OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Peter Beardsley

Peter Andrew Beardsley MBE (18 de gener de 1961) és un exfutbolista anglès de la dècada de 1990.
Fou 59 cops internacional amb la selecció d'Anglaterra amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1986 i 1990.
Defensà els colors de Newcastle United FC, Liverpool FC i Everton FC com a principals clubs, jugant també a Carlisle United, Manchester United FC, Vancouver Whitecaps, Bolton Wanderers FC, Manchester City FC, Fulham FC, Hartlepool United i Melbourne Knights.

## Palmarès
### Liverpool

* Football League First Division (Level 1): 1987-88, 1989-90
* FA Cup: 1989
* FA Charity Shield: 1988, 1989, 1990 (compartit)

## Referències

* ↑ «Football League Career Stats at Neil Brown». Neilbrown.newcastlefans.com. [Consulta: 26 abril 2013].
* ↑ «Peter BEARDSLEY - England - Biography of his England Career by Matthew Rudd». Sporting Heroes. [Consulta: 27 abril 2015].
* ↑ «England in the European Championship 1992 - Squad Records». Englandfootballonline.com. Arxivat de l'original el 13 juny 2013. [Consulta: 26 abril 2013].
* ↑ Ferguson, Alex. Managing My Life: My Autobiography. Londres: Hodder & Stoughton, 2000, p. 263. ISBN 978-0-340-72856-7.
* ↑ Glicksman, Gavin. «Top 10 greatest FA Cup finals | The Sun |Sport|Top 10s». The Sun. [Consulta: 26 abril 2013].
* ↑ «Peter Beardsley's Mersey swap was Graeme Souness's mistake». lfchistory.net. [Consulta: 27 abril 2015].
* ↑ «Peter Beardsley | Football Stats | No Club | Age 52 | 1978-1999». Soccer Base. Arxivat de l'original el 24 octubre 2012. [Consulta: 26 abril 2013].
* ↑ «Soccerway career stats». soccerbase.com. [Consulta: 30 gener 2016].
# Piero D'Inzeo

Piero D'Inzeo (Roma, Itàlia 1923) és un genet italià, ja retirat, guanyador de sis medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 4 de març de 1923 a la ciutat de Roma. És germà del també genet i medallista olímpic Raimondo D'Inzeo.

## Carrera esportiva

Va participar, als 25 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1948 celebrats a Londres (Regne Unit), on va participar en proves eqüestres individual i per equips del concurs de salts, si bé no finalitzà cap de les dues. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1952 realitzats a Hèlsinki (Finlàndia) participà en les proves de concurs complet, finalitzant sisè en la prova individual, guanyant així un diploma olímpic. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1956 realitzats a Melbourne (Austràlia), si bé les proves eqüestres es realitzaren a Estocolm (Suècia), aconseguí guanyar dues medalles: la medalla de plata en la prova de salts per equips i la medalla de bronze en la prova individual, just per darrere del seu germà Ramindo. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1960 realitzats a Roma (Itàlia) aconseguí novament dues medalles: la medalla de plata en la prova individual, novament quedant per darrere del seu germà, i la medalla de bronze en la prova per equips. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1964 realitzats a Tòquio (Japó) aconseguí revalidar la seva medalla en la prova per equips, si bé en la prova individual únicament pogué finalitzar novè. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1968 celebrats a Ciutat de Mèxic (Mèxic) no pogué obetenir cap medalla, finalitzant cinquè en la prova per equips (guanyant un nou diploma olímpic) i setè en la prova individual. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1972 realitzats a Múnic (Alemanya Occidental) aconseguí una nova medalla de bronze en la prova de salts per equips i en la prova individual finalitzà vint-i-dosè. Finalment participà, als 53 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1976 realitzats a Mont-real (Canadà), els seus vuitens i últims Jocs, on finalitzà novè en la prova de salts per equips i vint-i-cinquè en la prova individual.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat tres medalles en el Campionat d'Europa de la disciplina de salts, aconseguint una medalla d'or, així com tretze títols en competicions internacionals.
# La llei de les armes

La llei de les armes (títol original: Year of the Gun) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per John Frankenheimer, estrenada l'any 1991. Ha estat doblada al català.

