OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# O'Fallon (Missouri)

O'Fallon és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2007 tenia 74.976 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, O'Fallon tenia 46.169 habitants, 15.389 habitatges, i 12.603 famílies. La densitat de població era de 793,3 habitants per km².
Dels 15.389 habitatges en un 50,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 69,8% hi vivien parelles casades, en un 8,6% dones solteres, i en un 18,1% no eren unitats familiars. En el 14,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,98 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,4% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 38,8% entre 25 i 44, un 15,3% de 45 a 60 i un 6,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 60.179 $ i la renda mediana per família de 64.627 $. Els homes tenien una renda mediana de 45.295 $ mentre que les dones 29.129 $. La renda per capita de la població era de 21.774 $. Entorn del 2,6% de les famílies i el 3,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- O'Fallon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- O'Fallon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Pterygotrigla macrorhynchus

Pterygotrigla macrorhynchus és una espècie de peix pertanyent a la família dels tríglids.

## Descripció

* Fa 20 cm de llargària màxima.
* Clatell sense escates.
* 3 franges fosques a l'aleta pectoral.
* No té taques al dors.

## Hàbitat

És un peix marí i demersal que viu entre 333-500 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Japó fins a les Filipines, l'oest i l'est d'Austràlia, Madagascar, el mar d'Andaman i el canal de Moçambic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Waite E. R., 1899. Scientific results of the trawling expedition of H. M. C. S. "Thetis." Mem. Aust. Mus. v. 4 (pt 1). 2-132.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Kamohara, T., 1936. On a new fish of the Triglidae from Kochi, Japan. Dobutsugaku Zasshi (Zool. Mag. Tokyo) v. 48 (núms. 8-10): 481-483.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Richards, W.J., 1999. Triglidae. Gurnards, sea robins, armored gurnards, and armored sea robins. p. 2359-2363. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.). FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 4. Bony fishes part 2 (Mugilidae to Carangidae). FAO, Roma.
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1953. Check list of Philippine fishes. Res. Rep. U.S. Fish Wild. Serv., (20): 977 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404-463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Menjagrà de les Grans Antilles

El menjagrà de les Grans Antilles (Melopyrrha violacea) és un ocell de la família dels tràupid (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones arbustives, brossa i densa vegetació secundària les illes Bahames, La Hispaniola i illes properes i Jamaica.

## Referències

* ↑ «Menjagrà de les Grans Antilles». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Casa de Bató

Casa de Bató és una casa d'Alforja (Baix Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa quadrangular amb pòrtic davanter. Al primer pis hi ha balco corregut de triple tram. Barana forjada de la mateixa època del pòrtic. Portal principal d'arc carpanell de pedra. Obra de paredat i maó.

## Història

Al pòrtic, la data 1862. Al portal forà, la inscripció: "ANY 1774".

## Referències

* 1 2 «Casa de Bató». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2018].

## Enllaços externs

* «Casa de Bató». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Trenkakames

La Trenkakames és una caminada de resistència organitzada des de l'any 2002 pel Grup Muntanyenc de La Lira Vendrellenca, que forma part del Circuit Català de Caminades de Resistència (CCCR).
Es tracta d'una marxa a peu i caminant, no competitiva, on preval el repte personal i de superació del participant, així com la germanor i la solidaritat entre participants, puntuable per al Circuit Català de Caminades de Resistència, en la qual s'ha de fer un recorregut aproximat de 55 quilòmetres en un temps màxim de 15 hores. És un itinerari circular que transcorre pel Baix Penedès, travessant els diferents municipis de la comarca i arribant fins i tot al cim més alt d'aquesta, la Talaia del Montmell, amb sortida i arribada al municipi d'El Vendrell.

