OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Duck Hill

Duck Hill és una població dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 746 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Duck Hill tenia 746 habitants, 307 habitatges, i 201 famílies. La densitat de població era de 279,6 habitants per km².
Dels 307 habitatges en un 36,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,3% hi vivien parelles casades, en un 16,6% dones solteres, i en un 34,5% no eren unitats familiars. En el 33,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,43 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,3% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 26,5% entre 25 i 44, un 20,4% de 45 a 60 i un 15,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 69,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.118 $ i la renda mediana per família de 29.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.731 $ mentre que les dones 17.639 $. La renda per capita de la població era d'11.550 $. Entorn del 18,9% de les famílies i el 21,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Duck Hill». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Duck Hill». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Duck Key

Duck Key és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 443 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Duck Key tenia 443 habitants, 235 habitatges, i 141 famílies. La densitat de població era de 198,9 habitants/km².
Dels 235 habitatges en un 8,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,6% hi vivien parelles casades, en un 3% dones solteres, i en un 39,6% no eren unitats familiars. En el 33,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,89 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,32.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 8,8% tenia menys de 18 anys, un 2,3% entre 18 i 24, un 20,8% entre 25 i 44, un 40% de 45 a 60 i un 28,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 54 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 101 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.125 $ i la renda mediana per família de 39.708 $. Els homes tenien una renda mediana de 50.341 $ mentre que les dones 26.429 $. La renda per capita de la població era de 29.007 $. Entorn del 23,4% de les famílies i el 16,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Duck Key». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Duck Key». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Dyscophus insularis

Dyscophus insularis és una espècie de granota de la família Microhylidae que viu a Madagascar.

## Referències

* Glaw, F. & Vences, M. 2004. Dyscophus insularis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 27 d'abril del 2008.
# Dysdera balearica

Dysdera balearica és una espècie d'aranya araneomorfa de la família dels disdèrids (Dysderidae). Fou descrita per primera vegada l'any 1873 per Thorell. El seu nom d'espècie li ha ve donat en referència al lloc del seu descobriment, les illes Balears.
Aquesta espècie és endèmica de Mallorca (Balears). El mascle fa uns 10,4 mm i les femelles de 10,2 mm a 13,0 mm.

## Referències

* 1 2 Thorell, 1873: Remarks on synonyms of European spiders. Part IV. Uppsala, p.375-645 (text íntegre).
* ↑ Bosmans, Lissner & Hernández-Corral, 2017: The spider family Dysderidae in the Balearic Islands. Zootaxa, n.4329(4), p.375-391.

## Enllaços externs

* (anglès) World Spider Catalog: Dysdera balearica (Walckenaer, 1802) en la família Dysderidae +base de dades
# Dubróvnoie

* Per a altres significats, vegeu «Dubróvnoie (raion de Vagraixí)».
Dubróvnoie - Дубровное (rus) - és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 59 habitants. Pertany al districte municipal de Volsk.

## Referències

* ↑ «Регионы России → Саратовская обл. → Вольский р-н → Александровка с.». Arxivat de l'original el 2015-04-05.
* ↑ Коряков Ю. Б. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2018-03-24.
# Dècada del 620

La dècada del 620 comprèn el període que va des de l'1 de gener del 620 fins al 31 de desembre del 629.

## Esdeveniments

* 620 - Fundació d'Edimburg
* 622 - Hègira, comença l'establiment de l'islam
* Els serbis i els croats emigren cap als Balcans
* Guerra entre els perses i l'Imperi Romà d'Orient
* El grec esdevé llengua oficial a l'Imperi Romà d'Orient

## Personatges destacats

* Mahoma
* Dagobert I
* Heracli
* Khàlid ibn al-Walid, general musulmà
* Isidor de Sevilla
# Dècada del 630

La dècada del 630 comprèn el període que va des de l'1 de gener del 630 fins al 31 de desembre del 639.

