OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lloro vulturí

El lloro vulturí (Pyrilia vulturina) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita la selva humida al sud del riu Amazones, als estats brasilers de Pará i Maranhão.

## Descripció

El lloro vulturí té una longitud total de 24-25 cm. Té una cua curta i de forma quadrada; el color del seu plomatge és verd amb rivets blaus al ventre. La zona del pit és de color marró olivaci. Les parts baixes de les ales són de color vermell brillant i quan es posa pot apreciar-se un patró ataronjat sobre les espatlles. La part baixa de la cua és groga amb una punta blavosa, que sembla negra quan se la col·loca contra la llum. La part posterior de les ales i les puntes són d'un to negre blavós, el que fa que les altres parts de les ales semblin fosques quan està en vol. La seva característica més visible, però, és el seu cap, de color negre, taronja i rosat, limitat per un collaret de plomes grogues i un altre de plomes negres. La cap calb, similar a la d'un voltor, és la que li d al seu nom. Els colomins tenen el cap d'un to més verdós.

## Referències

* ↑ BirdLife International. 2016. Pyrilia vulturina. The IUCN Red List of Threatened Species 2016: e.T22686145A93099817. {{format ref}} https://dx.doi.org/10.2305/IUCN.UK.2016-3.RLTS.T22686145A93099817.en. Downloaded on 12 September 2021
* ↑ «Pyrilia vulturina (Vulturine Parrot)». avibase.bsc-eoc.org. [Consulta: 12 setembre 2021].
* ↑ «Vulturine Parrot (Pyrilia vulturina)». BirdLife species factsheet. [Consulta: 12 setembre 2021].
* ↑ Perlo, Ber van. A Field Guide to the Birds of Brazil (en anglès). Oxford University Press, 2009-10-09. ISBN 978-0-19-974565-4.
* ↑ Cameron, Matt. Parrots: The Animal Answer Guide (en anglès). JHU Press, 2012-09, p. 27. ISBN 978-1-4214-0543-8.
# Luis Beltrán Prieto Figueroa

Luis Beltrán Prieto Figueroa va ser un educador i polític veneçolà.
Va néixer en L'Asunción (Nova Esparta) el 14 de març de 1902. Fill de Loreto Prieto i Josefa Figueroa. Prieto Figueroa va cursar estudis primaris a l'Escola Federal Francisco Esteban Gómez de la seva ciutat natal (1918) i va iniciar estudis de secundària en el Col·legi Federal fins a 1925 quan es va traslladar a Caracas on va concloure els seus estudis de secundària en el liceu Caracas (1927). Egressa de la Universitat Central de Veneçuela en 1934 amb el títol de doctor en Ciències Polítiques i Socials.
Des de molt jove es va dedicar a la docència. Va ser fundador i primer president de la Federació Veneçolana de Mestres en 1936. Va entrar de ple en la política a ser un dels cofundadors del partit d'Acció Democràtica l'any 1941, va formar part de la Junta Revolucionària de Govern que va sorgir en ser enderrocat el president Isaías Medina Angarita el 18 d'octubre de 1945. En 1948 va ser designat pel president Ròmul Gallecs, Ministre d'Educació.
Arran del cop d'estat del 24 de novembre de 1948, Prieto Figueroa va ser a l'exili. Amb el restabliment de la democràcia el 23 de gener de 1958, torna a Veneçuela i es va dedicar a la labor educativa en l'exterior com a cap de missió al servei de la Unesco, primer a Costa Rica (1951-1955) i després a Hondures (1955-1958). També va ser professor de la Universitat de l'Havana (1950-1951). En 1959 va fundar l'Institut Nacional de Cooperació Educativa (INCE).
En 1963, un dels ponts penjants del parc nacional El Plugim, situat en l'estat Bolívar, al sud de Veneçuela, col·lapsa, causant la tragèdia on mor un grup de mestres que visitaven la regió per assistir a la convenció de la Federació Veneçolana de Mestres. El mestre Don Luis Beltrán Prieto Figueroa, qui no estava en el pont al moment de la tragèdia, salva la seva vida per mera coincidència, perquè quan es dirigia al mateix, un grup de periodistes ho va interceptar per fer-li preguntes sobre la convenció magisterial.
Va presidir el Congrés Nacional des de 1962 fins a 1966. Separat del seu partit, va fundar el Moviment Electoral del Poble (MEP) conformat per dissidents de l'ala esquerrana de AD, entre ells Jesús Ángel Paz Galárraga, presentant-se com a candidat a la presidència de la república en els comicis efectuats en els anys 1968 i 1978, obtenint el 19,34% i l'1,12% dels vots (cambra i cinquè lloc, respectivament). Va argumentar en 1968 frau electoral.
En l'aspecte literari va escriure diversos llibres, fonamentalment sobre temes educatius i poesia. Era també col·laborador d'importants diaris veneçolans. Va morir a Caracas el 23 d'abril de 1993.