## Referències

* ↑ «Arriba la setzena edició de la Trenkakames. Està organitzada pel Grup Muntanyenc de La Lira Vendrellenca». La Ciutat. Diari Digital de proximitat, 12-09-2017 [Consulta: 15 febrer 2023].
* ↑ «El Trenkakames celebra amb èxit la seva vintena edició mentre Cristina Aymerich se supera a l’Ultra Pirineu». RTV El Vendrell, 04-10-2022 [Consulta: 15 febrer 2023].
* ↑ «13a Trenkakames». L'Opció, 27-09-2014 [Consulta: 15 febrer 2023].
# Girard Cavalaz

Girard Cavalaz (Girart; en italià Girardo Cavallazzi) (fl....mitjans del segle xiii...) fou un trobador de Novara de qui es conserva una sola composició.

## Vida

La identificació d'aquest trobador es feu relativament tard perquè l'única peça coneguda, un partiment amb Aycart del Fossat, es coneixia a través d'un manuscrit de Londres que només donava els noms de Girard i Aycart com a autors. Com que Girard és un nom freqüent, no es podia identificar el trobador. Però després es descobrí que en un altre manuscrit de Bèrgam apareixia el mateix text atribuït a Aycard de Fossat i Girard Cavalaz, cosa que ha permès identificar l'autor com a membre de la família dels Cavallazzi de Novara i possiblement amb un personatge que apareix documentat a Novara entre 1225 i 1247.
El partiment, plantejat per Aycart, planteja una qüestió sobre el cel i l'infern i, concretament, a quin dels dos llocs preferiria Girard passar un mes, sense patir-los ni gaudir-los, per comprovar com són. Girard escull el paradís. En el manuscrit de Bèrgam el text va acompanyat d'una razó en llatí.

## Obra

* (175a,1 = 6a,1) Si paradis et enfernz son aital (partiment amb Aycart del Fossat)

## Referències

* ↑ Vegeu Bertoni, p. 84-85
* ↑ Una explicació sobre la numeració de la poesia trobadoresca d'acord amb el repertori de Pillet i Carstens es troba a l'article Alfred Pillet.

## Bibliografia

* Giulio Bertoni, I trovatori d'Italia: Biografie, testi, tradizioni, note. Roma: Società Multigrafica Editrice Somu, 1967 [1915], pàg. 84-85 i 302-306 per l'edició de la poesia
* Paolo Gresti, Un nuovo trovatore italiano? Osservazioni sul partimen tra Aycard de Fossat e Girard Cavalaz, "Si Paradis en enfernz son aital" (BdT 6a.1), in Il genere ‘tenzone’ nelle letterature romanze delle Origini. Atti del convegno internazionale (Losanna, 13-15 novembre 1997), a cura di Matteo Pedroni e Antonio Stäuble, Ravena 1999, pp. 341-354.

### Repertoris

* Alfred Pillet / Henry Carstens, Bibliographie der Troubadours von Dr. Alfred Pillet [...] ergänzt, weitergeführt und herausgegeben von Dr. Henry Carstens. Halle : Niemeyer, 1933 [Girard és el número PC 175a (apareix només el nom de pila, ja que no era encara conegut el cognom)]

## Vegeu també

* Llista de trobadors i trobairitz

## Enllaços externs

* http://www.rialto.unina.it/BdT.htm
* http://troubadours.byu.edu/PC/PC-175a/175a%20-%20Girart.htm
# Font de Nina

La Font de Nina és una font de l'antic terme d'Orcau, actualment pertanyent al municipi d'Isona i Conca Dellà. Les seves aigües alimenten la Llau dels Juncs, afluent per la dreta del Riu d'Abella en el seu tram final, prop del Molí de Suterranya.
Està situada a 494 m d'altitud, a llevant de la Cabana del Moliner, prop d'on la Llau dels Juncs s'uneix a la Llau Gran, que és la formada per la confluència de diversos torrents i barrancs d'Orcau.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Poyanawa

El poyanawa (Poianaua) és una llengua pano obsoleta del Brasil. És parlada a l'Amazònia brasilera, al municipi de Mâncio Lima, estat d'Acre. Els 403 poyanawa només parlen portuguès. Cap el 1992 es va informar que 12 persones encara parlaven la llengua.

