OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alta Cuina

L'alta cuina (en francès, haute cuisine) va ser a França una etiqueta referida a la cuina de grans restaurants i hotels de luxe internacionals durant els 70 i els 80, i que encara utilitzen algunes guies gastronòmiques, com la Guia Michelin, per a referir-se a restaurants cars que se suposa, segons els seus crítics, que són de qualitat.
Fins a la dècada de 1970, aquesta gran cuina es definia per la tradició de la cuisine classique francesa, codificada principalment per Auguste Escoffier.
Es caracteritza per ser considerada el que els francesos adoren, "luxe", és a dir un producte car que en principi no estigui a l'abast de tothom, i que segons la seva cultura ha de ser forçadament bo, o almenys ha de tenir una imatge que ho és. Als anys 70 i 80 corresponia a la nouvelle cuisine, tendència gastronòmica francesa de l'època, d'estil burgès, caracteritzada per les racions minúscules, les salses lletoses per a aconseguir sabors subtils, preparacions meticuloses i carta de vins cara. El servei de les taules també està molt especialitzat i diversificat.
Actualment no està definida per un estil particular, només cal que un crític de cuina francès posi aquesta etiqueta segons els seus criteris personals.
El concepte de cuina burgesa, front a la cuina popular, existia des de l'antiguitat i fins i tot en èpoques considerades tradicionalment com poc refinades com en la cuina medieval. És aquest concepte, cuina burgesa el que fan servir els gastrònoms al segle xxi a la resta de cultures.

## A Catalunya

L'anomenada cuina d'autor, dita també, en expressions més o menys afortunades, alta cuina, cuina creativa o cuina d'avantguarda, ha donat, d'uns anys ençà, una projecció internacional a la cuina catalana.

## Referències

* ↑ «Cuina d'Autor». Web. Generalitat de Catalunya, 01-03-2013. [Consulta: març 2013].

## Bibliografia

* Académie des gastronomes, La Haute Cuisine française : les cent menus du Président, Paris, J.-P. Delarge, 1975.
* Craig Claiborne, Pierre Franey, La Haute Cuisine de France, Paris, Livres Time-Life, 1971.
* Nicolas de Rabaudy, Sandrine Courau, Renaud Marca, La Haute Cuisine française, Genève, Minerva, 2000.
* Recettes : la haute cuisine de France, Paris, Livres Time-Life, 1971.
* La Haute Cuisine française, Paris, Corlet, 1990.
* Nicolas Rabaudy, Antoine Westermann, La Haute Cuisine française, Genève, Minerva, 2006

## Enllaços externs

* Web oficial de la Cambra sindical de la haute cuisine francesa Arxivat 2008-05-09 a Wayback Machine.
# Alseuosmiàcies

Alseuosmiaceae és una família de plantes amb flors dins l'ordre Asterals, són plantes natives de Nova Caledònia i Nova Zelanda on creix en selves plujoses. Són arbusts amb les fulles enteres i les vores enteres o serrades. Les flors són solitàries o rarament s'agrupen en racems. El fruit és una baia. Aquesta família va ser descrita per Herbert Kenneth Airy Shaw, i publicat a Kew Bulletin 18: 249. 1965.

## Gèneres

* Alseuosmia A.Cunn., 1838
* Crispiloba Steenis, 1984
* Platyspermation Guillaumin, 1950
* Wittsteinia F.Muell., 1961 (sin.: Memecylanthus Gilg i Schltr., Pachydiscus Gilg & Schltr., Periomphale Baill.)

