OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jacobsita

La jacobsita és un mineral de la classe dels òxids, que va rebre el seu nom l'any 1869 per Augustin Alexis Damour de la seva localitat tipus, la mina Jakobsberg, a Värmland (Suècia). Pertany al grup de l'espinel·la de minerals.

## Característiques

La jacobsita és un òxid múltiple de ferro (Fe$^{3+}$) i manganès (Mn$^{2+}$), que com la resta de minerals del grup de l'espinel·la són òxids de dos metalls que cristal·litzen en el sistema isomètric o cúbic. Forma una sèrie de solució sòlida amb la magnetita, en la qual la substitució gradual del manganès (Mn$^{2+}$) per ferro (Fe$^{2+}$) va donant els diferents minerals de la sèrie. A més dels elements de la seva fórmula, és molt comú que porti com a impuresa àtoms de zinc.
L'hàbit és de cristalls clarament octaèdrics tot i que rarament forma cristalls grans, normalment en hàbit granular massiu. Els cristalls poden tenir epitaxis amb el mineral hausmannita, és a dir, s'observen intercreixements de cristalls d'ambdós minerals.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la jacobsita pertany a «04.BB: Òxids amb proporció Metall:Oxigen = 3:4 i similars, amb només cations de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: cromita, cocromita, coulsonita, cuprospinel·la, filipstadita, franklinita, gahnita, galaxita, hercynita, manganocromita, magnesiocoulsonita, magnesiocromita, magnesioferrita, magnetita, nicromita, qandilita, espinel·la, trevorita, ulvöspinel·la, vuorelainenita, zincocromita, hausmannita, hetaerolita, hidrohetaerolita, iwakiita, maghemita, titanomaghemita, tegengrenita i xieïta.

## Formació i jaciments

És un mineral que es pot formar com a primari o bé com a producte d'alteració secundari a partir de dipòsits d'altres minerals de manganès en alguns jaciments d'aquest sotmès a metamorfisme. Sol trobar-se associada a altres minerals com: hausmannita, galaxita, braunita, pirolusita, coronadita, hematites o magnetita.

## Referències

* ↑ «Jacobsite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 agost 2014].
* ↑ «Spinel Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 agost 2014].
* ↑ «Jacobsite-Magnetite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 agost 2014].
# Jacobo d'Àvila

Jacobo, també citat per la variant del seu nom, Diego, fou un religiós castellà, que esdevingué bisbe d'Àvila entre 1195 i 1203.
A diferència d'altres bisbes d'Àvila del seu segle, no hi ha constància d'una forta intervenció en la política castellana, de fet, hi ha pocs fets coneguts del seu episcopat. El 1198 va fundar la parròquia de San Nicolás a Àvila, on es van col·locar les suposades relíquies del sant.
Malgrat no participar gaire en política, esitgué present en una diada a Peñafiel, en presència d'Alfons IX de Lleó, el 1196. El 1200 va viatjar a Sant Sebastià amb el rei Alfons VIII, on el monarca anava a confirmar les condicions per les quals la senyoria de Guipúscoa s'agregava a Castella i on quedaven ratificats els furs d'aquella regió. Arrel d'això la signatura de Jacobo apareix en un document, si bé amb una data posterior a la seva mort, 28 d'octubre de 1238.
El papa Innocenci III va demanar a Jacobo i als bisbes de Segòvia i Zamora, que esbrinessin el contingut del V llibre de decretals, sobre un cas d'un mestrescola palentí que es queixava del seu bisbe i la seva resolució.
Mort el 1203, fou enterrat a la catedral d'Àvila, al costat de l'altar de l'apòstol sant Jaume.

## Referències

* 1 2 3 4 González Dávila, 1647, p. 246-247.
* ↑ Ayala Martínez, 2007, p. 154-155.
* ↑ Masdeu, 1791, p. 180-181.
* ↑ Sada, 2002, p. 225.