## Referències

* ↑ FLECK, David W. Panoan languages and linguistics. Anthropological Papers of the American Museum of Natural History 99. New York: American Museum of Natural History, 2013.
* ↑ de Aguiar, 2007, art. cité
* ↑ Poyanáwa referència a Ethnologue (16th ed., 2009)

## Bibliografia

* (anglès) de Aguiar, Maria S., The Brazilian Panoan Languages, in Language Endangerment and Endangered Languages, Leo Wetzels (Éd.), Indigenous Languages of Latin America 5, Leyde, CNWS Publications, 2007 ISBN 978-90-5789-154-0
* Vocabulário poianaua - CARVALHO, João Braulino de. Breve notícia sobre os indígenas que habitam a fronteira do Brasil com o Peru elaborada pelo médico da Comissão, Dr. João Braulino de Carvalho, e calcada em observações pessoais. In: MINISTÉRIO DAS RELAÇÕES EXTERIORES. Relatório apresentado ao Presidente da República dos Estados Unidos do Brasil. Ano 1928. 4.° vol. Anexo especial n. 2: Relatório da Comissão de Limites do Brasil com o Peru. Rio de Janeiro: Imprensa Nacional, 1929. p. 308-20.
# Merana

Merana és un municipi situat al territori de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis de Piana Crixia, Serole i Spigno Monferrato.

## Galeria fotogràfica

* Estació de Merana
# Casa de Arriazu

La Casa de Arriazu pertany a la noblesa basca. L'origen d'aquesta casa noble basca segons fonts i arxius registrals de ciutats i priorats es remunta al s. XI durant la repoblació de Alaba sent aquesta família una de les fundadores de la ciutat de Vitòria en el lloc que ocupava un llogaret anomenat Gasteiz.
Les referències a aquesta il·lustre família semblen precisar-se amb més freqüència durant els segles XIV i XVIII especialment en els fets de negociació amb els francesos en el tractat dels Pirineus del 7 de novembre de 1659. Les armes primitives de la família són: de gules, bordura de plata.

## Referències

* ↑ Cadenas y Vicent, Vicente de. Repertorio de blasones de la comunidad hispánica, tomo 2. 2a edició. Madrid: Instituto Salazar y Castro (CSIC), Hidalguía, 1987. ISBN 840006643X. Versión digitalizada en Google Books (accedido el 5 de mayo de 2010)
* ↑ Repertorio de Blasones de la Comunidad Hispánica, del Cronista y Decano Rey de Armas Don Vicente de Cadenas y Vicent.
# Local social (Cabanes)

El Local social és una obra de Cabanes (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat dins del nucli urbà de la població de Cabanes, a ponent del nucli antic, amb la façana principal al carrer del Canal.
Edifici de planta rectangular, format per dos cossos adossats, amb la coberta de dues vessants i distribuït en planta baixa i pis. Les obertures són majoritàriament rectangulars i amb els emmarcaments arrebossats. Destaca la façana principal, amb un portal d'accés d'arc de mig punt damunt del qual hi ha el rètol de l'establiment i tres finestres agrupades. La façana està rematada per un coronament esglaonat decorat amb motllures.
La construcció presenta els paraments arrebossats i pintats.

## Referències

* 1 2 3 «Local social». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 octubre 2017].
# Transistors de deflexió balística

