OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gai Saufeu

Gai Saufeu (en llatí Caius Saufeius) va ser un magistrat romà dels segles II i I aC.
Era qüestor l'any 100 aC i era un dels més importants partidaris del tribú de la plebs Luci Appuleu Saturní. Quan Saturní i Gai Servili Glàucia van decidir matar Gai Memmi, que estava a punt de ser elegit cònsol, el senat es va revoltar i els aristòcrates es van decidir a agafar el poder. El senat els va declarar fora la llei i va ordenar als consols sortints la seva detenció. Glàucia, Saturní i Saufeu es van refugiar al Capitoli i els partidaris del senat van tallar el subministrament d'aigua. Gai Mari no els va poder ajudar, i els assetjats finalment es van rendir a Mari que per la seva seguretat els va tancar a la Cúria Hostília, però la gent del poble mobilitzada pel senat hi va entrar i els va matar.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 729.
# Gai Semproni Bles (pretor)

Gai Semproni Bles (en llatí Caius Sempronius Blaesus) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Semprònia, i era de la família dels Bles, d'origen plebeu.
Va ser edil plebeu l'any 187 aC i pretor de Sicília el 184 aC. L'any 170 aC va ser enviat pel senat romà, juntament amb Sext Juli Cèsar com ambaixador a Abdera.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 491.
# Franck Dolosor

Franck Dolosor Laduche (Sant Joan Lohitzune, 26 de maig de 1977) és un periodista basc. A més de ser conegut per les seves aparicions en diferents mitjans de comunicació bascos, és autor també d'alguns treballs d'investigació sobre el seu poble Senpere.

## Biografia

La família de Dolosor es va traslladar a Senpere des de Guipúscoa fa 6 generacions. Després dels estudis primaris a l'escola Sant Josep i al col·legia Arretxea de Senpere, va anar a cursar la secundària a l'Institut Saint Thomas d'Aquin de Sant Joan Laduche i a l'Institut Xalbador de Kanbo.
Porta el sobrenom d'Haltza (el Vern) en honor del seu avi Jean Pierre Dolosor, a qui li deien Matxin Haltza (Martí el Vern, en català).
Des de 1996 treballa com a periodista per a diferents mitjans bascos, tant del nord com del sud.
En 2017 va ser nomenat membre de l'Acadèmia Gascona de Baiona.

## Mitjans de comunicació

Franck Dolosor utilitza l'èuscar, l'espanyol i el francès a la seva feina. Entre els mitjans on ha treballat es poden destacar:
* Ràdio: Gure Irratia, Radio Euskadi, France Bleu Pays Basque.
* Televisió: Euskal Telebista (ETB 1, ETB 2). Actualment (2020) treballa a la productora K2000, és corresponsal d'ETB a Baiona i redactor de l'informatiu Iparraldearen orena.
* Premsa: escriu articles i col·laboracions a Ttipi-Ttapan i Senpereko berriak.

## Publicacions

Dolosor ha publicat dos llibres d'investigació protagonitzats pels veïns del seu pobleː
* Senperetik Senpererat, begirada bat XX. mendeari (Elkar 2009). Fet a partir d'entrevistes realitzades a 18 persones grans del poble (9 homes i 9 dones).
* Matxin Irabola, Senpereko bertsularia (Elkarlanean 2010). Hi explica la trajectòria de Matxin Irabola (1879-1935), considerat un dels millors bertsolaris de Lapurdi.

## Referències

* ↑ «Ozenki irakurtzeko liburua» (en basc). Argia, 04-11-2009. [Consulta: 14 desembre 2020].
* ↑ de la Cerda, 2010, p. 19.
* ↑ Dolosor, 2010, p. 4.
* ↑ «Franck Dolosor lankidea Baionako Gaskoi akademiako kide izendatu dute» (en basc). Euskadi Irratia, 03-05-2017. [Consulta: 14 desembre 2020].
* ↑ «Satisfaction du collectif Goazen aintzina: EiTB est à nouveau au travail en Iparralde…» (en francès). Bide Gurutzean, 13-06-2010. [Consulta: 14 desembre 2020].
* ↑ «Franck Dolosor» (en castellà). Todos tus libros. [Consulta: 14 desembre 2020].

## Bibliografia

* de La Cerda, Alexandre «L'historien de son village». La Semaine du Pays Basque, 985, 2010.
* Dolosor, Franck. Senperetik Senpererat - begirada bat XX. mendeari (en basc). Sant Sebastià: Elkar, 2009. ISBN 978-8497836890.
* Dolosor, Franck. Matxin Irabola, Senpereko bertsularia (en basc). Sant Sebastià: Elkarlanean, 2010. ISBN 978-8497838887.