## Obra

** Las ideas no se degüellan (1980)
** Pido la palabra (1982)
** Mi hermana María Secundina y otras escrituras (1984)
** Principios generales de la educación
** El Estado y la educación en América Latina
** El Estado Docente
** Joven Empinate
** Maestros Eunucos Politicos
** Las Magias de los Libros

## Referències

* ↑ Ángel Pirela González. «Tragedia de La Llovizna cumple hoy 42 años» (en español). Correo del Caroní, 23-08-2006. [Consulta: 3 gener 2013].
# Luis Belló Martínez

Luis Belló Martínez (Cieza, 7 de gener de 1929 - Saragossa, 3 d'octubre de 2021), conegut com a Belló II, fou un futbolista espanyol de la dècada de 1950.
Destacà com a futbolista a Reial Saragossa i Hèrcules CF.
També destacà com a entrenador:
* 1964-1964 Reial Saragossa
* 1965-1966 Hèrcules CF
* 1966-1967 Reial Betis
* 1967-1968 CE Castelló
* 1968-1969 Reial Múrcia
* 1969-1969 Pontevedra CF
* 1973-1973 Cartagena
A Saragossa coincidí amb el seu germà Francisco Belló Martínez, que fou conegut com a Belló I.

## Referències

* ↑ Luis Belló Martínez a BDFutbol
* ↑ Luis Belló Martínez Fitxa com a entrenador a BDFutbol
* ↑ «Fitxa de Belló». Periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2019].
# Luis Benvenuty

Luis Benvenuty (Salamanca, 1974) és un periodista espanyol. Llicenciat en sociologia i ciències polítiques per la Universitat de Granada, és màster en periodisme per la Universitat de Barcelona. Ha sigut corresponsal de La Vanguardia a la zona del Barcelonès Nord des del 2000 fins al 2014, i actualment és redactor del suplement Viure. El 2008 publicà Mudanzas, una novel·la periodística sobre la immigració de l'àrea metropolitana de Barcelona mereixedora del Premi Josep Maria Huertas Claveria 2008.

## Obra publicada

* Mudanzas (RBA, 2008)
* Ojalá te suba todo (Carena, 2014)
* Te van a coger (Carena, 2019)

## Referències

* ↑ «Benvenuty guanya el Premi de periodisme Josep Maria Huertas amb una obra sobre la immigració a l'extraradi barceloní». 324.cat, 5 març 2008 (2008-03-05) [Consulta: 25 juliol 2015]. «[…]un mosaic realista de la immigració a l'extraradi de Barcelona que està compost per testimonis molt diversos que reflecteixen la complexitat del fet migratori.»
* ↑ Llort, Lluís «Tot puja, i es queda dalt». Cultura (El Punt Avui), 02-01-2015, p. 5.
# Robert Maertens

Robert Bob Maertens (24 de gener de 1930 - 11 de gener de 2003) fou un futbolista belga.

## Selecció de Bèlgica

Va formar part de l'equip belga a la Copa del Món de 1954.

## Referències

* ↑ Robert Maertens a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Robert Maertens Fitxa i estadístiques a la FIFA
# Luci Juni Pacià

Luci Juni Pacià (en llatí Lucius Junius Pacianus) va ser un militar romà del segle i aC.
Va servir sota Juli Cèsar a Hispània l'any 45 aC i el seu cap el va enviar, amb sis cohorts i un cos de cavalleria per defensar Úlia, que era atacada pels pompeians. El seu nom (Pacianus o Paccianus) apareix també com Paciacus, que no és un nom romà, i s'ha proposat llegir-lo també com a Paciaecus.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 80.
# Roppentzwiller

Roppentzwiller (en alsacià Roppezwiller) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2005 tenia 892 habitants. Està situat entre els municipis de Waldighofen i Durmenach dins el Sundgau.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 583 | 623 | 624 | 708 | 736 | 665 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Emmanuel Kettela | |
# Royal Excelsior Virton

Royal Excelsior Virton és un club de futbol belga de la ciutat de Virton a la província de Luxemburg. El club participarà a la Divisió Nacional Belga 1 de la temporada 2023-24 després del descens que ha patit competint a la Challenger Pro League la temporada 2022-23.