## Argument

Als anys 1970, un periodista estatunidenc és enviat a treballar a Itàlia, aleshores submergida en el període dels Anys de plom. Comença a interessar-se pels atemptats comesos per les Brigades Roges, en el context del segrest i assassinat d'Aldo Moro, i es troba enganxat en un engranatge homicida.

## Repartiment

* Andrew McCarthy: David Raybourne
* Sharon Stone: Alison King
* Valeria Golino: Lia
* John Pankow: Italo Bianchi
* George Murcell: Pierre Bernier
* Mattia Sbragia: Giovanni
* Roberto Posse: Lucio
* Thomas Elliot: Marco
* Carla Cassola: Lena
* Darren Modder: Joe Bob
* Lou Castel: un terrorista

## Referències

* ↑ «La llei de les armes». esadir.cat.
* ↑ «Year of the Gun». The New York Times.
* ↑ Serri, Víctor. «Cas Moro, plans i contraplans d’un segrest d’estat». Directa.cat, 04-09-2023. [Consulta: 13 octubre 2023].
# Ota Zítek

Otakar Zítek, també Ota o Otto (Praga, 5 de novembre de 1892 - Bratislava, 28 d'abril de 1955) fou un director, compositor d'òpera txec.

## Biografia

Després de graduar-se de l'escola de secundària a Praga, va estudiar teoria musical i composició amb Hermann Graedener i musicologia amb Guido Adler a Viena. Després de tornar a Bohèmia, també va ser deixeble de Vítězslav Novák. Va començar a compondre a Viena, publicant articles professionals i crítiques musicals, però va dedicar el seu principal interès a la direcció d'òpera.
El 1921 es va convertir en el director del Teatre de Brno, on es van representar les estrenes de les òperes de Leoš Janáček del 1921 al 1930 sota la seva direcció. Del 1926 al 1929 fou el dramaturg del teatre i el 1929 en fou director. A més, va ensenyar al Conservatori de Brno i va contribuir a la premsa diària amb les seves crítiques i articles professionals.
Del 1931 al 1939 va ser el director del teatre municipal de Pilsen. Va ser arrestat el 1939 i va passar dos anys al camp de concentració de Buchenwald. Després de tornar de la presó, va continuar treballant al teatre Pilsen. Un acte important va ser la instrumentació i la representació escènica del cicle de cançons de Janáček Diari d'un desaparegut el 1943.
Després de l'alliberament, va ser director convidat al Teatre 5 de maig de Praga i al Teatre Mahen de Brno. Del 1946 al 1949, va tornar a treballar com a director en aquest teatre. A més, va ser professor a l'Acadèmia d'Arts Escèniques Janáček i va dirigir el seu Departament d'òpera. Des de 1953 va donar classes a l'Acadèmia d'Arts Escèniques de Bratislava, on va morir el 1955.

## Referències

* ↑ Registre d’inscripció de naixement i bateig parròquia a l'església de Sant Haštal, al barri antic de Praga
* ↑ Diccionari musical txecoslovac de persones i institucions II. (M–Ž), 1965, Editorial de música estatal, Praga
# Platja de les Escaletes

La platja de les Escaletes és una platja urbana de la costa del Maresme, situada al municipi de Sant Pol de Mar (Maresme), sota el mur del passeig de l'Avinguda del Doctor Furest, entre la platja de les Barques i la Platjola. Té una longitud de 220 m, és força estreta i més ampla al costat de llevant, de sorra gruixuda. S'hi accedeix a peu des d'unes escales situades a l'avinguda del Doctor Furest. Per la seva situació a la façana marítima de Sant Pol, és una platja molt oberta que resulta poc adequada quan hi ha fort onatge. Des del 2022 hi està prohibit fumar.

## Referències

* ↑ «Platges». Ajuntament de Sant Pol de Mar.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Les Escaletes». Catalunya.com.
* ↑ «Sant Pol estrena una platja lliure de fum aquest estiu». Ajuntament de Sant Pol de Mar, 25-05-2022.
# Lucía López i Martínez