## Enllaços externs

* Pàgina de Franck Dolosor. (basc)
# Ohorn

Ohorn és un municipi alemany que pertany a l'estat de Saxònia. Es troba a 2 kilòmetres a l'est de Pulsnitz i a 30 kilòmetres de Dresden. Es divideix en cinc parts: Fuchsbelle, Gickelsberg, Mitteldorf, Oberdorf i Röder.

## Enllaços externs

* http://www.ohorn-sachsen.de
* http://ohorn.info/
# Kadírovtsi

Kadírovtsi (rus: кадыровцы, kadýrovtsy, кадыровцы, kadýrovtsy, literalment "seguidors de Kadýrov") o kadyrovites és un terme usat per la població de República de Txetxènia, així com pels membres dels propis grups, per a referir-se als exmembres de les unitats paramilitars de l'expresident de la República Txetxena pro-Moscou Ajmat Kadýrov, les quals van ser liderades pel seu fill i actual president txetxè Ramzán Kadírov.
Els milers de Kadírovtsi (estimats uns 5.000 membres), incloent a molts ex rebels de les Guerres de Txetxènia, han estat acusats de greus abusos contra els drets humans. Activistes pro-drets humans que treballaven a Txetxènia han afirmat que el grup paramilitar va dur a terme segrestos, tortures i assassinats per a consolidar el poder de Kadírov; per tot això, seria el grup més temut per la població civil txetxena.
Després de l'assassinat d'Ajmat Kadýrov el 2004, es van formar dos batallons de Spetsnaz de militants kadírovtsi. El batalló Yug (Sud) comandat per Alibek Delimjánov (el germà d'Adam Delimjánov) estava compost per uns 700 militants, mentre que el Séver (Nord) liderat per Muslim Ilyásov comptava amb aproximadament 500 militants. Així mateix, el segon regiment de la policia (PPSM-2) i el Regiment del Petroli (Neftepolk) liderat per Adam Delimjánov (un parent de Ramzán Kadírov) van estar formats per militants kadýrovtsy, comprenent al voltant de 1.500 a 2.000 militants.
La presència de forces txetxenes pro-russes a l'interior de Txetxènia, els qui van participar lluitant contra els separatistes txetxens durant la Segona Guerra Txetxena, va permetre a Rússia retirar a gran quantitat de les seves tropes de Txetxènia. Altres dos batallons txetxens de Spetsnaz a Txetxènia, Vostok (Est) i Západ (Oest), que són comandats per Sulim Yamadáyev i Said-Magomed Kakíyev respectivament, han entaulat violentes lluites de poder amb Kadírov per a decidir qui controla l'autoritat militar suprema a Txetxènia.

## Referències

* 1 2 Unofficial Places of Detention in the Chechen Republic
* ↑ (en ruso) Премьер Чечни отправил бывших боевиков повышать квалификацию
* ↑ «Eurasian Secret Services Daily Review». Arxivat de l'original el 2008-03-13. [Consulta: 6 març 2022].
# Weissbergita

La weissbergita és un mineral de la classe dels sulfurs. Va ser anomenada en honor de Byron G. Weissberg, geòleg i mineralogista neozelandès.

## Característiques

La weissbergita és un sulfur de fórmula química TlSbS₂. Cristal·litza en el sistema triclínic. Es troba en grans de forma irregular, de fins a 0.5 mm; també poden tenir forma prismàtica o tabular amb estries paral·leles a la dimensió més llarga. La seva duresa a l'escala de Mohs és 1,5. És l'anàleg mineral amb antimoni de la lorandita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la weissbergita pertany a «02.HD: Sulfosals de l'arquetip SnS, amb Tl» juntament amb els següents minerals: lorandita, christita, jankovicita, rebulita, imhofita, edenharterita, jentschita, hutchinsonita, bernardita, sicherita i gabrielita.

## Formació i jaciments

La weissbergita es forma en els filons hidrotermals de fase tardana que esquerden roques carbonades dolomítiques silicificades. Va ser descoberta a la mina Carlin Gold, a Elko (Nevada, Estats Units). També ha estat descrita a Utah; la pedrera Lengenbach i a Allchar (Macedònia del Nord).
Sol trobar-se associada a altres minerals com: estibina i quars.

