com a VIX) del mercat financer nord-americà. S'estableix diàriament pel Chicago Board Options Exchange (CBOE). Aquest índex es calcula prenent la mitjana de les volatilitats anuals de les opcions call i les opcions de venda de l'índex Standard & Poor's 500 (S&P 500).
Aquest índex ajuda a mesurar el nivell de por, per això sovint s'anomena "índex de la por" dels inversors que està implícitament contingut en els preus de les opcions. Les opcions permeten valorar el fet de tenir una opció, però com més gran és la incertesa, més cara és l'elecció.

## Històric

De 1986 a 2020, l'índex va superar els 40 només 8 reprises . Aleshores va assolir els valors següents:
* 150 a octobre 1987 (accident de l'octubre de 1987);
* 60 a octobre 1998 (crisi financera russa de 1998);
* 58 al septembre 2001 (atemptats de l'11 de setembre);
* 58 entre juliol i novembre 2002 (escàndol Enron i altres escàndols financers);
* 59 a octobre 2008 (crisi subprime);
* 50 del 6 février 2018;
* 82 del 16 mars 2020 (COVID-19);
* 41 el 29 octobre 2020 (segona onada de COVID-19).

## Referències

* ↑ «What Is The VIX Volatility Index? – Forbes Advisor» (en anglès). https://www.forbes.com.+[Consulta: 8 juliol 2023].
* ↑ CFA, Brian Baker. «What Is The VIX Volatility Index?» (en anglès). https://www.bankrate.com.+[Consulta: 8 juliol 2023].
* ↑ «What is India VIX Index: Meaning & It's Significance of India VIX Index | Kotak Securities» (en anglès). https://www.kotaksecurities.com,+05-07-2023.+[Consulta: 7 agost 2023].
* ↑ «VIX INDEX TODAY | LIVE TICKER | VIX QUOTE & CHART | Markets Insider» (en anglès). https://markets.businessinsider.com.+[Consulta: 8 juliol 2023].
# Vall d'Estura

Val d'Estura (italià Valle Stura di Demonte) és una de les Valls Occitanes situada a la província de Cuneo (Piemont), situada entre la Val Grana i la Val Maira, entre els Alps Cottians i els Alps Marítims. Té una llargària de 50 kilòmetres fins a la frontera amb França, al Coll de la Maddalena (1.996 m). Els principals municipis són Borgo San Dalmazzo, Demonte, Pietraporzio, Sambuco i Vinadio.

## Muntanyes

* Cima delle Lose - 2.813 m
* Mont Oronaye - 3.100 m
* Enciastraia - 2.955 m
* Becco Alto d'Ischiator - 2.996 m
* Rocca dei Tre Vescovi - 2.867 m
* Cima di Corborant - 3.007 m
* Mont Tenibres - 3.031 m

## Els refugis

* Refugi Malinvern - 1.839 m
* Refugi Becchi Rossi - 1.890 m

## Enllaços externs

* Web de la Vall Arxivat 2007-10-08 a Wayback Machine.
# Trigonita

La trigonita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom del grec τρίγωνον trigonon, triangle, que fa al·lusió a forma més comuna dels seus cristalls.

## Característiques

La trigonita és un arsenit de fórmula química Pb₃Mn$^{2+}$(AsO₃)₂(HAsO₃). Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2 i 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la trigonita pertany a «04.JB: Arsenits, antimonits, bismutits; amb anions addicionals, sense H₂O» juntament amb els següents minerals: fetiasita, manganarsita, magnussonita, armangita, nanlingita, asbecasita, stenhuggarita, finnemanita, gebhardita, derbylita, tomichita, graeserita, hemloïta, freedita, georgiadesita i ekatita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu Suec d'Història Natural, situat a Estocolm (Suècia).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta en minerals de Fe-Mn metamorfitzats a la mina Långban, a Filipstad (Comtat de Värmland, Suècia), sent aquest l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Trigonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 febrer 2022].
# Cal Gort (la Pobla de Cérvoles)

Cal Gort és un habitatge al Carrer Major de la Pobla de Cérvoles (les Garrigues), de tipologia molt semblant a la Casa Llobera, emplaçada al mateix carrer. Està parcialment arrebossada, fet a base de pedres irregulars sense desbastar. Consta de planta baixa, entresòl, pis i golfes. La major part de les obertures són d'arc força rebaixat, disposades de forma irregular. A la llinda de la porta hi té escrit el nom de Josep Gort i la data de 1793. Actualment s'utilitza com a granja escola.