## Personatges destacats

* Mahoma, profeta de l'islam
* Heracli
* Yazdgard III
* Isidor de Sevilla
# Dudzele

Dudzele és un antic municipi de Bèlgica a la província de Flandes Occidental, que des del 1971 va fusionar amb la ciutat de Bruges. El 2014, el poble tenia 2565 habitants, sobre una superfície de 21,92 hectàrees.
Limita a ponent amb el Boudewijnkanaal, a migdia amb Koolkerke al sud-est amb Bruges, a llevant amb Oostkerke (Damme) i al nord amb Lissewege i el port de Bruges. A més dels dos canals majors relativament recents, és un típic poble de pòlder, creuat per una multitud de petits rius, priels i recs de desguàs que es van millorar des de l'edat mitjana. Amb l'expansió del port de Bruges va perdre molt territori.
Des del 1109 Dudzele pertanyia al capítol de Sant Donacià. El topònim indica un origen fràncic, Dudo és probablement un nom, i -zele indica un lloc elevat o una granja d'ovelles, sovint la primera ramaderia als prats encara força humits recentment guanyats al mar. Fins al segle xix el poble queda quasi sense canviar, amb una concentració de cases entorn de l'església, uns molins de vent i unes masies disperses. Aprofitant la bona argila a Ramskapelle i Dudzele es van crear des del segle xiv petites bòbiles per abastar la ciutat de Bruges, en plena expansió, una activitat que va fer viure molta gent per la fabricació i el transport.
La construcció del Boudewijnkanaal des del 1899 va canviar la fesomia: el poble va perdre unes 88 hectàrees. Unes velles masies, el castell de Pathoeke (segle XIV) i albergs van ser sacrificades per al canal i els polígons industrials. Al mateix temps es va construir el ferrocarril Brugge-Zeebrugge al qual Dudzele rep una estació. Des del 1971 comencen grans treballs per eixamplar el port marítim, per fer-ne un port internacional. De nou, terres de conreu i velles masies són sacrificades. A migdia, nord i ponent, la pressió demogràfica des de Bruges contribueix a la urbanització i es perd molt del típic paisatge de pòlders.
* Masia «Twee Poorten» (dues portes)
* pont «Herdersbrug» al Boudewijnkanaal
* Església de Sant Pere
* Casal Bona Dies (segle XV)

## Referències

* 1 2 «Dudzele» (en neerlandès). Agentschap Onroerend Erfgoed, 2017. [Consulta: 19 febrer 2018].
* ↑ Strubbe, 2014, p. 3.
* ↑ Strubbe, 2014, p. 7.

## Bibliografia

* Snauwaert, E. 100 jaar Herdersbrug Dudzele tussen zee en Brugge, 1895-1995 (en neerlandès), 1995. (Llibre commemoratiu del centenari del pont Herdersbrug al Boudewijnkanaal)
* Strubbe, Hans. Dudzele, een grensgeval? (pdf). Dudzele: Heemkring Dudzele, 2014, p. 24.
. Bruges (Flandes, Bèlgica) :
# Echinopsis pachanoi

Echinopsis pachanoi (sinònim: Trichocereus pachanoi) — conegut com a San Pedro cactus — és un cactus i una planta nativa dels Andes. Viuen a uns 2000–3000 m d'altitud. es troba a l'Argentina, Bolívia, Xile, Equador i el Perú, es cultiva en altres parts del món. Es fa servir en la medicina tradicional i veterinària tradicional i com planta ornamental. Havia tingut ús en rituals religiosos molt antics. Sovint es confon amb altres cactus estretament emparentats com Echinopsis peruviana.
La seva pell un cop seca es pot consumir per via oral per tal d'aprofitar-ne els efectes, tot i que cal tenir molt de compte amb el seu consum pels forts efectes secundaris.
A Espanya figura dins la llista de plantes de venda regulada.

## Alcaloides

Conté mescalina (0.21–1,8%) i també 3,4-dimetoxifenetilamina, 4-hidroxi-3-metoxifenetilamina, anhalonidina, anhalinina, hordenina, tiramina i 3-metoxitiramina.

## Referències

* ↑ Rätsch, Christian. Enzyklopädie der psychoaktiven Pflanzen. Botanik, Ethnopharmakologie und Anwendungen.. Aarau: AT-Verlag, 2002, p. 15. ISBN 3-85502-570-3.
* ↑ Anderson, 2001, p. 276.
* ↑ «Visionary Cactus Guide». [Consulta: 24 octubre 2012].
* ↑ «Declaran Patrimonio Cultural de la Nación a los conocimientos, saberes y usos del cactus San Pedro» (en castellà). El Peruano, 2022. [Consulta: 29 desembre 2022].
* ↑ Bigwood, Jeremy; Stafford, Peter J.. Psychedelics encyclopedia. Berkeley, CA: Ronin Pub, 1992, p. 118–9. ISBN 0-914171-51-8.
* ↑ Abbott, Alison «Altered minds: mescaline’s complicated history» (en anglès). Nature, 569, 7757, 20-05-2019, pàg. 485–486. DOI: 10.1038/d41586-019-01571-2.
* ↑ Crosby, D.M.; and McLaughlin, J.L. «Cactus Alkaloids. XIX Crystallization of Mescaline HCl and 3-Methoxytyramine HCl from Trichocereus panchanoi». Lloydia and the Journal of Natural Products, 36, 4, Dec 1973, pàg. 416–418. PMID: 4773270 [Consulta: 13 desembre 2013].