Els transistors de deflexió balística (amb acrònim anglès BDT) són dispositius electrònics, desenvolupats des de l'any 2006, per a circuits integrats d'alta velocitat, que és un conjunt de circuits sobre material semiconductor. Utilitzen forces electromagnètiques en lloc d'una porta lògica, un dispositiu que s'utilitza únicament per a les entrades especificades, per canviar les forces dels electrons. El disseny únic d'aquest transistor inclou electrons individuals que reboten d'obstacles en forma de falca anomenats deflectors. Inicialment accelerats pel camp elèctric, els electrons són guiats pels seus respectius camins per deflexió electromagnètica. Per tant, els electrons són capaços de viatjar sense ser dispersats per àtoms o defectes, la qual cosa resulta en una velocitat millorada i un consum d'energia reduït.
Un transistor de deflexió balística seria important per actuar tant com a amplificador lineal com com a interruptor per al flux de corrent en dispositius electrònics, que es podria utilitzar per mantenir la lògica i la memòria digitals. La velocitat de commutació d'un transistor es veu molt afectada per la rapidesa amb què els portadors de càrrega (normalment, els electrons) poden passar d'una regió a l'altra. Per aquest motiu, els investigadors volen utilitzar la conducció balística per millorar el temps de viatge del portador de càrrega. Els transistors MOS convencionals també dissipen molta calor a causa de col·lisions inelàstiques d'electrons i han de canviar ràpidament per reduir els intervals de temps quan es genera calor, reduint la seva utilitat en circuits lineals.

## Referències

* ↑ Quentin Diduck. A Terahertz Transistor Based on Geometrical Deflection of Ballistic Current (en anglès), 20 novembre 2006, p. 345–347. DOI 10.1109/MWSYM.2006.249522. ISBN 978-0-7803-9541-1.
* ↑ Sherwood, Jonathan. «Radical 'Ballistic Computing' Chip Bounces Electrons Like Billards» (en anglès). http://www.rochester.edu. Arxivat de l'original el 24 febrer 2013. [Consulta: 17 agost 2006].
* ↑ Bell, Trudy E. IEEE Spectrum, 23, 2, 01-02-1986, pàg. 36–38. Bibcode: 1986IEEES..23...36B. DOI: 10.1109/mspec.1986.6370997.
* ↑ Bell, Trudy E. IEEE Spectrum, 23, 2, 01-02-1986, pàg. 36–38. Bibcode: 1986IEEES..23...36B. DOI: 10.1109/mspec.1986.6370997.
* ↑ Margala, M; Wu, H; Sobolewski, Roman «Ballistic deflection transistors and their application to THz amplification» (en anglès). Journal of Physics: Conference Series, 647, 13-10-2015, pàg. 012020. DOI: 10.1088/1742-6596/647/1/012020. ISSN: 1742-6588.
# Armbrusterita

L'armbrusterita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el seu nom del professor de la Universitat de Berna Thomas Armbruster (1950-) per la seva contribució a la cristal·lografia i l'estructura mineraloògica, i especialment a l'estudi de minerals rics en manganès.

## Característiques

L'armbrusterita és un silicat de sodi, potassi i manganès, de fórmula química K₅Na₇Mn$_{15}$[(Si$_9$O$_{22}$)₄](OH)$_{10}$·4H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Forma cristalls corbats i dividits, i esferulites. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'armbrusterita pertany a «09.EG - Fil·losilicats amb xarxes dobles amb 6-enllaços més grans» juntament amb els següents minerals: cymrita, naujakasita, manganonaujakasita, dmisteinbergita, kampfita, strätlingita, vertumnita, eggletonita, ganofil·lita, tamaïta, coombsita, zussmanita, franklinfil·lita, lennilenapeïta, parsettensita, stilpnomelana, latiumita, tuscanita, jagoïta, wickenburgita, hyttsjoïta, britvinita i bannisterita.

## Formació i jaciments

La seva localitat tipus està situada a Kukisvumchorr, al Massís de Khibiny (Península de Kola, Rússia), on se n'ha trobat en un prim filó de cancrinita-aegirina-microclina dins d'urtita, en una íntima associació amb raïta. Sol trobar-se associada a altres minerals com: lamprofil·lita, manganoneptunita, pectolita, vinogradovita, calcita, molibdenita, galena, esfalerita o fluorita. També se n'ha trobat al pou AKH49, a la mina de ferro de Sishen, a la província del Cap Septentrional (Sud-àfrica).