## Referències

* ↑ «Royal Excelsior Virton». Soccerway.
# Royal Exhibition Building

El Palau Reial d'Exposicions de Melbourne, a Austràlia és un edifici catalogat com a Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO des del 2004. Va ser construït per a acollir l'Exposició Universal de Melbourne (1880) i més tard va ser seu de la inauguració del primer Parlament d'Austràlia el 1901. Al llarg del segle XX seccions més petites i les ales de l'edifici van ser objecte de demolició i del foc, però, l'edifici principal, conegut com el Gran Palau, va sobreviure.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Royal Exhibition Building and Carlton Gardens» (en anglès). [Consulta: 11 març 2021].
# La Boisserie

La Boisserie antiga residència personal del general de Gaulle a Colombey-les-Deux-Églises a l'Alt Marne, és un museu obert als visitants des de 1980, el propietari del qual és el seu fill, l'almirall Philippe de Gaulle.
A De Gaulle li agrada venir a descansar en el que considera la seva veritable i única llar, sobretot durant la seva "travessada pel desert" política. Escriu per exemple: “Enyoro Colombey. No em veig vivint en cap altre lloc". S'hi refugia per prendre decisions importants, en calma i solitud. Fins i tot quan va ser elegit president de la República Francesa, inicialment es va negar a quedar-se a l'Elisi, en contra del protocol. Va acabar vivint al palau presidencial però va continuar passant molt de temps i cada dos caps de setmana amb la seva família a Colombey. El 1969, de Gaulle va dimitir i es va retirar a casa seva amb la seva dona. Allà va morir el 9 de novembre de 1970.
Yvonne de Gaulle va viure a La Boisserie fins al 1978, quan la va deixar definitivament cap a París, on va ingressar a la residència de jubilats de les Germanes de la Immaculada Concepció. Va morir un any després a l'hospital Val-de-Grâce, als 79 anys, el 8 de novembre de 1979, un dia abans del 9è aniversari de la mort del seu marit.
La casa i el seu parc, inclosa la tanca que dona al carrer, estan catalogats com a monuments històrics per un decret de 6 de setembre de 2004.
La residència va rebre el títol de Maisons des Illustres l'any 2011.

## Referències

* ↑ À bientôt 101 ans, l’amiral Philippe de Gaulle se confie au JDD : « Ça n’a pas été drôle d’être le fils du Général »
* ↑ Inside La Boisserie, the Country Home of Charles de Gaulle
* ↑ DE GAULLE : POURQUOI COLOMBEY-LES-DEUX-EGLISES EST-IL ASSOCIÉ À LA MÉMOIRE DU GÉNÉRAL ?
* ↑ Maison dite "la Boisserie"
* ↑ La Boisserie – Maison de Charles de Gaulle

## Enllaços externs

* La Boisserie
# Larry Crockett

Larry Crockett va ser un pilot estatunidenc de curses automobilístiques nascut el 23 d'octubre del 1926 a Cambridge City, Indiana.
Crockett va córrer a la Champ Car a la temporada 1954 incloent-hi la cursa de les 500 milles d'Indianapolis d'aquest any.
Larry Crockett va morir el 20 de maig del 1955 disputant una cursa a Langhorne, Pennsilvània.

## Resultats a la Indy 500

| Any | Cotxe | Sortida | Vel. mitja | Ranking | Final | Voltes | V. líder | Retirat |
| 1954 | 28 | 25 | 139.557 | 7 | 9 | 200 | 0 | Va acabar |
| Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | 200 | 0 | |
| Curses | 1 |
| Poles | 0 |
| Voltes líder | 0 |
| Victòries | 0 |
| Top 5 | 0 |
| Top 10 | 1 |
| Retirades | 0 |

## A la F1

El Gran Premi d'Indianapolis 500 va formar part del calendari del campionat del món de la Fórmula 1 entre les temporades 1950 a la 1960. Els pilots que competien a la Indy durant aquests anys també eren comptabilitats pel campionat de la F1.
Larry Crockett va participar en 1 cursa de F1, debutant al Gran Premi d'Indianapolis 500 del 1954.