Lucía López i Martínez (Barcelona, 31 de gener del 1974) és una exjugadora d'hoquei sobre herba catalana.
Formada al Club d'Hoquei Gavà, va debutar en categoria sènior als 15 anys. El 1991 va fitxar pel Júnior Futbol Club, amb el qual va guanyar un Campionat de Catalunya. L'any 2000 va jugar amb el Reial Club de Polo de Barcelona, guanyant dos Lligues espanyoles, tres Copes de la Reina i tres Campionats de Catalunya. Internacional amb la selecció espanyola d'hoquei herba en vint-i-cinc ocasions, va participar a tres Jocs Olímpics, Atlanta 1996, finalitzant en la quarta posició, Sidney 2000 i Atenes 2004. També va aconseguir una medalla d'argent al Campionats d'Europa d'hoquei sobre herba i una medalla d'argent al Champions Challenge de 2003. Va retirar-se al final de la competició al final de la temporada 2005-06. Posteriorment, ha exercit d'entrenadora d'hoquei sobre herba en categories de formació.

## Palmarès
### Clubs

* 2 Lliga espanyola d'hoquei herba femenina: 2002-03, 2005-06
* 3 Copa espanyola d'hoquei herba femenina: 2002-03, 2003-04, 2004-05
* 4 Campionat de Catalunya d'hoquei herba femenina: 1990-91, 2002-03, 2003-04, 2005-06

### Selecció espanyola

* 4t lloc als Jocs Olímpics de Sidney 2000
* 1 medalla d'argent al Campionat d'Europa d'hoquei sobre herba femení: 2003

## Referències

* ↑ «Lucía López i Martínez». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Andreu, Raúl. «Quinto título para Holanda» (en castellà). El Mundo Deportivo, 14-09-2003. [Consulta: 26 abril 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa de Lucia López Martinez - FIH
# Upeneus filifer

Upeneus filifer és una espècie de peix de la família dels múl·lids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És una espècie marina.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oest del Pacífic central.

## Referències

* ↑ ITIS
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Pelayos de la Presa

Pelayos de la Presa és un municipi de la Comunitat de Madrid, envoltat pel de San Martín de Valdeiglesias llevat una punta oriental que limita amb Navas del Rey.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 910 | 1198 | 1422 | 2017 |
# Espressif Systems

Espressif Systems és una empresa xinesa privada tipus fabless del sector de disseny electrònic de semiconductors. Fou creada l'any 2008. La seva línia de productes inclou el disseny de microcontroladors i dispositius de radiofreqüència, tot integrat en sistemes SoC. Espressif compta amb uns 100 treballadors en els centres de R&D situats a Xangai, Shenzhen i Wuxi.
Empresa tipus fabless, és a dir, la fabricació és subcontractada a altres empreses (TSMC, Unisem).
Web : http://espressif.com/en

## Història

* 2008 : fundació de l'empresa.
* 2012 : llançament del xip SoC AS5900 Arxivat 2016-07-29 a Wayback Machine..
* 2013 : llançament del xip SoC ESP8089.
* 2014 : llançament del xip SoC ESP8266.
* 2015 : llançament del xip SoC ESP32.

## Referències

* ↑ «Dades de l'empresa Espressif Systems» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-12-31. [Consulta: 9 desembre 2016].
# Štěpán Trochta

Štěpán Trochta S.D.B. (Francova Lhota, Vsetín, 26 de març de 1905 - Litoměřice, 6 d'abril de 1974) va ser un bisbe txec de l'Església Catòlica, que patí primer la persecució dels nazis i després del règim comunista de la República Democràtica Txecoslovaca. Durant els seus darrers anys va ser cardenal in pectore.

## Biografia

Va néixer a Francova Lhota el 26 de març de 1905. Va rebre l'ordenació sacerdotal a Torí, on havia completat els seus estudis a l'Institut Filosòfic Salesià, el 29 de juny de 1932. Va ser minyó escolta Junák quan era un religiós salesià. Enviat a Moràvia, va haver d'interrompre la seva activitat didàctica i organitzativa després de l'ocupació nazi de Txecoslovàquia. Durant la guerra va ser un cap de la resistència. Després de l'atemptat contra Reinhard Heydrich, el governador nazi del Protectorat de Bohèmia i Moràvia, va ser detingut, torturat i empresonat als camps de Mauthausen i Dachau, on va sobreviure miraculosament.
El Papa Pius XII el nomenà bisbe de Litoměřice el 1947; tot i que el règim comunista txec li impedí realitzar la seva activitat episcopal. Entre 1948 i 1949 va ser el portaveu de la Conferència Episcopal Txecoslovaca en les negociacions amb el govern comunista. El 1953 va ser detingut pel Servei de Seguretat Txecoslovac, i després d'un judici de dos dies, el Tribunal Suprem el sentencià a 25 anys d'empresonament per espiar pel Vaticà. Va ser amnistiat el 1960, sent alliberat de la presó, però se li prohibí realitzar tota activitat pastoral. El 1969 el Papa Pau VI el nomenà cardenal in pectore, fent-se públic el 1973.
Va morir el 6 d'abril de 1974 a Litoměřice.