## Enllaços externs

* Psychoactive Cacti vault – Erowid
# Egle

* Pel que fa a la filla d'Asclepi vegeu Egla.
D'acord amb la mitologia grega, Egle (en grec antic Αἴγλη) va ser una filla de Panopeu, heroi de la Fòcida.
Teseu, en veure-la, se n'enamorà i diuen que aquesta fou la causa que s'oblidés d'Ariadna.

## Música

El compositor francès Pierre de La Garde va compondre el 1748 una òpera amb aquest títol.

## Referències

* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 73. ISBN 8429741461.
# Dillon (Carolina del Sud)

Dillon és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 6.316 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dillon tenia 6.316 habitants, 2.511 habitatges i 1.649 famílies. La densitat de població era de 505,9 habitants/km².
Dels 2.511 habitatges en un 30,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 39,4% hi vivien parelles casades, en un 22,3% dones solteres, i en un 34,3% no eren unitats familiars. En el 30,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,48 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,6% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 24,2% entre 25 i 44, un 23,5% de 45 a 60 i un 16,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 72,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.267$ i la renda mediana per família de 34.758$. Els homes tenien una renda mediana de 26.897$ mentre que les dones 19.031$. La renda per capita de la població era de 15.075$. Entorn del 20% de les famílies i el 26% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dillon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dillon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Dillonvale (Comtat de Hamilton)

Dillonvale és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 3.716 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dillonvale tenia 3.716 habitants, 1.612 habitatges, i 1.081 famílies. La densitat de població era de 1.594,2 habitants per km².
Dels 1.612 habitatges en un 26,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,5% hi vivien parelles casades, en un 10% dones solteres, i en un 32,9% no eren unitats familiars. En el 29,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,31 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,1% tenia menys de 18 anys, un 6% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 21,4% de 45 a 60 i un 23,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 45.307 $ i la renda mediana per família de 52.041 $. Els homes tenien una renda mediana de 42.171 $ mentre que les dones 26.357 $. La renda per capita de la població era de 21.553 $. Aproximadament el 2,8% de les famílies i el 3,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dillonvale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dillonvale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# El Cagalell

L'Estany del Cagalell fou una llacuna situada entre la muntanya de Montjuïc i els turons que des del mont Tàber s'estenien cap al sud.

## Història

El seu moment de màxima plenitud va ser entre el 6.500 i el 2.000 aC segons les excavacions del 2021. En concret, va durar fins al final del període neolític. En època romana i medieval ja hauria desaparegut com a lloc d'aigua permanent, tot i que en època de pluges es podria omplir d'aigua parcialment.
La zona lacustre, que està mencionada al segle xii, va existir fins ben entrat el segle xiii, compresa entre les actuals Avinguda del Paral·lel, La Rambla i el carrer de Sant Pau, en el barri del Raval, a Barcelona. L'estany no figura en els primers plànols de la ciutat del segle xvi.

## Descripció

Aquest conjunt de diversos estanys, està documentat històricament a través de diversos texts medievals, i fou en la seva riba oest que es va instal·lar l'antic convent de Sant Pau del Camp. A l'estany anaven a parar diverses de les rieres que creuaven la plana de la ciutat: la riera de Valldonzella, la de Magòria i la de la Creu d'En Malla. Probablement també fou desviada al Cagalell la riera de Collserola (la de la Rambla), el traçat precís de la qual encara ara és motiu de controvèrsia històrica.
Segons les excavacions del 2021 l'aigua era dolça i neta. Es tractava d'un conjunt de probablement dos estanys que sumaven un total de 20 hectàrees. La seva extensió anava des de l'Avinguda Paral·lel fins al carrer Avinyó. La seva profunditat era de dos o tres metres. L'aigua arribava de les rieres que procedien de Collserola com la Magòria, la Malla o la Creu d'en Malla.