## Bibliografia

* Ayala Martínez, Carlos de. «Los obispos de Alfonso VIII». A: Carreiras eclesiásticas no ocidente cristão: séc. XII-XIV (en castellà). Lisboa: Universidade Católica Portuguesa, Centro de Estudos de História Religiosa, 2007, p. 151-186. ISBN 978-8361-26-6.
* González Dávila, Gil. Teatro eclesiástico de las iglesias metropolitanas y catedrales de los Reynos de las dos Castillas (en castellà). Tom II. Madrid: Imprenta de Pedro de Horna y Villanueva, 1647.
* Masdeu, Juan Francisco. Historia crítica de España y de la cultura española, compuesta en italiano y en español (en castellà). Madrid: Imprenta de Sancha, 1791.
* Sada, Javier María. Historia de la ciudad de San Sebastián a través de sus personajes (en castellà). Irún: Alberdania, 2002. ISBN 84-95589-55-9.
# Joan Alsina i Giralt

Joan Alsina i Giralt (Sabadell, 10 de maig de 1916 - 23 de juny de 2005) fou un historiador català.

## Biografia

Joan Alsina va fer els estudis primaris a l'Escola Pia de Sabadell i va estudiar peritatge tèxtil a l'Escola Superior de Treball de Terrassa. Va treballar a l'empresa Sandoz de Barcelona. Va ser membre del Centre Excursionista del Vallès –en el qual va ocupar diferents càrrecs directius–, de la Fundació Bosch i Cardellach, de la qual fou director (1981-1989) i durant més de vint anys fou membre del Patronat de l'Arxiu Històric de Sabadell. Amb Jaume Tiana i Anglí va crear la revista La Muntanya, de la qual entre 1934 i 1936 es van publicar quatre números i posteriorment va desaparèixer. Al llarg de la seva vida va publicar diferents treballs –monografies, ponències i articles– sobre diferents períodes i àmbits temàtics de la història de Sabadell. És seva la nova transcripció de les Memorias de las cosas notables de la vila de Sabadell començant en lo anys de 1787, d'Antoni Bosch i Cardellach. Els articles que publicà al Diari de Sabadell van esdevenir tota una institució en la premsa local i ajudaren a divulgar la història sabadellenca. Entre 1948 i 1952, col·laborar en la fundació –i en fou membre directiu– de l'associació Amics de la Muntanya de Sant Llorenç, que emprengué i realitzà la reconstrucció de la casa de la Mola. El 4 de novembre de 2005, l'Arxiu Històric va acordar que la seva sala de lectura dugui el nom de Joan Alsina.

## Premis i reconeixement

18è Premi Tenacitat de les Agrupacions Professionals Narcís Giralt (2002)

## Obra destacada

* 1908-1983, 75 anys d'excursionisme a Sabadell (1983)
* Índex de topònims de Sabadell i el seu terme fins a la darreria del segle xviii. Sabadell: Ajuntament de Sabadell (1987)
* 100 anys de Creu Roja a Sabadell (2001)

## Referències

* 1 2 Alsina i Giralt, Joan. Els molins del riu Ripoll, 1988.
* 1 2 3 4 «En memòria de Joan Alsina i Giralt» p. Núm. 29. Arxiu Històric de Sabadell i Museus de Sabadell, 2005. [Consulta: 2 març 2015].
* ↑ «En memòria de Joan Alsina i Giralt». Revista Arraona. [Consulta: 28 febrer 2015].
# Jardí de Cap sa Sal

El Jardí de Cap sa Sal és una obra de Begur (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Jardins situats en els baixants de l'Hotel Cap Sa Sal, orientats cap al mar i a prop de la piscina. Són una proposta que supera l'estil noucentista i naturalista de Rubió i Tudurí. Es tracta d'un recorregut amb una lleu pujada i seguint la corba de nivell.
El conjunt està format per escales de fusta i camins de terra, que en moments deixen passar la vegetació. Aquesta última la componen pins, heures, romaní, dracenes, palmeres washingtònies, àloes i altres. Hi ha moments en què el terra es transforma en lloses de pedra.