## Honors

    Cavaller de III Classe de l'orde de Tomáš Garrigue Masaryk (1992)

## Notes

* ↑ «Štěpán Cardinal Trochta [Catholic-Hierarchy]». [Consulta: 14 desembre 2021].
* ↑ Czechoslovakia: crossroads and crises, 1918-88 Norman Stone, Eduard Strouhal 1989 "Bishop Trochta was tried on 22-23 June 1954. Recalling his various period of imprisonment long afterwards among friends, he said: 'Not even in Mauthausen were things so bad. The German concentration camps were not to be compared with ..."

## Fonts

* The Cardinals of the Holy Roman Church - Trochta Arxivat 2013-12-24 a Wayback Machine.
* Catholic hierarchy
# Laura Brugués i Saló

Laura Brugués i Saló (Figueres, 1983) és una periodista d'esports catalana. Amb setze anys va començar a col·laborar a la COPE de Figueres, i amb 17, al Diari de Girona. També ha treballat en programes de Catalunya Ràdio i de Barça TV. Forma part del departament d'Esports de TV3 des del 2004, on ha seguit el Girona Futbol Club, el Barça B i el Centre d'Esports Sabadell Futbol Club, abans d'incorporar-se a la secció del Barça el 2014 fins a l'actualitat.

## Referències

* ↑ Testart, Marc. «A Messi, encara li queda corda i acabarà la seva carrera al Barça, no marxarà», 06-07-2020. [Consulta: 19 gener 2024].
* ↑ «Laura Brugués, ponent dels Amos de l’Àrea 2022». Emporda.info, 21-06-2022. [Consulta: 19 gener 2024].
# Ovella Xao

Ovella Xao és un grup de música català nascut a Sabadell l'any 2014, que fa música festiva. En formen part Pol Mòdol (veu), Aniol Riba (veu), Pau Mas (guitarra i veus), Josep Puig (baix), Arnau Marquina (teclat), Miquel Bonmassip (bateria), Aleix Herraiz (trombó) i Sergi Montcada (trompeta). El nom del grup és un joc amb l'himne popularBella ciao, després d'uns primers temps en què tocaven amb el nom de DS21, una etapa molt experimental per a ells. Toquen música per ser tocada en directe, però sense renunciar a estils com l'ska o el reggae.

## Discografia

* Trempera matinera (autoeditat, 2014)
* #Pastureig (autoeditat, 2016)
* Cant corral (Barcelona Animació, 2018)

## Referències

* ↑ Planagumà, Guillem. «Ovella Xao. Festa en clau d'humor». La Tornada. Arxivat de l'original el 1 d’abril 2017. [Consulta: 1r abril 2017].
* ↑ «Ovella Xao porta la seva música de fusió a Canillo». El Periòdic.ad, 18-06-2016. [Consulta: 1r abril 2017].

## Enllaços externs

* Ovella Xao - Lloc web oficial
* Ovella Xao a Viasona
# Mayotte i dependències

La colònia francesa de Mayotte i dependències fou territori colonial francès creat el 6 de gener de 1886 i va existir fins al 12 de gener de 1896 quan fou agregada com a districte a l'illa de la Reunió; la colònia fou restaurada el 9 de setembre de 1899 i va existir jurídicament fins al 25 de juliol de 1912 quan les illes Comores van ser incorporades com a districte a la colònia de Madagascar i dependències.