## Referències

* ↑ The Angiosperm Phylogeny Group III ("APG III", en orden alfabético: Brigitta Bremer, Kåre Bremer, Mark W. Chase, Michael F. Fay, James L. Reveal, Douglas E. Soltis, Pamela S. Soltis y Peter F. Stevens, además colaboraron Arne A. Anderberg, Michael J. Moore, Richard G. Olmstead, Paula J. Rudall, Kenneth J. Sytsma, David C. Tank, Kenneth Wurdack, Jenny Q.-Y. Xiang y Sue Zmarzty) «An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG III.». Botanical Journal of the Linnean Society, 161, 2009, pàg. 105-121.
* ↑ «Alseuosmiàcia». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 4 juliol 2013].
* ↑ Gèneres a taxonomicon
* ↑ «Alseuosmiaceae en GRIN». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 2 abril 2014].
# Sala Tres

La Sala Tres és una galeria d'art ubicada a Sabadell, dins l'Acadèmia de Belles Arts. La Sala Tres va ser important perquè va constituir un assaig d'organització en grups de treball, de generació d'activitats d'estudi i de teoria, de vocació interdisciplinària... Un dels seus principis és particularment indicatiu del seu mètode de treball: «Que els treballs dels diferents grups que aquest programa pressuposa estiguin en absoluta independència, però en discussió permanent a nivell d'assemblea». De fet, un dels membres de la Sala Tres, l'artista Fina Miralles, va formar part de l'Àmbit de recerca a la Fundació Miró, on també es van establir pautes assembleàries a l'hora de prendre les decisions relatives a la programació.

## Referències

* ↑ Segade, Manuel. Haver fet un lloc on els artistes tinguin dret a equivocar-se. Històries de l'Espai 10 i l'Espai 13 de la Fundació Joan Miró. Barcelona: Fundació Joan Miró, 2014. ISBN 978-84-941239-8-6 [Consulta: 25 abril 2014]. Permís de reutilització CC-BY-SA 3.0 via OTRS
# Sala Rusiñol

La Sala Rusiñol és una galeria d'art fundada l'any 1986 per Ignasi Cabanas a Sant Cugat del Vallès. La sala exposa artistes reconeguts que conreen la tradició de la pintura figurativa tot obrint-se a l'ampli marge que va del realisme a la nova figuració.
La sala es va inaugurar el dia 13 de maig de 1986. Des de la seva fundació s'hi han fet aproximadament unes quatre-centes exposicions, i hi han passat més de dos-cents pintors, entre els quals destaquen Carles Nadal, Joan Abelló, Ramon Aguilar i Moré, Benet Sarsanedas, Jesús Casaus, Miquel Cabanas o Josep Grau-Garriga. Entre la darreria del 2010 i mitjans de 2011 va celebrar el 25è aniversari d'activitat cultural amb un seguit d'actes, exposicions i publicacions que recollien aquest quart de segle de dedicació a l'art. L'exposició que va cloure la celebració va incloure cinquanta obres de cinquanta artistes que han tingut alguna relació amb la sala durant aquests vint-i-cinc anys d'història.

## Referències

* ↑ International directory of arts. K.G. Saur, 2008. ISBN 978-3-598-23115-5 [Consulta: 5 abril 2012].
* ↑ «“La Sala Rusiñol és una galeria viva i plena d'il·lusions”». Tot Sant Cugat, 17-06-2011.
* ↑ Sala Rusiñol Arxivat 2013-12-08 a Wayback Machine. a Galeries de Catalunya
* ↑ «Història de la Sala Rusinyol». Arxivat de l'original el 2013-01-30. [Consulta: 5 abril 2012].
* ↑ «Exposicions de Benet Sarsanedas». Arxivat de l'original el 2008-12-03. [Consulta: 5 abril 2012].
* ↑ Tot Sant Cugat, La Sala Rusiñol
* ↑ Susana Camps. El sueño robado. Editorial Montesinos, 1989, p. 70–. ISBN 978-84-7639-099-3 [Consulta: 5 abril 2012].
* ↑ «Sala Rusiñol: 25 anys treballant per oferir un alt nivell pictòric». Ràdio Sant Cugat, 17-06-2011.
* ↑ 25è Aniversari de la Sala Rusiñol, Revista Bonart, Juny de 2011
* ↑ «Vint-i-cinquè aniversari de la Sala Rusiñol amb ‘50 Dotzes'». Tot Sant Cugat, 23-06-2011.>
# Alfons V