### Palmarès a la F1

* Participacions: 1
* Poles: 0
* Voltes Ràpides: 0
* Victòries: 0
* Pòdiums: 0
* Punts vàlids per la F1: 0
# La llebre i la tortuga

La llebre i la tortuga és una faula clàssica narrada per Isop i versionada en multitud d'ocasions posteriors, incloent adaptacions en dibuixos animats per part de Looney Tunes (on donaria lloc al personatge de la tortuga Cecil) o Walt Disney.

## Argument

Una tortuga reta a una llebre a una cursa. La llebre convençuda que guanyarà, s'atura a mig camí a fer la migdiada però dorm massa i quan desperta descobreix que la tortuga, passa a passa, ja ha arribat a la meta.

## Anàlisi

La primera interpretació de la faula anima a no refiar-se de les pròpies virtuts i a treballar de valent, l'excés de confiança o l'orgull de la llebre és el que la fa perdre, així com la seva mandra, que la porta a dormir en comptes de complir la tasca. La tortuga, en canvi, encarna la perseverança.
La faula va ser aprofitada per Zenó d'Elea per parlar sobre el moviment, substituint la llebre per Aquil·les. Jean de La Fontaine va recollir la història amb algunes variants al seu recull (per exemple el fet que les tortugues eren més d'una fent relleus i enganyant la pobra llebre amb enginy, un fet comú als contes). Félix María Samaniego també va reescriure la història, accentuant el caràcter negatiu de la llebre.
# Lambaréné

Lambaréné és la capital de la província Moyen-Ogooué a l'oest del Gabon i el més gran centre polític, mèdic i econòmic de la regió. Se situa en una illa del riu Ogooué a uns 250 km de la capital Libreville, i posseeix un port per al comerç i la pesca, que és el principal recurs econòmic; s'hi està construint un port nou. La ciutat es troba unida a la resta del país per diverses carreteres i l'aeroport de Lambaréné de caràcter nacional.
L'any 1993, data de l'últim cens, la població era de 14.974 persones. Tanmateix, actualment la xifra podria assolir els 24.000 habitants, situant-la entre les ciutats majors del país. La ciutat és habitada principalment per persones d'ètnies bantus, desplaçant els pigmeus al nord i est del Gabon.
La ciutat és dividida en tres districtes, fruit del pas del riu Ogooué: Rive Gauche, Ile Lambaréné i Rive Droite. Entre les principals edificacions situades a la ciutat es troba l'Hospital Albert Schweitzer, fundat pel Premi Nobel de la Pau, Albert Schweitzer, el 1913.
La temperatura mitjana és de 27 °C. L'estació de les pluges comença l'octubre i acaba el juny, incloent-hi una estació seca de curta durada de desembre a gener. L'estació seca llarga és a partir del juliol fins al setembre.

## Enllaços externs

* Medical Research Unit, Albert Schweitzer Hospital Lambaréné
* Austrian Social Service in Lambaréne
# Lambadi

Lambdadi són un grup de tribus, antigament nòmades, al sud i oest de l'Índia, que treballaven com a portadors de mercaderies i sal; i pastors. També s'esmenten com Lambani, Brinjari, Boipari, Sugali i Sukali. La majoria eren hindús però amb tradicions barrejades d'animisme. Alguns eren musulmans a la Telangana però en general eren poc apreciats per la comunitat musulmana. Quan la seva activitat va deixar de ser necessària molts es van dedicar al bandidatge i foren classificats pels britànics com a criminals. Els musulmans es van integrar a altres feines i van desaparèixer al segle xx. Els hindús van restar amb moltes dificultats d'adaptació.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, V, 652-653
# Sabil de Qaytbay

El sabil i kuttab de Qayt-bay (àrab: سبيل وكُتاب السلطان قايتباي, sabīl wa-kuttāb as-sulṭān Qāytbāy) és un dels edificis d'aquesta mena més interessants del Caire; forma part del conjunt arquitectònic conegut com a Caire històric, declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. Porta el número 324 del catàleg de monuments islàmics gestionat pel Consell Suprem d'Antiguitats. Està situat a l'antiga ciutat fatimita, al carrer d'al-Saliba, a ponent de la ciutadella i de la mesquita i madrassa d'Hasan, proper a aquesta.