## Història

La colònia estava integrada per l'illa de Mayotte, les illes Glorioses i altres illots menors, i tres teòrics protectorats sota autoritat del governador de la colònia per mitjà de residents locals: el sultanat d'Anjuan, el sultanat de Moheli i el sultanat de la Gran Comora. Els 1892 els kabars o governs locals foren suprimits (però no abolits). El 1896 el governador de Mayotte i dependències fou rebaixat a la condició d'administrador, dependent altre cop del governador de l'illa de la Reunió, però la dificultat de comunicació va aconsellar restaurar el govern separat de la colònia el 1899.
Els sultans foren deposats progressivament i el càrrec no fou cobert; el 1904 els sultanats foren abolits; el 1907 es va crear la Societat Colonial de Bambao i el 1908 es va decidir la integració de la colònia a Madagascar que no es va portar a terme efectivament per, entre altres causes, el litigi plantejat pel sultà deposat de la Gran Comora, que va acabar guanyant el plet a França i no va renunciar als seus drets fins al 1911. Llavors el 1912 es va ratificar la integració a Madagascar el 25 de juliol de 1912, si bé no fou efectiva fins al 23 de febrer de 1914. Com que Tananarive era llunyana i els pressupostos reduïts, les Comores van quedar marginades i van acumular retards en el seu desenvolupament.

## Governants
### Governadors

* 1887 - 1888 Paul Louis Maxime Celoron de Blainville
* 1888 - 1893 Pierre Louis Clovis Papinaud
* 1893 - 1896 Étienne Théodore Lacascade

### Administradors-superiors (subordinats al governador de l'illa de la Reunió)

* 1896 - 1897 Auguste Pereton (interí)
* 1897 - 1899 Louis Alexandre Antoine Mizon

### Governadors

* 1899 - 1900 Pierre Louis Clovis Papinaud (segona vegada)
* 1900 - 1902 Pierre Hubert Auguste Pascal
1902 Louis Célestin Jean Baptiste Lemaire
* 1902 - 1904 Alfred Albert Martineau
* 1904 - 1905 Jules Martin (interí)
* 1905 - 1906 Jean Auguste Gaston Joliet
* 1906 - 1907 Fernand Foureau
* 1907 - 1908 Paul Désiré Patté (interí)

### Administradors (subordinats als governadors-generals de Madagascar)

* 1908 - 1909 Charles Henri Vergnes
* 1909 - 1910 Ernest Michel Bonneval
* 1910 - 1911 Michel Joseph Paul Astor
* 1911 Frédéric Estèbe
* 1911 - 1913 Gabriel Samuel Garnier-Mouton
* 1913 - 1914 Honoré Cartron

## Referències

* Història de les Comores
* Worldstatesmen per Ben Cahoon
# Soiuz 16

Soiuz 16 (rus: Союз 16, Unió 16) va ser un vol de proves tripulat en 1974 per a un vol espacial conjunt entre la Unió Soviètica i els Estats Units que va culminar en la missió Apollo-Soiuz en juliol de 1975. Una tripulació soviètica de dos cosmonautes van provar l'anell d'acoblament i altres sistemes per a ser utilitzats en el vol conjunt.

## Tripulació

| Posició | Cosmonauta | Cosmonauta |
| Comandant | Anatoli Filíptxenko Segon vol espacial | Anatoli Filíptxenko Segon vol espacial |
| Enginyer de vol | Nikolai Rukavíxnikov Segon vol espacial | Nikolai Rukavíxnikov Segon vol espacial |

### Tripulació de reserva

| Posició | Cosmonauta | Cosmonauta |
| Comandant | Vladímir Djanibékov | Vladímir Djanibékov |
| Enginyer de vol | Borís Andréiev | Borís Andréiev |

### Tripulació en suport

| Posició | Cosmonauta | Cosmonauta |
| Comandant | Iuri Romanenko | Iuri Romanenko |
| Enginyer de vol | Aleksandr Ivantxénkov | Aleksandr Ivantxénkov |

## Paràmetres de la missió

* Massa: 6800 kg
* Perigeu: 184 km
* Apogeu: 291 km
* Inclinació: 51,8°
* Període: 89,2 min

## Referències

* ↑ «Spaceflight mission report: Soyuz 16». [Consulta: 29 juny 2019].

## Enllaços externs

* Diari del Soiuz 16 Arxivat 2022-05-21 a Wayback Machine.
# Upeneus doriae

Upeneus doriae és una espècie de peix de la família dels múl·lids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 20 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oest de l'oceà Índic.