Alfons V és el nom dels següents personatges:
* Alfons V de Lleó (996 - 1028), rei de Lleó i Galícia.
* Alfons V de Ribagorça (1358 - 1425), comte de Ribagorça.
* Alfons V d'Aragó dit “el Magnànim” o (1416 - 1458), comte de Barcelona i rei d'Aragó.
* Alfons V de Portugal dit “l'Africà” (1432 - 1481), rei de Portugal.
# Saint-Michel-en-Grève

Saint-Michel-en-Grève (en bretó Lokmikael-an-Traezh) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 2006 tenia 464 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 363 | 372 | 382 | 398 | 376 | 399 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | René Ropartz | |
# SEAT Fura

El SEAT Fura és un automòbil del segment B produït pel fabricant SEAT entre els anys 1981 i 1986, En realitat és una remodelació del Seat 127, que es correspon amb la que va experimentar el FIAT 127 que havia estat construït per la firma des d'abril de 1972. Els principals canvis externs són una calandra major que inclou els llums, i unes òptiques del darrere de nou disseny.
Un cop expirada la llicència del 127, SEAT es va veure obligada a desenvolupar una nova versió amb un nou nom que es va presentar a finals de 1981 per a l'any model de 1982. Estava disponible en tres i estils de carrosseria hatchback de cinc portes. Les vendes van començar el gener de 1982.
Les versions berlines de dues i quatre portes del Fiat 127 es van suspendre. El Fura mai va estar disponible amb la unitat més gran de 1.010 cc que es va veure al SEAT 127, però va rebre la transmissió manual de cinc velocitats de sèrie.
Després del rentat de cara de 1983, es va presentar el SEAT Fura Dos: no es diferenciava gaire del seu predecessor, principalment pels fars i els intermitents més petits. Després de l'aparició del Seat Ibiza, la raó de ser d'aquest vehicle va desaparèixer, car es tractava només de cobrir un forat de mercat amb un vehicle més evolucionat que el Seat 127 fins a l'aparició del seu substitut.
A la versió amb el motor de 903 cc que va constituir el gruix de les vendes, s'hi va afegir la versió Crono, dotada amb el conegut motor Lampredi de 1.438 cc i d'origen Fiat 124S, que va passar a convertir-se en la versió esportiva, amb una efectivitat destacable. El SEAT Fura Crono es va utilitzar a la sèrie de ral·lis d'una marca Copa Fura, que es va llançar el 1983 i va acabar el 1985. Els cotxes van ser ajustats per Abarth i van produir 90 CV.

## Referències

* 1 2 Automobil Revue '83 (en german, french). 78. Berne, Switzerland: Hallwag, AG, March 10, 1983, p. 492–493. ISBN 3-444-06065-3.
* ↑ World Cars 1982. Pelham, NY: L'Editrice dell'Automobile LEA/Herald Books, 1982, p. 215. ISBN 0-910714-14-2.
* ↑ «Throwback Thursday: 1984 Seat Ibiza first drive». autocar.co.uk, 7 December 2017. [Consulta: 22 octubre 2020].
* ↑ «SEAT Ibiza's launch was in 1984». clubs1.net, 31-01-2017. [Consulta: 22 octubre 2020].
* ↑ «Historia: SEAT Fura». seatfansclub.com, 19-11-2011. [Consulta: 22 octubre 2020].
* ↑ «1980–1989: SEAT History». SEAT UK, 11-02-2012. [Consulta: 11 febrer 2012].
* ↑ «SEAT Fura Crono Gr. B (De 1982)». seatfansclub.com, 20-07-2004. Arxivat de l'original el 20 July 2004. [Consulta: 22 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Anàlisi del Fura Crono a www.pieldetoro.net Arxivat 2008-05-06 a Wayback Machine.
# Analogia (biologia)

En biologia dues estructures són anàlogues si presenten la mateixa o similar funció per un mecanisme semblant però que ha evolucionat separadament. Les estructures similars poden haver evolucionat per diferents camins, en un procés conegut com a convergència evolutiva, o bé poden ser homòlogues.
El concepte analogia es contraposa al concepte homologia, que fa referència a dues estructures que comparteixen un avantpassat comú i comparteixen una estructura bàsica. Les estructures homòlogues poden retenir la funció que servia a l'ancestre comú o poden adquirir funcions diferents com per exemple les ales dels ocells versus les potes dels mamífers.
# Analogia del rellotger