## Història

Un sabil és una institució destinada a complir amb l'Alcorà en relació a l'ajut i solidaritat a la gent necessitada, concretament a la distribució d'aigua als vianants i veïns. Els sabils solien estar associats a altres edificis, habitualment una mesquita, però aquest fou el primer d'aquesta ciutat que es va construir com un edifici independent.
El seu impulsor fou el soldà al-Àixraf Qàït-bay, un esclau mameluc del soldà Barsbay, que va servir els seus successors fins que el 1468 va prendre el poder. Va regnar fins al 1496, un període esplendorós de la història de la ciutat. Fou construït el 1479.
L'edifici ha estat restaurat el 2000 i és la seu del Centre de Civilització islàmica Suzanne Mubarak.

## L'edifici

Es tracta d'un construcció aïllada, amb dues de les façanes ben decorades. El xamfrà és ocupat pel sabil, que presenta dos grans finestrals tancats per una reixa, com és habitual. Al costat hi ha la portalada, força alta i esvelta, rematada per un arc lobulat. Tant aquesta portada com les murs exteriors del sabil es troben esplèndidament decorats amb pedra i marbres de diferents colors: gris, vermell, blanc, negre...
Al pis superior es troba el kuttab, o escola per a nens de pocs recursos. Presenta uns amplis finestrals de fusta.
* El kuttab, al pis superior.

## Enllaços externs

* (anglès) El sabil a ArchNet Arxivat 2008-05-07 a Wayback Machine..
* (anglès) El sabil a Touregypt.

## Bibliografia

* Doris Behrens-Abouseif. Cairo of the Mamluks. American University in Cairo Press. El Caire, 2007. ISBN 978-977-416077-6.
* Caroline Williams. Islamic Monuments in Cairo. American University in Cairo Press. El Caire i Nova York, 2004. ISBN 977-424-695-0.
# La casa del caracol

La casa del caracol és una pel·lícula coproducció entre Espanya, Mèxic i el Perú de 2021 dirigida per Macarena Astorga i basada en la novel·la homònima de Sandra García Nieto. És protagonitzada per Javier Rey i Paz Vega.

## Sinopsi

L'escriptor Antonio Prieto (Javier Rey) decideix passar l'estiu en un poble de la regió muntanyenca malaguenya, on espera trobar tranquil·litat i inspiració per a escriure la seva següent novel·la. Allí coneix Berta (Paz Vega), una dona per la qual sent una atracció instantània, així com a alguns personatges peculiars sobre els que comença a escriure i investigar. Antonio descobreix que els locals guarden nombrosos secrets i una pertorbadora llegenda oculta. El que viurà aquests dies li farà adonar-se que, a vegades, la realitat supera els mites.

## Repartiment

* Javier Rey com Antonio Prieto
* Paz Vega com Berta
* Luna Fulgencio com Rosita
* Norma Martínez com a Justa
* Carlos Alcántara com a Pare Benito
* Jesús Carroza com Esteban
* Ava Salazar com Soledad "Sole"
* Vicente Vergara com Carmelo
* Pedro Casablanc com a Sergent Mauri
* Elvira Mínguez com Carmen
* María Alfonsa Rosso com a Senyora Ciega
* Mateo Conde com Luka
* Fernando Tejero com a Editor

## Premis i nominacions

| Premi | Categoria | Receptor(s) | Resultat |
| Festival de Màlaga (2021) | Bisnaga d'Or a la Millor Pel·lícula | La casa del caracol | Nominada |

## Referències

* ↑ «Finaliza el rodaje de “La casa del caracol”, inquietante thriller fantástico», 24-08-2020. [Consulta: 3 abril 2021].
* ↑ «‘La casa del caracol’, con Javier Rey y Paz Vega, se estrena el 11 de junio», 22-02-2021. Arxivat de l'original el 2021-03-06. [Consulta: 3 abril 2021].
* ↑ Griñán, Francisco. «La primera película malagueña tras la pandemia ya tiene escenarios», 04-07-2020. [Consulta: 3 abril 2021].
* ↑ «Todas las películas que compiten en el Festival de Málaga por las Biznagas de Oro» (en castellà). Nación Flix, 06-06-2020. [Consulta: 9 juny 2021].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Rytidosperma

Rytidosperma és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.
De vegades s'inclou al gènere Danthonia.