## Referències

* ↑ ITIS
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Pele (deïtat)

* Per a altres significats, vegeu «Pele».
Pele, Pelé o Pélé, en hawaïà Pele, pronunciat en alfabet fonètic internacional:ˈpɛlɛ, és la deessa hawaïana del foc, els llamps, de la dansa, dels volcans i de la violència. Segons la llegenda, Pele és originària de Tahití d'on va ser expulsada per estar en conflicte permanent amb la seva germana i també deessa de l'aigua Nāmaka. Es va refugiar a l'arxipèlag de Hawaii i va residir al Kīlauea des d'on on provocava erupcions volcàniques i terratrèmols. És una de les principals deesses de la mitologia hawaiana i objecte d'un important culte amb nombroses cançons, cerimònies i ofrenes.
Aquesta deessa dona nom a tres formacions volcàniques: els cabells i llàgrimes de Pele, un tipus de lava estirada pel vent en fins filaments i un tipus de vidre volcànic i també el Limu o Pele, un esclat d'una bombolla de lava.
Pele es representa sota la forma d'una dona jove amb els cabells llargs sense recollir, de vegades coronada amb una corona de flors A la mà té una Paʻoa, un bastó màgic, amb el qual desencadena les erupcions volcàniques.

## Vegeu també

* Cabells de Pelé

## Referències

* ↑ Kilauea Iki Trail Guide |éditeur=Hawaiʻi Volcanoes National Park

## Enllaços externs

* http://www.nps.gov/havo/planyourvisit/brochures.htm
* http://www.nps.gov/havo/planyourvisit/upload/kilauea_iki_trail_guide_web.pdf
# Eusebi Busquets i Conill

Eusebi Busquets i Conill (Barcelona, 1875-1962) va ésser un tallista i dibuixant de plans de mobiliari que treballà amb el seu cosí Joan Busquets i Cornet.
Cap al 1926 exercí de secretari-administrador del Foment de les Arts Decoratives i dirigí Arts i Bells Oficis (1927-1931) de la mateixa entitat.

## Bibliografia

* Mas i Peinado, Ricard: Els artistes catalans i la publicitat (1888-1929). Parsifal Edicions, Barcelona, 2002. ISBN 84-95554-16-X, plana 164.

## Referències

* ↑ «Eusebi Busquets i Conill». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Platja Sarakiniko

Platja Sarakiniko és una platja a l'Illa grega de Melos. Està situada a la costa nord de l'illa. Sovint és comparada amb un paisatge lunar. La població local se sol referir al paisatge característic de Sarakiniko com paisatge lunar per raó de la seva particular aparença. La platja de pinyol blanc té aquestes característiques inusuals com a conseqüència de que les roques volcàniques han estat erosionades pel vent i les onades. Sarakiniko és un dels paisatges més fotografiats al mar Egeu.

## Platja

La platja de Sarakiniko només cobreix una petita part de tot el lloc. La platja està enclavada entre les formacions de roca blanca. Està fet de sorra blanca fina. Un parell d'arbres ofereixen petites zones d'ombra a la part posterior de la platja.

## Desert

Mentre que el costat oest de Sarakiniko ofereix un paisatge lunar, el costat est de Sarakiniko és un desert. Amb plantes seques i terrenys rocosos, aquest costat de Sarakiniko també acull un vaixell naufragat que els visitants poden veure quan les onades es recuperen. El vaixell anomenat "Àfrica" es va estavellar a Sarakiniko el 2003.

## Galeria

* La vista de Sarakiniko
* Platja Blanca de Sarakiniko
* Formació de la natura
* Roques blanques 1
* Roques blanques 2
* Roques blanques 3
* La platja 1
* La platja 2
* Sarakiniko en formes
* Vista de Sarakiniko
* Sarakiniko central
* Banyistes a la platja de Sarakiniko

## Referències

* ↑ «Sarakiniko». Milos Island. [Consulta: 22 gener 2023].
* ↑ Vichou, N, Pictures of Sarakiniko.
* ↑ «Sarakiniko Beach, Milos: Greece's Lunar Marvel». G&T, 23-01-2023. [Consulta: 23 gener 2023].
* ↑ «Sarakiniko Shipwreck» (en anglès). Feel Greece. [Consulta: 26 maig 2023].

## Enllaços externs

* Vista de la platja a Flickr
# Lebkhata

Lebkhata (àrab لبخاتة) és una comuna rural de la província de Jerada de la regió de L'Oriental. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 2.612 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].