L'analogia del rellotger, en anglès: watchmaker analogy o watchmaker argument, és un argument teleològic. que mitjançant una analogia, aquest argument manifesta que un disseny implica un dissenyador. Aquesta analogia ha tingut un paper prominent en la teologia natural i l'"argument del disseny," s'ha fet servir per donar suport als arguments sobre l'existència de Déu i per al Disseny intel·ligent de l'univers. William Paley en el seu llibre publicat el 1802, Natural Theology or Evidences of the Existence and Attributes of the Deity va ser un dels que el va utilitzar.
L'any 1859 es va fer pública la teoria de la selecció natural de Charles Darwin la qual explicava el mecanisme de la diversitat biològica i proposava un argument contrari al de l'analogia del rellotger.
Als Estats Units, des de la dècada de 1960, els creacionistes han presentat versions revisades de l'analogia del rellotger per combatre els conceptes d'evolució i selecció natural.

## Argument

l'analogia del rellotger consisteix en la comparació de certs fenòmens naturals amb un rellotge. Típicament aquesta analogia es presenta com un preludi de l'argument teològic i generalment es presenta com:
* El complex mecanismes d'un rellotge necessita un dissenyador intel·ligent
* Com en un rellotge, la complexitat d' X (un òrgan en concret o un organisme, l'estructura del sistema solar, la vida, l'univers, qualsevol cosa complexa) necessita un dissenyador.
En aquesta presentació, el pas primer de l'analogia del rellotge no funciona com una premissa a un argument, sinó que funciona com un aparell i un preàmbul. La seva intenció és la d'establir la plausabilitat de la premissa general : pots dir, simplement mirant a alguna cosa, quan és o quan no és el producte d'un disseny intel·ligent.

## Referències

* ↑ William Paley - William Carey University

### Fonts

* Paley, William. Natural Theology, Or, Evidences of the Existence and Attributes of the Deity. Collected from the Appearances of Nature.. Philadelphia: John Morgan, 1802.
* Richerson. Not by Genes Alone: How Culture Transformed Human Evolution. University of Chicago Press, 2005. ISBN 0-226-71284-2.

## Enllaços externs

* William Paley (1743–1805)
* Recapitulation and Conclusion", By Charles Darwin.
* Chaos in the Solar System, by J Laskar
* The Watchmaker Analogy Animated and Dramatically Read
# San Servando

San Servando és una entitat de població de l'Uruguai a l'extrem oriental del departament de Cerro Largo, sobre la frontera amb el Brasil. Té una població aproximada de 100 habitants, segons les dades del cens del 2004. És a 7 metres sobre el nivell del mar.

## Referències

* ↑ Mapa, localització, clima i altres dades (anglès)
# Amour et Mélasse

Amour et Mélasse, també conegut com His First Job i Love and Molasses en francès, és un curtmetratge mut francès de 1908 acreditat a Georges Méliès. Va ser venut als Estats Units per la Star Film Company de Méliès i està numerat 1246–1249 als seus catàlegs; no hi ha cap llançament documentat a la França natal de Méliès en aquell moment.
Una anàlisi de l'estil de la pel·lícula de 1981, publicada en una guia del Centre National de la Cinématographie de l'obra de Méliès, va concloure que aquesta pel·lícula és probablement una de les dirigides per l'empleat de Méliès, un actor conegut com Manuel. La "melassa" que apareix a la pel·lícula és en realitat aigua; els efectes especials de la pel·lícula es treballen amb escamoteigs.