## Referències

* ↑ «Armbrusterite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 desembre 2015].
* 1 2 Victor N. Yakovenchuk, Sergey V. Krivovichev, Yakov A. Pakhomovsky, Gregory Yu. Ivanyuk, Ekaterina A. Selivanova, Yury P. Men'shikov, Sergey N. Britvin «Armbrusterite, K₅Na₇Mn$_{15}$[(Si$_9$O$_{22}$)₄](OH)$_{10}$·4H₂O, a new Mn hydrous heterophyllosilicate from the Khibiny alkaline massif, Kola Peninsula, Russia» (en anglès). American Mineralogist, 92, 2007, pàg. 416-423. Arxivat de l'original el 3 de febrer 2013 [Consulta: 10 desembre 2015]. Arxivat 3 de febrer 2013 a Wayback Machine.
# Font de Neptú

«Font de Neptú» té aquests significats:
* La Font de Neptú de Barcelona, obra d'Adrià Ferran del 1826.
* La Font de Neptú de Manresa, obra anònima del 1802.
* La Font de Neptú de Reus, obra anònima del segle xviii.
* La Font de Neptú de Berlín, obra de Reinhold Begas del 1891.
# Merarí

Segons l'Èxode, capítol sisè, Merarí va ser el tercer fill de Leví, fill del patriarca Jacob.
Merarí és comptat entre els hebreus que segons la Bíblia van emigrar des de Canaan a Egipte amb la família de Jacob.
Els seus fills, ja nascuts a Egipte, van ser:
* Mahlí, pare de:
** Elazar. Aquest només va tenir filles, que es van casar amb els seus cosins, fills de Quix.
** Quix
* Muixí, pare de:
** Mahlí, pare de Xèmer, pare de Baní, pare d'Amsí, pare d'Hilquià, pare d'Amassià, pare d'Haixabià, pare de Mal·luc, pare d'Abdí, pare de Quixí, pare d'Etan, un dels cantors que va escollir el Rei David per acompanyar l'Arca de l'Aliança a Jerusalem.
** Éder
** Jerimot

## Referències

* ↑ Gènesi. 46:11
* ↑ Èxode. 6:16
* ↑ Gènesi. 46:19
* ↑ Primer llibre de les Cròniques. 6:14; 15:17; 23:23
# Casa de poble (Ripollet)

La Casa de poble és una obra de Ripollet (Vallés Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Racó del carrer de la Salut on s'hi ubica un grup de cases de l'antic nucli de la vila de Ripollet. La tipologia ve donada per la seva funció d'habitatge i dedicació agrícola. Aquest edifici presenta planta baixa, primer pis i golfes. El parament, encara amb restes d'arrebossat, està realitzat amb còdols, pedra picada, fang i sauló. La planta baixa té porta d'arc de mig punt, amb fàbrica de maó semblants a lloses pedra plana. Al pis superior, un balcó rectangular de poc voladís, amb barana de ferro i una motllura decorativa a la cara exterior. A sota la teulada es veu una galeria oberta de finestres amb arcs rebaixats. La coberta és a dues vessants amb teula àrab.

## Història

Tipologia característica de les cases del carrer de la Salut, datada a principis del segle xvii, malgrat que semblen construïdes sobre fonaments més antics. El carrer de la Verge de la Salut ve anomenat així perquè d'aquí començava el camí que menava a la Serra i al Santuari de la Salut de Sabadell.

## Referències

* 1 2 «Casa de poble». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 29 juliol 2019].
# Local del Centre Cultural de Cantallops

El Local del Centre Cultural de Cantallops és un edifici del municipi d'Avinyonet del Penedès (Alt Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local. És una edificació aïllada de planta rectangular i coberta a dues aigües amb encavallada de fusta. Façana amb porta motllurada amb ull de bou. Porta amb frontó rodó. Obertures amb cornisa superior. Interior amb cafè i sala de ball amb escenari, amb motllura d'arc rebaixat amb les inicials del Centre Agrícola.

## Referències

* ↑ «Local del Centre Cultural de Cantallops». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
# Transit

Transit és una pel·lícula alemanya dirigida per Christian Petzold, estrenada l'any 2018.
És una nova adaptació de la novel·la homònima d'Anna Seghers després del film l'any 1991 de René Allio. El llargmetratge ha estat seleccionat en competició oficial a la Berlinale 2018.