## Referències

* ↑ «Cal Gort». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2016].
# Can Serra (Sant Joan Despí)

Can Serra és una obra noucentista de Sant Joan Despí (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Mas de planta rectangular. Edifici totalment aïllat de l'exterior. Es separa per l'accés principal un portal i un mur per a la part enjardinada que correspon al darrere de la casa. Tant a la façana com els laterals són decorats amb regust neoclàssic. La part frontal és decorada amb un frontó emmarcat per columnes i fris també clàssics. A l'interior hi ha una capella.

## Història

Ocupada pels masovers, els titulars viuen a Barcelona.

## Referències

* 1 2 «Can Serra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 gener 2019].
# Veneranda García Manzano

Veneranda Manzano Blanco, més coneguda com a Veneranda García Manzano (Beloncio, Piloña, 27 d'abril de 1893 - Oviedo, 10 de febrer de 1992) va ser una mestra espanyola, diputada i una de les principals dirigents socialistes asturianes durant la Segona República.

## Biografia

Mestra des de 1915 treballa a Bueres, Casu. Després de contreure matrimoni el 1918 es trasllada a Cuba on resideix durant gairebé deu anys. En 1928 s'integra en el sindicat de l'ensenyament de la UGT. En 1930 participa en la creació del Cercle Republicà de Llanes. En 1931, abans de la proclamació de la República, ingressa al PSOE, passant a presidir l'Agrupació Socialista de Llanes.
A les eleccions de 1933 va ser una de les cinc diputades escollides al costat de les també socialistes María Lejárraga, Margarita Nelken i Matilde de la Torre Gutiérrez, i Francisca Bohigas, de la CEDA.
Detinguda el 13 de novembre després de la revolució d'octubre de 1934, va ser posada en llibertat als pocs dies.
Durant la Guerra Civil va ser directora de Colònies Infantils del Ministeri d'Instrucció Pública. Després de la caiguda del Nord, ja a Catalunya, s'afilia, a l'abril de 1938, a l'Agrupació de Socialistes Asturians, a Barcelona. En aquesta època ocupa el càrrec de vocal del Tribunal d'Espionatge a Castelló.
Exiliada i cega s'establí a Mèxic. En 1946 a Juan Negrín i un grup de 35 correligionaris més, entre els quals es trobava Veneranda, els va ser retirat el carnet. En 1947 va ingressar en el Partit Comunista d'Espanya. Va tornar a Espanya en 1977. En el 37 Congrés Federal del PSOE, celebrat a Madrid al juliol de 2008, es va aprovar una Resolució que els reintegrava a la disciplina del Partit, a títol pòstum i amb caràcter general. Un any després, el 24 d'octubre de 2009, es va fer lliurament dels carnets en un acte celebrat a la seu del PSOE, recollint el seu fill Ramón García Manzano, mort recentment a Bordeus el 7 d'octubre de 2010 quan visitava a la seva filla (el residia a Mèxic des de 1939 com la seva mare).

## Escrits

* Por qué soy republicana, El Pueblo, Llanes, 25 d'abril de 1931.

## Distincions

El 6 de juny de 1989 fou nomenada Hijo Adoptivo de la Ciudad de Oviedo per l'alcalde Antonio Masip Hidalgo.

## Referències

* ↑ García Manzano, Veneranda, «Veneranda Manzano» Asturias
* ↑ Índex històric, Congrés dels Diputats.
* ↑ «Del catálogo de la exposición “Llanes y la Segunda República”, Foro Veneranda Manzano - Agrupación Socialista de Llanes, 2003». Arxivat de l'original el 2009-03-31. [Consulta: 9 setembre 2011].
* ↑ José María Laso Prieto, Un homenaje en Oviedo a Veneranda Manzano, El Catoblepas 53:6, 2006
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 9 setembre 2011].
* ↑ Ayuntamiento de Oviedo :: Relación de Distinguidos
# Veličná

Veličná és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país.