## Referències

* 1 2 3 4 «Weissbergite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 «Weissbergite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 8 de maig 2019. [Consulta: 22 maig 2018].
# Campionat d'Espanya de motocròs 2009

La temporada de 2009 del Campionat d'Espanya de motocròs fou la 51a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola.

## Classificació final
### MX2

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Cristian Oliva | Yamaha | ? |
| 2 | Joan Cros | Kawasaki | ? |
| 3 | José Luis Martínez | ? | ? |
| 4 | ? | ? | ? |
| 5 | ? | ? | ? |
| 6 | ? | ? | ? |
| 7 | ? | ? | ? |
| 8 | ? | ? | ? |
| 9 | ? | ? | ? |
| 10 | ? | ? | ? |

### MX Elite

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Carlos Campano | Yamaha | ? |
| 2 | Alvaro Lozano | Yamaha | ? |
| 3 | Jonathan Barragán | ? | ? |
| 4 | ? | ? | ? |
| 5 | ? | ? | ? |
| 6 | ? | ? | ? |
| 7 | ? | ? | ? |
| 8 | ? | ? | ? |
| 9 | ? | ? | ? |
| 10 | ? | ? | ? |

## Categories inferiors

Font:
| Campionat | Guanyador | Motocicleta |
| Promeses 85cc | Ander Valentín | Honda |
| Trofeu Alevins 65cc | Nil Pons | Metrakit |

## Referències

* ↑ «RFME Campeonatos de España de Motocross / Supercross / Freestyle» (PDF) (en castellà). rfme.com. RFME, 10-11-2022. [Consulta: 12 desembre 2022].
* Pi, Pere. «62. Els rivals del motocròs». A: No tinc 200 anys. Les vivències de Pere Pi. Barcelona: Autoeditat (Service Point), juliol 2012, p. 103-105. ISBN 9788461590353.
# Cabana del Moro

«Cabana del Moro» té aquests significats:
* Cabana del Moro (Llauró), dolmen del municipi de Llauró, a la Catalunya Nord, al departament dels Pirineus Orientals.
* Cabana del Moro (la Roca del Vallès), dolmen del municipi de la Roca del Vallès, a la comarca del Vallès Oriental.
* Cabana del Moro (Senterada), dolmen del terme municipal de Senterada, a la comarca del Pallars Jussà.
# Can Jordi (Riudellots de la Selva)

La Can Jordi és una urbanització dels municipis de Riudellots de la Selva a la comarca de la Selva i d'Aiguaviva al Gironès. En el cens de 2006 tenia 94 habitants.

## Referències

* ↑ «Can Jordi (Riudellots de la Selva)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Joan Badia

«Joan Badia» té aquests significats:
* Joan Badia Carbó, bandoler
* Joan Badia i Homs, historiador i museòleg
* Joan Llongueras i Badia (1880-1953), compositor
# Cantó de Le Russey

El cantó de Le Russey és un cantó francès del departament del Doubs, situat al districte de Pontarlier. Té 22 municipis i el cap és Le Russey.

## Municipis

* Le Barboux
* Le Bélieu
* Le Bizot
* Bonnétage
* La Bosse
* Bretonvillers
* Chamesey
* La Chenalotte
* Les Fontenelles
* Grand'Combe-des-Bois
* Laval-le-Prieuré
* Longevelle-lès-Russey
* Le Luhier
* Le Mémont
* Montbéliardot
* Mont-de-Laval
* Narbief
* Noël-Cerneux
* Plaimbois-du-Miroir
* Rosureux
* Le Russey
* Saint-Julien-lès-Russey

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1955 | M. Balache | RI |
| 1955-1967 | Louis Maillot | RI, després UNR |
| 1967-1973 | M. Faivre-Pierret | UDR |
| 1973-1985 | Louis Maillot | UNR, després UDR, després RPR |
| 1985-1992 | Jean-Claude Dupas | Divers droite |
| 1992-2004 | Jean-François Humbert | UDF |
| 2004-2011 | Daniel Leroux | UMP |
| 2011- | Gilles Robert | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Montlieu-la-Garde

El cantó de Montlieu-la-Garde és un cantó francès del departament del Charente Marítim, situat al districte de Jonzac. Té 13 municipis i el cap és Montlieu-la-Garde.