## Referències

* 1 2 Malthête, Jacques & Mannoni, Laurent (2008), L'oeuvre de Georges Méliès, Paris: Éditions de La Martinière, p. 354, ISBN 9782732437323
* ↑ Hammond, Paul (1974), Marvellous Méliès, Londres: Gordon Fraser, p. 146, ISBN 0900406380
* ↑ Méliès, Georges (2008), Georges Méliès: First Wizard of Cinema, Los Angeles: Flicker Alley, ISBN 1893967352
* 1 2 Essai de reconstitution du catalogue français de la Star-Film; suivi d'une analyse catalographique des films de Georges Méliès recensés en France, Bois d'Arcy: Service des archives du film du Centre national de la cinématographie, 1981, p. 329, ISBN 2903053073

## Enllaços externs

* Amour et Mélasse a YouTube
# Anacroneuria yameo

Anacroneuria yameo és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids que es troba a Sud-amèrica: Colòmbia, el Perú i Bolívia.
El seu nom científic fa referència a l'ètnia yameo del Perú.

## Descripció

* Els adults tenen el cap i el pronot groc amb punts foscos irregulars als cantons, el segment de la tíbia marró en alguns trams i les ales transparents amb la nervadura clara llevat d'algunes àrees.
* La femella presenta 4 lòbuls a la placa subgenital i les seues ales anteriors fan una llargària d'11,5 mm.
* El mascle té ganxos esvelts i les seues ales anteriors fan una llargada de 10 mm.
* La nimfa no ha estat encara descrita.
* En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Referències

* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)
* ↑ Colombian and Ecuadorian Anacroneuria (Plecoptera: Perlidae): seven new species, records and life stages (anglès)
* ↑ Stark, B.P. & R.W. Baumann, 2011. Records of Anacroneuria (Plecoptera: Perlidae) from Bolivia and Paraguay with descriptions of three new species. Illiesia, 7(19):182-191. «PDF».
* 1 2 Stark & Sivec, 1998. Scopolia 40:60.
* ↑ Zúñiga, M. del C., B.P. Stark, W. Cardona, C. Tamaris-Turizo, & O.E. Ortega, 2007. Additions to the Colombian Anacroneuria fauna (Plecoptera: Perlidae) with descriptions of seven new species. Illiesia, 3(13):127-149. «PDF».

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# San Procopio

San Procopio és un comune (municipi) de la Ciutat metropolitana de Reggio de Calàbria, a la regió italiana de Calàbria, situat a uns 90 km al sud-oest de Catanzaro i a uns 30 km al nord-est de Reggio de Calàbria. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 529 habitants.
San Procopio limita amb els municipis següents: Cosoleto, Melicuccà, Oppido Mamertina, Sant'Eufemia d'Aspromonte, Seminara i Sinopoli.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 31 gener 2020].
# San Quintín (Chiapas)

San Quintín és un poble del municipi d'Ocosingo, a l'Estat de Chiapas, a Mèxic. Està situat dins la Selva Lacandona, a 200 metres per damunt del nivell del mar. La població de San Quintín és de 1233 habitants.

## Referències

* ↑ http://mexico.pueblosamerica.com/i/san-quintin-3
# Animal Save Movement

Animal Save Movement és una comunitat que treballa per aconseguir un planeta just i habitable per a tothom. The Save Movement és una xarxa internacional, que va néixer a Toronto, Canadà, present en al menys 60 països del món. L’objectiu és sensibilitzar sobre els animals de granja, ajudar a les persones a convertir-se en vegans i construir un moviment massiu de justícia animal de base. Animal Save Movement es va fundar el desembre del 2010 amb el començament de Toronto Pig Save: donant testimoni de porcs en el seu camí cap a la matança.

## Referències

* ↑ «Activistas en Bolivia dan cariño a animales antes de entrar al matadero» (en castellà), 28-11-2018. [Consulta: 21 juny 2021].
# Manuel Sarabia López

Manuel Sarabia López (Abanto-Zierbena, 9 de gener de 1957) és un exfutbolista i entrenador de futbol basc. Com a jugador, ocupava la posició de davanter.

## Trajectòria

Sorgeix de les categories inferiors de l'Athletic Club. El 19 de setembre de 1976 debuta amb el primer equip, contra el CD Málaga, i a la 78/79 es consolida com a jugador a San Mamés. Seria un dels futbolistes més importants de l'Athletic durant la dècada dels 80, amb 284 partits i 83 gols, dels quals 16 van contribuir a obtindre el títol de Lliga a la temporada 82/83, que es renovaria a la campanya posterior.
Entre 1988 i 1991 milità al CD Logroñés, també a primera divisió, on va coincidir entre d'altres amb Quique Setién. Després de retirar-se com a futbolista, es fa càrrec de l'equip B de l'Athletic entre 1995 i 1997. La campanya 99/00 dirigeix el CD Badajoz, i el 2002, el CD Numancia.