## Persones il·lustres nascudes a Veličná

* Mikuláš Baticiuc (1560 – 1635), poeta, professor i sacerdot evangèlic
* Vojtech Beňuš (1891 – ?), literat i oficial
* Peter Michal Bohúň (1822 - 1879), professor i pintor
* Ján Cimrák (1859 - 1926), monjo evangèlic. Escrigué amb el pseudònim de Bralský a Dolský.
* Ján Čaplovič (1905 - 1979), professor i historiador
* Pavol Čaplovič (1917 - 1994), professor i arqueòleg
* Štefan Dzian (1695 - 1779), sacerdot jesuïta. Escrigué Arcis Davico sive discordia i Beati Sulpici Severi.
* Ján Dudáš (? - 1946), pedagog i bibliografista
* Peter Faltin (1924 - 1971), pedagog musical i musicòleg
* Peter Halaša (1919 - 1981), professor
* Mikuláš Huba (1891 - 1981), funcionari, pioner de la fotografia i del turisme
* Peter Huba (historik) (? - 1949), historiador i editor
* Anna Hroboňová (1883 - 1949), escriptora popular
* Juraj Chorvát (1895 - 1955), arquitecte
* Jozef Janek (1912 - ?), professor i publicista
* Oľga Jurkovičová (1895 - 1973), professora i poeta
# Cançoner Vega-Aguiló

El Cançoner Vega-Aguiló és un cançoner que conté essencialment poesia catalana i occitana, tot i que també s'hi troben algunes peces castellanes i franceses. Datat entre 1420 i 1430, es conserva a la Biblioteca Nacional de Catalunya, amb els números 7 i 8 (està enquadernat en dos toms tot i que és el mateix cançoner).
És important perquè ha transmès l'obra de molts poetes catalans anteriors a Ausiàs March, del segle xii i xiii. És l'únic testimoni que ha transmès l'obra coneguda de poetes catalans de la segona meitat del segle xiv i el principi del segle xv com Gilabert de Próixita, Andreu Febrer, Melcior de Gualbes, Lluís Icart i Joan Basset.

## Poetes del cançoner

| Uguet del Vallat Gilabert de Próixita Pere March Andreu Febrer Melcior de Gualbes Lluís Icart Rajadell Arnau March Jordi de Sant Jordi Joan Basset Gabriel Ferrús Guerau de Massanet | Jaume Bonet Joan d'Olivella A. de Montanyans Francesc de la Via Narcís de Sant Dionís Jacme Escrivà Joan Sesavasses Pardo Ivany Peires de Rius Guillem de Cabestany Peire Cardenal | Ramon Berenguer V de Provença Cadenet Arnaut de Maruelh Blacasset Folquet de Marselha Uc de Saint-Circ Pèire Vidal Peire Català Bernart de Ventadorn Jutge d'Aurena Arnaut Daniel Guilhem de Saint-Leidier | Pere el Gran Reina de Mallorca Rigaut de Berbezilh Pistoleta Ponç d'Ortafà Raimbaut de Vaqueiras Capellà de Bolquera Guilhem de Montanhagòl Cerverí de Girona Joan Ramon Ferrer Bernat de Palaol Aimeric de Peguilhan | Joseta Pere Tresfort Bernat Metge Vicenç Comes Guillem de Torroella Guillaume de Machaut Oton de Grandson Jean de Garencières Raimon de Cornet Lesparre Figueres |

## Referències

* 1 2 Lola Badia; Miriam Cabré; Sadurní Martí Literatura i cultura a la Corona d'Aragó (segles xiii-XV): actes del III Col·loqui "Problems i Mètodes de Literatura Catalana Antiga," Universitat de Girona, 5-8 juliol 2000. L'Abadia de Montserrat, 2002, p. 151–. ISBN 978-84-8415-327-6.
* ↑ Anna Alberni Jordà (2003), "El cançoner Vega-Aguiló (BC, mss. 7 i 8): estructura i contingut," Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine. Tesi doctoral, Universitat de Barcelona.

## Enllaços externs

* Descripció a la base de dades Cançoners DB
# Campionat Europeu de Salts de 2015 – 3 metres trampolí femení

Campionat Europeu de Salts de 2015 :
| 1 m trampolí | Homes | | Dones |
| 3 m trampolí | Homes | | Dones |
| 10 m plataforma | Homes | | Dones |
| 3 m trampolí sincronitzat | Homes | | Dones |
| 10 m plataforma sincronitzat | Homes | | Dones |
| Equips | | Equips | |
La prova de 3 metres trampolí femení del Campionat Europeu de Salts de 2015 es va disputar a Rostock el dia 14 de juny.