## Municipis

* Bedenac
* Bussac-Forêt
* Chatenet
* Chepniers
* Chevanceaux
* Mérignac
* Montlieu-la-Garde
* Orignolles
* Le Pin
* Polignac
* Pouillac
* Saint-Palais-de-Négrignac
* Sainte-Colombe
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | Mme Gérard | SFIO |
| 1949-1965 | M. Le Fur | Centrista |
| 1965-1998 | Louis Joanne | RI, després UDF |
| 1998-2011 | Gilbert Festal | Divers droite, després UMP |
| 2011- | Thierry Jullien | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2008 |
| 7.216 | 6.603 | 6.322 | 6.138 | 6.212 | 6.153 | 6.522 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Joel (desambiguació)

Joel és el nom dels següents personatges:
* Joel, historiador romà d'Orient que va viure a finals del segle xii.
* Profeta Joel.
* Joel Joan i Juvé, actor, guionista i director català.
* Joel Madden, cantant del grup Good Charlotte.
* Joel Coen, director de cinema estatunidenc, germà de Ethan Coen.
* Joel Asaph Allen, un zoòleg i ornitòleg estatunidenc segle xix-xx.
# Joel Asaph Allen

    Aquest autor és citat en taxonomia animal amb el nom «Allen».
Joel Asaph Allen (19 de juliol del 1838 - 29 d'agost del 1921) fou un zoòleg i ornitòleg estatunidenc.
Estudià a la Universitat Harvard com a alumne de Louis Agassiz. Participà en una expedició al Brasil i en diverses altres dins els Estats Units. El 1873 encapçalà l'equip de naturalistes de l'expedició de la North Pacific Railroad de Bismarck (Dakota del Nord) fins al Yellowstone, i de tornada, per la Smithsonian Institution.
Allen fou el primer conservador d'ocell i mamífers a l'American Museum of Natural History (a partir del 1885) i posteriorment en fou el cap del Departament d'Ornitologia.
El 1886 fou un dels fundadors de la primera Audubon Society a Nova York. També fou membre de l'American Association for the Advancement of Science, i de la Societat Filosòfica Americana. Entre el 1883 i el 1886 fou president de la Unió d'Ornitòlegs Americans.
La regla d'Allen que determina una correlació entre la forma corporal i el clima, fou formulada per ell el 1877.

## Obres

A més d'un gran nombre d'obres acadèmiques, és l'autor de diversos llibres:
* Mammals and Winter Birds of Eastern Florida, (1871)
* The American Bisons, (1876)
* Monographs of North American Rodentia (with Elliott Coues, 1877)
* History of North American Pinnipedia, (1880)
* Mammals of Patagonia, (1905)
* The Influence of Physical Conditions in the Genesis of Species, (1905)
* Ontogenetic and Other Variations in Musk-Oxen (1913).

## Abreviatura

L'abreviatura Allen es fa servir per indicar Joel Asaph Allen com autoritat en la descripció i taxonomia dins la zoologia.
# Can Tapioles

Can Tapioles és una obra eclèctica de Santa Cristina d'Aro (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada a tocar de la carretera de Romanyà, davant de l'església, és una masia de tipologia tradicional. Té planta basilical i és coberta a dos nivells, a dues aigües el cos central i a una vessant els laterals, amb el carener perpendicular a la façana principal.
Consta d'una sala central que dona accés a la resta de les dependències. Al fons hi ha l'escala principal i les antigues quadres. Els murs són de maçoneria arrebossada emblanquinada.
Les obertures són emmarcades amb pedra i allindades, mentre que la porta principal és d'arc escarsser.

## Referències

* 1 2 3 «Can Tapioles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2018].
# Can Targa

Can Targa és una masia del municipi del Masnou (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Història

L'edifici és del segle xvi (probablement de l'any 1597). Sembla que el nom prové d'un capità pirata del segle xix capturat pel propietari de la casa, el mariner Josep Santpere. A finals del segle xix hi havia una destil·leria de licors i darrere de la masia hi havia una font on s'hi anava d'excursió.
Al segle xix la masia va passar a la família Ventura perquè l'hereva, Antònia Santpere i Rosés, es va casar amb Francesc Ventura i Pollés. Un dels seus hereus, Josep Ventura i Estaper, hi va instal·lar una destil·leria de licors entre els quals va destacar l'anís La Liebre. També d'aquesta època es feu popular anar d'excursió a la font que hi havia al darrere de la masia. A principis del segle xix, a Can Targa se servien licors en porrons o a gotets i anissos, que es prenien acompanyats de l'aigua de la font que hi havia al fons de l'hort.
Josep Ventura i Estaper, industrial i propietari de la masia, va ser assassinat durant la Guerra Civil espanyola. Fou detingut a casa seva, l'agost de 1936, i assassinat a Montgat o Tiana.
La seva filla i hereva, Angelina Ventura i Aymà, va morir sense descendència i va llegar la casa a una neboda. Aquesta la va vendre a una immobiliària, que va parcel·lar les terres i va cedir la masia a la Fundació El Maresme. Des de llavors, a la masia hi ha el Centre Ocupacional Can Targa per a persones amb disminució psíquica.