## Taxonomia

(vegeu-ne una relació a Wikispecies)

## Sinònims

(Els gèneres marcats amb dos asteriscs (**) són sinònims possibles) **Austrodanthonia H. P. Linder, **Karroochloa Conert & Türpe, **Merxmuellera Conert, **Monostachya Merr., **Notodanthonia Zotov, **Phaenanthoecium C. E. Hubb.

## Enllaços externs

* Pàgina de la GRIN sobre el gènere Rytidosperma Arxivat 2008-10-10 a Wayback Machine..

## Referències

* ↑ «Germplasm Resources Information Network, consultada 01.07.08». Arxivat de l'original el 2008-10-10. [Consulta: 1r juliol 2008].
# Ronald Brown

Ronald Brown (Washington DC, 1 d'agost de 1941 - Dubrovnik, 3 d'abril de 1996) va ser un polític estatunidenc.
Membre del Partit Demòcrata, va ser secretari de Comerç entre 1992 i 1996 a l’administració del president Bill Clinton.

## Biografia

El 1976, Brown havia estat ascendit a director executiu adjunt de programes i afers governamentals de la National Urban League. No obstant això, va dimitir l'any 1979 per treballar com a director adjunt de campanya del Senador Edward M. Kennedy que va sol·licitar la nominació presidencial del Partit Demòcrata.
Brown va ser contractat l'any 1981 pel despatx d'advocats Patton Boggs de Washington, DC com a advocat i lobista.
El maig de 1988, Brown va ser nomenat per Jesse L. Jackson per dirigir l'equip de la convenció de Jackson a la Convenció Nacional Demòcrata a Atlanta. Brown va ser nomenat juntament amb diversos altres experts del partit a l'operació de convenció de Jackson. Al juny, era evident que Brown també dirigia la campanya de Jackson.
En un viatge oficial, va morir en l’accident del Boeing 737 de la Força Aèria dels EUA que el transportava i que va perdre l'aproximació a l'aeroport de Dubrovnik a Croàcia. L'aproximació a l'aeroport mal equipat va tenir lloc poc abans de les 15.00 hores durant una violenta tempesta, que va provocar que l'avió derivés 7° i s'estavellés contra una de les muntanyes circumdants. No hi va haver supervivents.

## Referències

* ↑ Martin, Douglas «Edward F. Boyd Dies at 92; Marketed Pepsi to Blacks» (en anglès). The New York Times, 06-05-2007. ISSN: 0362-4331.
* ↑ Schwartz, Maralee «JACKSON PICKS PARTY INSIDERS FOR ATLANTA» (en anglès). Washington Post, 15-05-1988. ISSN: 0190-8286.
* ↑ Robert L. Jackson. «Black Leaders Seek Conspiracy Probe in Brown's Death». LA Times, 25-12-1997.
* ↑ Ranter, Harro. «Flugunfall 03 APR 1996 einer Boeing T-43A (737-200) 73-1149 - Dubrovnik Airport (DBV)» (en alemany). [Consulta: 4 febrer 2022].
# Ronald D. Moore

Ronald Dowl Moore (Chowchilla, Califòrnia, 5 de juliol de 1964) és un productor de televisió i guionista de ciència-ficció estatunidenc. Ell és reconegut per la seva treballar en la franquícia de sèries de televisió i pel·lícules de ciència-ficció Star Trek i en la sèrie de televisió de ciència-ficció, Battlestar Galactica, per la qual va guanyar un Premi Peabody.

## Obres
### Com guionista

* Star Trek: La nova generació (1989-1994) (Sèrie de televisió)
* Star Trek VII: Generations (1994)
* Star Trek VIII: First Contact (1996)
* Star Trek: Deep Space Nine (1993-1999) (Sèrie de televisió)
* Star Trek: Voyager (1989-1994) (Sèrie de televisió)
* G vs E (1999-2000) (Sèrie de televisió)
* Missió: Impossible II (Mission: Impossible 2) (2000)
* Roswell (1999-2002) (Sèrie de televisió)
* Carnivàle (2003-2005) (Sèrie de televisió)
* Battlestar Galactica (2004-2009) (Sèrie de televisió)

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1994: Primetime Emmy a la millor sèrie dramàtica per Star Trek: The Next Generation
* 2007: Primetime Emmy al millor guió per a sèrie dramàtica per Battlestar Galactica