## Resultats

* Finalista
| # | Saltador | País | Preliminar | Preliminar | Final | Final |
| # | Saltador | País | Puntuació | Posició | Puntuació | Posició |
| 01 | Tania Cagnotto | Itàlia | 300,15 | 1 | 350,20 | 1 |
| 02 | Kristina Ilinyj | Rússia | 290.30 | 3 | 291,20 | 2 |
| 03 | Tina Punzel | Alemanya | 285,60 | 6 | 330,90 | 3 |
| 4 | Francesca Dallape' | Itàlia | 264,25 | 9 | 323,15 | 4 |
| 4 | Uschi Freitag | Països Baixos | 289,95 | 4 | 304,95 | 5 |
| 4 | Nadezhda Bazhina | Rússia | 256,50 | 11 | 298,55 | 6 |
| 4 | Inge Jansen | Països Baixos | 287,10 | 5 | 291,30 | 7 |
| 4 | Anastasiia Nedobiga | Ucraïna | 267.70 | 8 | 277,95 | 8 |
| 8 | Alicia Blagg | Regne Unit | 254,75 | 12 | 275,50 | 9 |
| 10 | Anna Pysmenska | Ucraïna | 269,85 | 7 | 271,30 | 10 |
| 11 | Grace Reid | Regne Unit | 290,70 | 2 | 264,30 | 11 |
| 12 | Jessica Favre | Suïssa | 258,00 | 10 | 239,60 | 12 |
| 13 | Nora Subschinski | Alemanya | 246,45 | 13 | | |
| 14 | Rocío Velázquez | Espanya | 239,90 | 14 | | |
| 15 | Daniella Nero | Suècia | 229,30 | 15 | | |
| 16 | Taina Karvonen | Finlàndia | 224,50 | 16 | | |
| 17 | Anca Serb | Romania | 224,20 | 17 | | |
| 18 | Flora Piroska Gondos | Hongria | 217.90 | 18 | | |
| 19 | Clara Della Vedova | França | 211,85 | 19 | | |
| 20 | Eleni Katsouli | Grècia | 202,65 | 20 | | |

## Referències

* ↑ http://emrostock2015.microplustiming.com/index_web.php?s=Q2hlY2tKc29uVG9Mb2FkKCdBU0YnLCAnMDAyJywgJzAwMScsICcwMDEnLCAnJywgJycsICdXb21lbiAtIFRyYW1wb2xpbm8gM20gLSBFbGltaW5hdG9yaWUnLCAnV29tZW4gLSAzbSBTcHJpbmdib2FyZCAtIFByZWxpbWluYXJ5JywgJ1dvbWVuIC0gVHJlbXBsaW4gZGUgM20gLSBFbGltaW5hdG9pcmVzJyk7&cat=ASM&page=005&spec=005&bat=001&td=CGR1&hg=&descIT=V29tZW4gLSBUcmFtcG9saW5vIDNtIC0gRWxpbWluYXRvcmll&descEN=V29tZW4gLSAzbSBTcHJpbmdib2FyZCAtIFByZWxpbWluYXJ5&descFR=V29tZW4gLSBUcmVtcGxpbiBkZSAzbSAtIEVsaW1pbmF0b2lyZXM
* ↑ http://emrostock2015.microplustiming.com/index_web.php?s=Q2hlY2tKc29uVG9Mb2FkKCdBU0YnLCAnMDAyJywgJzAwNScsICcwMDEnLCAnJywgJycsICdXb21lbiAtIFRyYW1wb2xpbm8gM20gLSBGaW5hbGUnLCAnV29tZW4gLSAzbSBTcHJpbmdib2FyZCAtIEZpbmFsJywgJ1dvbWVuIC0gVHJlbXBsaW4gZGUgM20gLSBGaW5hbGUnKTs=&cat=ASM&page=005&spec=005&bat=001&td=CGR1&hg=&descIT=V29tZW4gLSBUcmFtcG9saW5vIDNtIC0gRmluYWxl&descEN=V29tZW4gLSAzbSBTcHJpbmdib2FyZCAtIEZpbmFs&descFR=V29tZW4gLSBUcmVtcGxpbiBkZSAzbSAtIEZpbmFsZQ==
# Túnel de les dos Valires