## Argument

Paràbola dels refugiats que fugen de règims feixistes cap a Amèrica, transitant per una Marsella contemporània tot i que els indicis temporals són confusos.
Com Un Juif pour l'exemple (2016), el film té lloc als anys 1940 però posa de relleu el costat contemporani de la història amb anacronismes.

## Repartiment

* Franz Rogowski: Georg
* Paula Beer: Marie
* Lilien Batman: Driss

## Crítica

* "Pot costar uns minuts ajustar les nostres miops lents a l'extraordinària gosadia conceptual que ofereix (...) Petzold troba un espai per crear un heroi tan noble i ambigu com el Bogart de 'Casablanca' (…) Puntuació: ★★★★ (sobre 5)"
*"Un retrat de refugiats que amuntega un artifici darrere l'altre per aterrar en un lloc amb una agudesa emocional penetrant"
*"Exigent però gratificant (...) [Georg] és enigmàtic i fascinant
*A França, el lloc Allociné suma una mitjana dels crítics de 3,5/5, i dels crítics espectadors de 3/5.

## Referències

* ↑ «Critique de Transit de Christian Petzold :: Transit :: FilmDeCulte» (en francès). [Consulta: 29 octubre 2018].
* ↑ «Berlinale 2018: Isabelle Huppert, une Eva sans saveur» (en francès). FIGARO, 17-02-2018.
* ↑ «An Unlikely Sex Symbol, Poised for a Breakthrough» (en anglès). The New York Times.
* ↑ Sánchez, Sergi «En tránsito» (en castellà). Fotogramas, 06-06-2018.
* ↑ Lodge, Guy «Berlin Film Review: ‘Transit’» (en anglès). Variety, 17-02-2018.
* ↑ «'Transit': Film Review | Filmart 2018» (en anglès). The Hollywood Reporter.
* ↑ van Hoeij, Boyd. «Transit». [Consulta: 29 octubre 2018].
# Armelia McQueen

Armelia McQueen (Southern Pines, 6 de gener de 1952 - Beverly Hills, 3 d'octubre de 2020) va ser una actriu de teatre, televisió i cinema estatunidenca.

## Biografia

Armelia McQueen va néixer el 6 de gener de 1952 a Southern Pines, Carolina de Nord. Després del divorci dels pares de McQueen, la seva mare es va casar amb Robert Brown a la ciutat de Nova York. En Brooklyn, McQueen va assistir a les escoles PS 44 i PS 258. Es va graduar de Central Commercial High School (ara Norman Thomas High School) el 1969. McQueen després va assistir a la Fashion Industry School, especialitzant-se en disseny de moda. El 1972, va assistir a l'Escola de Drama d'Herbert Bergdorf.
McQueen va morir el 4 d'octubre de 2020. La causa de mort no va ser informada.

## Musicals

* Ain't Misbehavin' (1978).
* Harrigan 'N Hart (1985).
* Ain't Misbehavin' (1988).

## Programes de televisió

* Adventures in Wonderland (100 episodis).
* Martin (1992).
* Fresh Prince of Bel-Air (1993).
* Living Single (1996).
* All About the Andersons (2003).
* That's So Raven.
* Related (2005).
* Hart of Dixie (26 episodis).
* Brooklyn Nine-Nine (2014).

## Pel·lícules

| Any | Títol | Paper |
| 1976 | Sparkle | Tune Ann |
| 1981 | Quartet | Night Club Singer |
| 1988 | Action Jackson | Dee |
| 1989 | No Holds Barred | Sadie |
| 1990 | Ghost | Clara Brown |
| 1998 | Bulworth | Ruthie |
| 1999 | Life | Mrs. Clay |

## Referències

* ↑ «AIN'T MISBEHAVIN' Star Armelia McQueen Dies at 68» (en anglès). Broadway World.
* ↑ «Armelia McQueen» (en anglès). Playbill.
* ↑ «Armelia McQueen» (en anglès). TV Guide.