## Referències

* 1 2 «Jardí de Cap sa Sal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 gener 2019].
# Pierre Nkurunziza

Pierre Nkurunziza (Ngozi, 18 de desembre de 1964 - Karuzi, 8 de juny de 2020) fou un polític burundès, President de Burundi entre el 2005 i la seva mort, el juny de 2020. Abans, havia presidit el partit governant Conseil National pour la Défense de la Démocratie - Forces de Défense de la Démocratie (CNDD-FDD). Pertanyia a l'ètnia hutu.

## Referències

* 1 2 «Mor Pierre Nkurunziza, el president de Burundi, d'un atac de cor als 55 anys», 09-06-2020. [Consulta: 9 juny 2020].
# Pierre Oriola

Pierre David Oriola Garriga (Tàrrega, Urgell, Ponent, 25 de setembre de 1992), és un basquetbolista català que mesura 2,08 m i ocupa la posició d'aler pivot i pivot.

## Trajectòria esportiva

Es forma al CN Tàrrega de la seva ciutat natal, posteriorment fitxaria per les categories inferiors del Lleida Bàsquet.
La temporada 2009-2010 amb setze anys fitxa pel planter del Bàsquet Manresa, i debuta aquella mateixa temporada al primer equip. Va jugar sis segons en el seu partit de debut a l'ACB en un partit que enfrontava el Bàsquet Manresa contra el Joventut de Badalona. L'any següent juga 19 partits amb el primer equip manresà, en què juga 6 minuts per partit, i anota només un punt per partit. La temporada 2011-12 continua jugant, encara que amb escàs protagonisme en el Bàsquet Manresa.
A la recerca de minuts, juga al Força Lleida a la temporada 2012-13 i el Club Baloncesto Peñas Huesca la 2013-14, realitzant grans temporades, en les quals va fer de mitjana 8,1 punts i 4,7 rebots en 26 partits a Lleida i 15 punts i 6,4 rebots a Osca.
Després d'aquestes dues grans temporades torna a la Lliga ACB fitxant pel CB Sevilla, on va fer 7 punts i 4 rebots de mitjana durant la temporada 2014-15 i 8,5 punts i 3,5 rebots en 19 minuts de mitjana en la seva segona temporada a l'equip sevillà.
L'estiu de 2016 fitxa pel València Basket, en una temporada en què va fer de mitjana 8 punts i 3 rebots per partit, juga tres finals, la Copa del Rei, l'Eurocopa i la Lliga ACB, i va guanyar la lliga: l'equip valencià es va imposar en la gran final al Reial Madrid per 3 a 1.
El juliol de 2017 es va fitxar amb el FC Barcelona per quatre temporades, després que l'equip blaugrana pagués un milió d'euros de clàusula de rescissió al València Basket.
La temporada 2020-21 va arribar amb el Barça a la final de l'Eurolliga (derrota contra l'Efes Pilsen), i va guanyar contra el Reial Madrid la Copa del Rei i la Lliga ACB amb els blaugrana.
A finals de setembre de 2022 Oriola, fins llavors capità de l'equip, anuncia la seva sortida del club. En el comiat, addueix una decisió tècnica amb una rescissió unilateral del club el dia 30 de juny de 2022, dos anys abans de vèncer. A l'octubre del mateix any va fitxar pel Bàsquet Girona.

## Referències

* ↑ «ACB.COM - El vodevil de Pierre». Arxivat de l'original el 2018-10-31. [Consulta: 31 octubre 2018].
* ↑ «Pierre Oriola, intensitat i lluita per al Barça Lassa». FC Barcelona, 14-07-2017 [Consulta: 14 juliol 2017].
* ↑ «El Barça es proclama campió de lliga amb un nou bany al Madrid i un Mirotic descomunal (92-73)». 324.cat, 16-06-2021 [Consulta: 16 juny 2021].
* ↑ X.A. «Pierre Oriola s'acomiada del Barça». [Consulta: 29 setembre 2022].
* ↑ «El Girona anuncia el fitxatge de Pierre Oriola». ccma.cat, 15-10-2022 [Consulta: 15 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Pierre Oriola a la pàgina web de l'ACB (castellà)
# Pervomaiske (Crimea)

* Per a altres significats, vegeu «Pervomàiskoie».
Pervomaiske (en ucraïnès: Первомайське, rus: Первомайское, Pervomàiskoie) és un assentament de tipus urbà (un possiólok) de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 8.470 habitants. Pertany al districte rural de Pervomaiski, del qual és la seu administrativa.