## Descripció

És una masia de planta quadrangular, amb una teulada de dues vessants i el carener perpendicular a la façana. Es conserva l'estructura original del mas, tot i que les obertures de la façana estan modificades i no conserven les llindes i els bancals de pedra; només la porta d'accés continua, que és adovellada. Sobre la façana hi ha un rellotge de sol.

## Referències

* ↑ Fitxa "Can Targa" a "patrimonicultural.diba.cat"
* 1 2 «Can Targa- Cases - Les cases d'Alella». [Consulta: 3 desembre 2021].
* ↑ Toran, Rosa. Història Contemporània del Masnou. El Masnou: Ajuntament del Masnou, 2017, p. 459.
* ↑ Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya - fitxa 8617
# Joaquim Garcia Girona

Joaquim Garcia Girona (Benassal, 21 d'abril de 1867 - Baeza, 13 de desembre de 1928) va ser un poeta i mossèn valencià.
La seua principal obra és el llarg poema èpic Seidia, de 6.251 versos distribuïts en 1.045 estrofes i estructurat en un preludi, 13 cants i un epíleg. Va iniciar-ne la composició a les acaballes del segle xix i el va concloure al voltant de 1908. Aquest poema va ser guardonat als Jocs Florals de València de 1919 i va obtenir un immediat i gran èxit. Narra els primers moments de la reconquesta del Regne de València pel rei Jaume I. El poema, que Manuel Sanchis Guarner va considerar superior a la poesia d'exaltació habitual de l'època, posseeix gran intensitat expressiva, s'adhereix objectivament als fets històrics i treu profit de la riquesa del lèxic popular en forma de dites i refranys; s'hi pot resseguir la influència tant de Jacint Verdaguer com de Frederic Mistral.
Va realitzar una important tasca com a lingüista, amb l'elaboració del Vocabulari del Maestrat (lletres A-G), que va deixar inacabat i que anys més tard conclouria un altre lingüista valencià molt lligat al poble de Benassal: Carles Salvador. També se li deuen traduccions d'Horaci, tasca en la qual va aprofitar els profunds coneixements de llatí deguts a la seua formació de prevere. Del Jardí d'Horaci és un recull de 19 poemes i tres articles sobre teoria de la traducció d'una llengua clàssica a una llengua moderna.
És destacable en la seua carrera eclesiàstica la direcció del Seminari de Saragossa. En el moment de la seua mort era director del Seminari de Baeza.
L'any 1922 l'Ajuntament de Benassal el va nomenar fill il·lustre i li va dedicar un carrer i una placa commemorativa, que va ser destruïda durant la Guerra Civil. El 17 d'agost de 2021, en el marc de la commemoració del centenari de la publicació de Seidia, es va inaugurar una nova placa al carrer de l'Hospital, on havia estat l'anterior.

## Bibliografia

* Lluís Gimeno Betí: Panorama sumari de les lletres valencianes. Escriptors castellonencs dels segles XIX al XX, Societat Castellonenca de Cultura, Castelló de la Plana, 2006. ISBN 8486113350
* Emigdi Subirats: «Joaquim Garcia i Girona (1867-1928)» en La nissaga catalana del món clàssic, Barcelona, Auriga, 2011, p. 197-198
* ↑ «Benassal homenatja Joaquim Garcia Girona en el centenari de la publicació del poema «Seidia»». Nosaltres La Veu, 09-09-2021. [Consulta: 18 maig 2022].

## Enllaços externs

* Complet estudi sobre Mossèn Garcia Girona per Pere-Enric Barreda
# Campionat d'Espanya de motocròs 2002

La temporada de 2002 del Campionat d'Espanya de motocròs fou la 44a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola.