## Referències

* 1 2 3 Riera i Mora, Santiago «Història de la vegetació al Pla de Barcelona en els darrers 9000 anys. Anàlisi pol·línica de l'antic Estany de Cagalell (DR-1).». Revista Catalana de Geografia, vol.5, num.13, 1990, p.2. ISSN: 1988-2459.
* 1 2 «Barcelona redescubre el Cagalell, la desaparecida laguna del Raval» (en castellà), 05-05-2021. [Consulta: 5 maig 2021].
* 1 2 3 Ventayol Lázaro, Albert «Implicacions Geotècniques de l'Antic Estany de Cagalell. El Raval, Barcelona.». Associació Catalana d'Empreses de Sondeigs i Estudis Geotècnics (ACESEG). Butlletí, num. 2, 1999. Arxivat de l'original el 2014-03-18 [Consulta: 18 març 2014].
# El Calamau

El Calamau (o el Calameu) és una partida rural compartida entre els termes de Xeraco i Xeresa. També és el nom d'un pujolet de l'extrem de la serra de la Barcella. Tant la serra com el tossalet de Calamau fan de línia de fita entre tots dos termes municipals.
La denominació toponímica Calamau llavors s'empra per a els següents objectes:
Partida de Calamau, motor de Calamau i muntanyeta de Calamau.
Per aquesta partida passen vies de comunicació com ara l'autopista del Mediterrani o AP-7 i la línia d'alta tensió de transport elèctric de Castelló fins a Gandia.

## Etimologia

Segons Joan Coromines, Calama és un mot dialectal per a designar una escletxa o esquerda profunda en el sòl. És, per tant, un topònim romànic descriptiu. Es poden trobar alguns noms semblants com ara: Bony de Calama i Turó del Calamot.

## Referències

* ↑ «Seu electrònica del Cadastre». Ministeri d'Hisenda-Govern d'Espanya. [Consulta: 1r gener 2020].
* 1 2 «Visor cartogràfic-ICV». Conselleria de Política Territorial, Obres Públiques i Mobilitat-Institut Cartogràfic Valencià. [Consulta: 1r gener 2020].
* ↑ Coromines, Joan. Onomasticon Cataloniae. Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de parla catalana. III BI-C. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa d'Estalvis i de Pensions de Barcelona "La Caixa", 1995. ISBN 84-7256-902-0.
# Ea

* Per a altres significats, vegeu «Ea (desambiguació)».
En la mitologia babilònica, Ea és el déu de les aigües dolces. Ha estat associat al déu sumeri Enki. Fou també déu de la saviesa.

## Referències

* ↑ «Ea». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Domici Labeó

Domici Labeó (en llatí Domitius Labeo) va ser escriptor de temes jurídics romà que va deixar alguns escrits al Digest, tot i que la seva condició de jurista no està acreditada, ja que en una carta que va escriure a Juventi Cels, o potser al seu fill Publi Juventi Cels, demostra una manca de coneixements jurídics, que va merèixer una resposta grollera.
Com que menciona a un Antistius Labeo (potser Quint Antisti Labeó o Marc Antisti Labeó) segurament va viure almenys al segle i. Sext Pomponi parla d'un llibre, Labeo Libris Epistolarum, que, encara que es discuteix, podria ser d'aquest Labeó.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/704?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=LabeoSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 694-695. ]
# El Racó (Gelida)

El Racó és una masia d'origen del segle xiv, molt reformada, avui dia enclosa al nucli de Gelida (a l'Alt Penedès) protegida com a bé cultural d'interès local. Arcades i portals a l'interior. Conforma un teló de fons paisatgístic. Fou l'origen del barri que se situa als peus del camí d'accés. Segurament al segle xvi s'hi feren reformes. Malgrat les reformes fetes al segle xix i XX a l'interior es conserva una arcada de mig punt. Hi ha diversos edificis annexos. Rellotge de sol de 1807.