## Referències

* ↑ «Телефонные коды городов Крыма после присоединения». Предложения по отдыху в Крыму. Arxivat de l'original el 2016-06-05. [Consulta: 21 juny 2016].
* ↑ Приказ Россвязи от 31.03.2014 № 61 «О присвоении почтовых индексов объектам почтовой связи»
# Jesús Rodríguez Tato

Jesús Rodríguez Tato (Múrcia; 12 de juny de 1983) és un futbolista espanyol. Juga de davanter i pertany a la plantilla del FC Cartagena. Pesa 77 kg i amida 1,79 cm. Ha estat internacional amb la selecció espanyola en les categories inferiors.

## Trajectòria

Va començar la seva carrera com a jugador en les categorias inferiors del Reial Múrcia. Més tard, va seguir la seva progressió en les categories inferiors del Futbol Club Barcelona, jugant amb el Barcelona C en la temporada 2003-2004.
Durant les temporades 2003-2007 va tornar a la seva terra per a jugar amb el Real Murcia B en tercera divisió d'Espanya alternant les seves participacions amb el Reial Múrcia en Primera divisió d'Espanya on va jugar 195 minuts en 7 partits i més tard en Segona divisió d'Espanya.
La temporada 2007-2008 va estar cedit a l'AD Ceuta, on va arribar a jugar els playoff d'ascens i va marcar 5 gols. La temporada posterior, realitza la pretemporada amb el Real Murcia on no compta per al tècnic Javier Clemente i finalment signa com a jugador del FC Cartagena.
Una vegada a Cartagena assoleix l'ascens a Segona Divisió. El juliol de 2009 renova pel FC Cartagena per dues temporades, fins al 2011.
# Pinnes

Pinnes, Pinneu o Pineu (en llatí Pinnes, Pinneus, en grec antic Πίννης) va ser príncep d'Il·líria, fill d'Agró i de la seva dona Triteuta.
A la mort del seu pare l'any 231 aC Pinnes era un infant i va quedar sota la regència de la seva madrastra Teuta, amb la que s'havia casat Agró després de divorciar-se de Triteuta.
Quan Teuta va ser derrotada pels romans a la Primera Guerra Il·líria, Demetri de Faros, al que Roma havia concedit l'administració de part dels dominis il·liris i que es va casar amb Triteuta, va rebre la tutela del noi.
Demetri, més endavant, es va enfrontar a Roma i ràpidament va ser derrotat pel cònsol Luci Emili Paule l'any 219 aC i es va haver de refugiar a la cort de Filip V de Macedònia. Els romans van col·locar al tron a Pinnes, sota dependència de Roma. L'any 216 aC s'esmenta el tribut que pagava aquest rei.
L'any 212 aC el va succeir Escerdílides.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Pinnes, Pinneus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 3 juliol 2022].
# Pino Cerami

Pino Cerami (Misterbianco, 28 d'abril de 1922 - Gerpinnes, 20 de setembre de 2014) va ser un ciclista italià de naixement, però que es nacionalitzà belga el 16 de març de 1956. Fou ciclista professional entre 1948 i 1963 i aconseguí una seixantena de victòries, entre elles la París-Roubaix, la Fletxa Valona, la París-Brussel·les, la Volta a Bèlgica i una etapa al Tour de França. El 1960 va quedar tercer al Campionat del Món de ciclisme.