## Classificació final
### 125cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Jonathan Barragán | KTM | ? |
| 2 | Antonio Paricio | ? | ? |
| 3 | Moisés Bernárdez | ? | ? |
| 4 | ? | ? | ? |
| 5 | ? | ? | ? |
| 6 | ? | ? | ? |
| 7 | ? | ? | ? |
| 8 | ? | ? | ? |
| 9 | ? | ? | ? |
| 10 | ? | ? | ? |

### Open

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Javier García Vico | KTM | ? |
| 2 | Mark Eastwood | ? | ? |
| 3 | Óscar Lanza | ? | ? |
| 4 | Álvaro Lozano | KTM | ? |
| 5 | ? | ? | ? |
| 6 | ? | ? | ? |
| 7 | ? | ? | ? |
| 8 | ? | ? | ? |
| 9 | ? | ? | ? |
| 10 | ? | ? | ? |

## Categories inferiors

Font:
| Campionat | Guanyador | Motocicleta |
| Júnior 125cc | Adrián Garrido | Honda |
| Cadet 85cc | Manuel Rodríguez | Kawasaki |
| Trofeu Juvenil 85cc | José Antonio Butrón | Yamaha |
| Trofeu Alevins 65cc | Ángel González | KTM |

## Referències

* ↑ «RFME Campeonatos de España de Motocross / Supercross / Freestyle» (PDF) (en castellà). rfme.com. RFME, 10-11-2022. [Consulta: 12 desembre 2022].
* Pi, Pere. «62. Els rivals del motocròs». A: No tinc 200 anys. Les vivències de Pere Pi. Barcelona: Autoeditat (Service Point), juliol 2012, p. 103-105. ISBN 9788461590353.
# Campionat del món de ciclisme en pista de 1967

El Campionat Mundial de Ciclisme en Pista de 1967 es va celebrar a Amsterdam (Països Baixos) del 22 al 27 d'agost de 1967.
Les proves es van realitzar a l'Estadi Olímpic d'Amsterdam. En total es va competir en 11 disciplines, 9 de masculines i 2 de femenines.

## Resultats
### Masculí
#### Professional

| Prova | | | |
| Velocitat individual | Patrick Sercu Bèlgica | Giuseppe Beghetto Itàlia | Angelo Damiano Itàlia |
| Persecució individual | Tiemen Groen Països Baixos | Hugh Porter Regne Unit | Leandro Faggin Itàlia |
| Darrere moto | Leo Proost Bèlgica | Romain De Loof Bèlgica | Domenico De Lillo Itàlia |

#### Amateur

| Prova | | | |
| Velocitat individual | Daniel Morelon França | Pierre Trentin França | Luigi Borghetti Itàlia |
| Persecució individual | Gert Bongers Països Baixos | Mogens Frey Dinamarca | Jiří Daler Txecoslovàquia |
| Persecució per equips | Unió Soviètica Stanislav Moskvin Mikhail Kolyuschev Viktor Bykov Dzintars Latsis | Itàlia Cipriano Chemello Antonio Castello Gino Pancino Luigi Roncaglia | RFA Karl-Heinz Henrichs Rainer Podlesch Jürgen Kissner Karl Link |
| Quilòmetre contrarellotge | Niels Fredborg Dinamarca | Wacław Latocha Polònia | Roger Gibbon Trinitat i Tobago |
| Tàndem | Itàlia Bruno Gonzato Dino Verzini | França Pierre Trentin Daniel Morelon | Bèlgica Daniel Goens Robert Van Lancker |
| Darrere moto | Piet De Wit Països Baixos | Michail Markov Unió Soviètica | Dries Helsloot Països Baixos |

### Femení

| Prova | | | |
| Velocitat individual | Valentina Savina Unió Soviètica | Irina Kiritchenko Unió Soviètica | Galina Ermolaeva Unió Soviètica |
| Persecució individual | Tamara Garkuchina Unió Soviètica | Raisa Obodovskaya Unió Soviètica | Beryl Burton Regne Unit |

## Medaller

| Pos. | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Unió Soviètica | 3 | 3 | 1 | 7 |
| 2 | Països Baixos | 3 | 1 | 1 | 5 |
| 3 | Bèlgica | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 4 | Itàlia | 1 | 2 | 4 | 7 |
| 5 | França | 1 | 2 | 0 | 3 |
| 6 | Dinamarca | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 7 | Polònia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8 | Regne Unit | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 8 | RFA | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 8 | Txecoslovàquia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 8 | Trinitat i Tobago | 0 | 0 | 1 | 1 |
| | TOTAL | 11 | 11 | 11 | 33 |

## Enllaços externs

* Resultats a la web de l'UCI
* World Championship Track Cycling (anglès)