## Referències

* ↑ «Masia el Racó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 octubre 2017].
# El Racó (Odèn)

El Racó és una de les nou entitats de població del municipi d'Odèn (Solsonès). És a tocar de la carretera L-401, a uns 2 km. a l'est de Cambrils, a uns 1043 msnm. No té cap nucli de poblament agrupat.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| Any | Nucli urbà | Nucli urbà | Nucli urbà | Poblament dispers | Poblament dispers | Poblament dispers | Total |
| Any | Homes | Dones | Total | Homes | Dones | Total | Total |
| 2000 | 0 | 0 | 0 | 9 | 8 | 17 | 17 |
| 2001 | 0 | 0 | 0 | 11 | 8 | 19 | 19 |
| 2002 | 0 | 0 | 0 | 11 | 8 | 19 | 19 |
| 2003 | 0 | 0 | 0 | 11 | 8 | 19 | 19 |
| 2004 | 0 | 0 | 0 | 10 | 7 | 17 | 17 |
| 2005 | 0 | 0 | 0 | 10 | 7 | 17 | 17 |
| 2006 | 0 | 0 | 0 | 10 | 7 | 17 | 17 |
| 2007 | 0 | 0 | 0 | 10 | 7 | 17 | 17 |
| 2008 | 0 | 0 | 0 | 10 | 7 | 17 | 17 |
| Font: INE ||||||||

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya Arxivat 2009-08-16 a Wayback Machine.
# Ehud Manor

Ehud Manor (Hebreu: אהוד מנור; nascut Ehud Weiner, 13 de juliol de 1941 - 12 d'abril de 2005) era un poeta, traductor, i personalitat de ràdio i de televisió israelià.

## Biografia

Ehud Weiner (més tard Manor) va néixer al poble de Binyamina. Tenia dos germans, Zvi i Yehuda. Va estar casat amb l'actriu Ofra Fuchs durant 40 anys; Van tenir tres fills: Gali, Libby i Yehuda (Yadi), que va ser anomenat en honor del difunt germà de Manor.

## Carrera de música i poesia

Ehud Weiner va començar treballar per la ràdio a Israel en els anys 1960, com a editor musical. Va canviar el seu cognom a Manor, perquè llavors era consuetudinari per presentadors radiofònics adoptar noms hebreus.
Durant la seva carrera, va escriure més de 1.250 cançons hebrees, incloent "Ein Li Eretz Acheret" (No Tinc Cap Altre País), "Brit Olam" (Testament Etern), "BaShanah HaBa'ah" (L'any Que Ve) -que es va convertir en un estàndard internacional-, "Zo Yalduti HaShniya" (Això És La Meva Segona Infantesa), i "Achi HaTza'ir Yehuda" (El Meu Germà Petit Yehuda). L'últim va ser escrit en memòria del seu germà, que havia mort durant el seu servei militar l'any 1968.
Va escriure les lletres a diverses participacions israelianes al Festival de la Cançó d'Eurovisió, incloent la cançó guanyadora de 1978 "Abanibi", la de 1975 "At Va'Ani (Tu i Jo)" amb el seu cantant Shlomo Artzi, la de 1983 "Khay" (Viu), la de 1992 "Ze Rak Sport" (Només Esport), la de 2004, "Leha'amin" ("per Creure"; que va escriure en col·laboració amb David D'Or).

## Carrera literària

També fou un traductor reeixit, i va traduir més de 600 obres a l'hebreu, incloent èxits de Broadway com Cabaret i Les Misérables.

## Premis i reconeixement

El 1998, Manor va rebre el Premi d'Israel pels seves contribucions a la cançó en hebreu. El comitè de premi va anotar que "Durant els últims 30 anys, ha expressat el nostre humor a través dels centenars de cançons que ha escrit juntament amb els millors compositors. L'home que va declarar que va tenir no altre país és el guanyador del Premi d'Israel."
Poc abans de la seva mort, Manor va ser escollit per rebre un doctorat honorari de la Universitat Bar-Ilan com a reconeixement de la seva activitat prolífica en el camp de música hebrea.
Les cançons de Manor són les que més sonen a la ràdio israeliana.

## Referències

* 1 2 «Ehud Manor 1941–2005».
* ↑ Obituary: Ehud Manor – Leading Israeli songwriter behind Eurovision win accessed August 4, 2010
* ↑ Nili Design. «David Deor – Discography- LeHaamin – To Believe». Daviddor.com, 22-12-2009. Arxivat de l'original el 29 de setembre 2011. [Consulta: 31 agost 2011].
* ↑ «Israel Prize Official Site – Recipients in 1998 (en hebreu)».
* 1 2 3 Palti, Michal. «Ehud Manor, 1941-2005». Haaretz. [Consulta: 31 agost 2011].

## Enllaços externs

* Web Oficial d'Ehud Manor
* Necrològica a Haaretz