El Túnel de les Dues Valires (també anomenat Túnel de les Dos Valires) és una obra civil de tres quilòmetres de longitud del Principat d'Andorra que uneix les parròquies altes andorranes evitant passar per Andorra la Vella i Escaldes-Engordany.
Pel que fa a carreteres, uneix la CG-2 al terme d'Escaldes-Engordany amb la CG-3 amb Sispony i Anyós i més tard amb La Massana.
El túnel uneix les parròquies d'Encamp i la Massana, donant servei també a les d'Ordino i Canillo. És considerada l'obra d'enginyeria civil de més envergadura feta mai a Andorra.
La inauguració i obertura va tenir lloc el 31 de juliol del 2012. Els treballs es van veure paral·litzats arran de dos ensorraments, el primer del qual va causar la mort de cinc treballadors i sis ferits el novembre de 2009. El pont d'accés al túnel des de la Massana s'ha anomenat Pont de Lisboa per homenatjar els set treballadors portuguesos que van perdre la vida durant les obres.
Mobilitat autoritza a partir del 2022 el pas de bicicletes en ambdós sentits del túnel de les Dos Valires. L'executiu recorda que els ciclistes hauran de portar enllumenat de posició davant de color blanc i darrere de color vermell, així com elements reflectors.
Per tal de refermar la seguretat dels ciclistes, Mobilitat està pintant els primers 200 metres del carril bici color verde que s'ha reservat per a les bicicletes dins de la infraestructura. A més, es reforçarà la senyalització exterior per recordar als vehicles la seva circulació.

## Referències

* ↑ «Comencen les obres del túnel dels dos Valires». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. [Consulta: 16 desembre 2010].
* ↑ «Aturades les obres del túnel dels Dos Valires a Andorra després del segon enfonsament en set mesos». 3cat24. [Consulta: 16 desembre 2010].
* ↑ «Andorra inaugura el túnel de les Dos Valires». El Punt Avui, 31-07-2012. [Consulta: 2 setembre 2012].
* ↑ Vella, Redacció, Andorra la. «Carril bici dins del túnel dels Dos Valires», 16-05-2022. [Consulta: 15 gener 2024].
# Carlos Squeo

Carlos Squeo (Avellaneda, 4 de juny de 1948 - 8 de setembre de 2019) va ser un futbolista argentí.

## Selecció de l'Argentina

Va formar part de l'equip argentí a la Copa del Món de 1974.

## Referències

* ↑ rsssf: Argentina 1974 World Cup squad
# Union Sportive Gorée

L'Union Sportive Gorée és un club de futbol senegalès de la ciutat de Dakar. Disputa els seus partits a l'Stade Demba Diop. Els seus colors són el turquesa i el blanc.

## Palmarès

* Lliga senegalesa de futbol:
** 1978, 1981, 1984, 2016
* Copa senegalesa de futbol:
** 1965, 1972, 1992, 1996
* Trophée des Champions du Sénégal: 1
** 2016
* Supercopa senegalesa de futbol: 1
** 2016

### Era Colonial

* Copa de l'Àfrica Occidental Francesa: 3
** 1947, 1954, 1955

## Referències

* ↑ Bocar Ly: Foot-ball. Histoire de la Coupe d'A.O.F. (Football/Soccer: History of the French West African Cup NEAS, Dakar 1990
* ↑ «Colors del club». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Senegal – List of Champions». RSSSF.
* ↑ «Senegal - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Union Sportive Madinet El Harrach

La Union Sportive de la Médina d'El Harrach (USM El Harrach) (àrab: اتحاد مدينة الهراش الرياضي, Ittiḥād Madīna al-Harrāx ar-Riyāḍī, ‘Unió Esportiva de la Ciutat d'al-Harraix’) és un club de futbol algerià de la ciutat d'Alger, al districte d'El Harrach.
El club va ser fundat el 1931. En el passat s'anomenà Union Sportive des Mineurs. Els seus colors són el groc i el negre.

## Palmarès

* Lliga algeriana de futbol:
** 1998
* Copa algeriana de futbol:
** 1974, 1987

## Referències

* ↑ Colors del club a rsssf
* ↑ «Algeria - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Algeria - List of Cup Finals». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].

## Enllaços externs

* (francès) Web oficial Arxivat 2007-03-13 a Wayback Machine.
# Can Flaquer (Mataró)

Can Flaquer és una masia de Mataró (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Masia de planta baixa i pis amb annexos i era. La coberta a dues aigües presenta un decalatge en el carener fruit d'una reforma recent que n'ha augmentat l'alçada. A la façana principal s'observa el portal d'accés amb arc de mig punt de totxo a sardinell, una finestra amb brancals i llinda de pedra i un rellotge de sol.
A la part de ponent s'observa un annex d'una sola planta que manté la mateixa inclinació de la coberta. Al costat de llevant se situa una construcció del segle xix de planta baixa i pis i coberta a dues aigües situada perpendicularment a l'edifici principal. A la façana hi ha una porta amb arc escarser. Els murs del conjunt són senzills, de tàpia i pedra.

## Referències

* 1 2 3 «Can Flaquer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].