## Selecció espanyola

Sarabia va disputar 15 partits i va marcar dos gols amb la selecció espanyola, un d'ells al famós 12-1 contra Malta. Va participar en l'Eurocopa de 1984.

## Títols

* Lliga: 1982–83, 1983–84
* Copa del Rei: 1983–84
* Supercopa d'Espanya: 1984

## Referències

* ↑ «Los hombres de Setién». Marca, 14-01-2020 [Consulta: 19 gener 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Alchornea

Alchornea és un gènere de plantes amb flors dins la família euforbiàcia. Inclou 70 espècies tropicals incloent, Alchornea triplinervia.

## Descripció

Són arbres o arbusts dioics. Fruit en càpsula i llavors tuberculades.
El gènere i va ser descrit per Olof Swartz i publicat a Nova Genera et Species Plantarum seu Prodromus 6, 98. 1788.

### Espècies

| Alchornea acutifolia Alchornea adenophila Alchornea alnifolia Alchornea anamariae Alchornea androgyna Alchornea annamica Alchornea aquifolium Alchornea bogotensis Alchornea borneensis Alchornea britonii Secco Alchornea castaneaefolia Alchornea chiapasana Alchornea coelophylla Alchornea cordifolia Alchornea costaricensis Alchornea davidi Alchornea discolor Poepp. Alchornea floribunda Alchornea fluviatilis Alchornea gardneri Alchornea glabrata Alchornea glandulosa Poepp. Alchornea grandiflora Müll.Arg. Alchornea grandis Alchornea guatemalensis Alchornea hilariana Alchornea hirtella Alchornea humberti | Alchornea hunanensis Alchornea integrifolia Alchornea latifolia Sw. Alchornea laxiflora Alchornea liukiuensis Alchornea megalophylla Alchornea mildbraedii Alchornea mollis Alchornea occidentalis Alchornea pearcei Alchornea perrieri Alchornea petalostyla Alchornea pubescens Merr. Alchornea rhodophylla Alchornea rugosa Alchornea scandens Alchornea sicca Alchornea sidifolia Müll.Arg. Alchornea tachirensis Alchornea tiliaefolia Alchornea trewioides Alchornea triplinerva Alchornea triplinervia (Spreng.) Müll.Arg: Alchornea ulmifolia Alchornea vanioti Alchornea villosa Alchornea websteri Secco Alchornea yambuyaensis |

## Referències

* ↑ Alchornea en PlantList
* ↑ «Alchornea en». World Checklist of Selected Plant Families.
* 1 2 «Alchornea». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 12 novembre 2012].

## Bibliografia

* Brako, L. & J. L. Zarucchi. (editors) 1993. Catalogue of the Flowering Plants and Gymnosperms of Peru. Monogr. Syst. Bot. Missouri Bot. Gard. 45: i–xl, 1–1286.
* Idárraga-Piedrahita, A., R. D. C. Ortiz, R. Callejas Posada & M. Merello. 2011. Flora de Antioquia. Catálogo de las Plantas Vasculares, vol. 2. Listado de las Plantas Vasculares del Departamento de Antioquia. Pp. 1-939.
* Macbride, J. F. 1951. Euphorbiaceae, Flora of Peru. Publ. Field Mus. Nat. Hist., Bot. Ser. 13(3A/1): 3–200.
* Secco, R. d. S. 2004. Alchorneae (Euphorbiaceae): (Alchornea, Aparisthmium e Conceveiba). Fl. Neotrop. 93: 1–194.

## Enllaços externs

* Informació de Malpighiales - Angiosperm Phylogeny Website
* Clau d'identificació de famílies Arxivat 2006-03-06 a Wayback Machine.
* Imatges i descripció de famílies - 2º sistema Cronquist