## Palmarès

* 1948
** 1r al Critèrium d'Herve
** 1r al Critèrium de Gembloux
** 1r al Gran Premi Moerenhout a Lede
* 1950
** 1r al Campionat d'Hainaut
** 1r al Critèrium d'Hanret
* 1951
** 1r al Tour del Doubs
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Bèlgica
* 1953
** 1r al Gran Premi Printanier a Racour
* 1954
** 1r del Critèrium de Charleroi
** Vencedor de 2 etapes al Tour d'Europa
* 1955
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Oest
* 1957
** 1r a la Volta a Bèlgica i vencedor d'una etapa
** 1r del Critèrium de Vilvoorde
** 1r del Critèrium de Tournai
** 1r del Critèrium de Nivelles
* 1958
** 1r del Critèrium de Tournai
** Vencedor d'una etapa al Tour de Picardia
* 1959
** 1r del Critèrium de Marche a Famenne
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Luxemburg
* 1960
** 1r a la París-Roubaix
** 1r a la Fletxa Valona
** 1r del Critèrium de Braine
** 1r del Critèrium d'Hannut
** 1r de la Roue d'Or a Daumesnil
** 3r al Campionat del Món de ciclisme
* 1961
** 1r a la París-Brussel·les
** 1r a la Fletxa Brabançona
** 1r a l'Anvers-Ougrée
** 1r del Critèrium de l'Argentan
** 1r del Critèrium de Mons
** 1r a la St.Gills-Waas
* 1962
** Campió d'Hainaut
** 1r a l'Anvers-Ougrée
** 1r al Critèrium d'Auvelais
* 1963
** 1r al Critèrium de Gembloux
** Vencedor d'una etapa al Tour de França

### Resultats al Tour de França

* 1949. Abandona (4a etapa)
* 1957. 35è de la classificació general
* 1958. Abandona (21a etapa)
* 1962. 81è de la classificació general
* 1963. Abandona (17a etapa). Vencedor d'una etapa

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1949. 24è de la classificació general
* 1956. Abandona (18a etapa)

## Referències

* ↑ Stéphane Thirion. «Le cycliste Pino Cerami est décédé». [Consulta: 20 setembre 2014].
* ↑ «Oud-wielrenner Pino Cerami (92) overleden» (en neerlandès), 20-09-2014. [Consulta: 21 setembre 2024].
* 1 2 «CERAMI Giuseppe "Pino"». [Consulta: 21 setembre 2024].
* ↑ «Palmarès de Pino Cerami (Bel)». [Consulta: 21 setembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Pino CERAMI» (en italià). [Consulta: 21 setembre 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès de Pino Cerami (francès)
# Pithon

Pithon és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 84 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Pithon era de 84 persones. Hi havia 36 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 16 parelles sense fills, 8 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 40 habitatges, 35 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 39 habitatges eren cases. Dels 35 habitatges principals, 31 estaven ocupats pels seus propietaris i 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien dues cambres, 9 en tenien tres, 6 en tenien quatre i 19 en tenien cinc o més. 30 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 19 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Pithon el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 8 | 70 a 74 | 12 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 8 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 8 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 8 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 55 persones, 44 eren actives i 11 eren inactives. De les 44 persones actives 37 estaven ocupades (18 homes i 19 dones) i 7 estaven aturades (4 homes i 3 dones). De les 11 persones inactives 3 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa de transport.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Pithon a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Pithon a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Joan Costa i Deu

Joan Costa i Deu (Sabadell, 22 de maig de 1883 - Gènova, 23 de febrer de 1938) nom de ploma de Joan Costa-Jussà i Deu, fou un periodista i escriptor català. Començà com a periodista publicant articles a La Creu del Montseny, revista fundada per Jacint Verdaguer el 1899. El 1907 ingressà a la Lliga Regionalista i fou redactor en cap de La Veu de Catalunya. Fou director del Diario de Sabadell, fundador de la Biblioteca Sabadellenca el 1925 i president de l'Associació de Periodistes de Barcelona. Quan esclatà la guerra civil espanyola, el 1936, s'exilià a Gènova (Itàlia). Va participar com a locutar a Radio Veritat que transmetia des de la Itàlia feixista durant la guerra civil espanyola. Va morir sobtadament el 23 de febrer de 1938.
La seva obra està en el domini públic en moltes parts del món. A l'estat espanyol entra en domini públic des de l'1 de gener de 2019.

## Obres

* La nit del 6 d'octubre a Barcelona (1935), amb Modest Sabaté i Puig
* Cento martiri della Rivoluzione del 1936 nella Catalogna (1937), en col·laboració amb el caputxí Antoni Maria de Barcelona
* Barcelona sotto l'incubo del terrore rosso (1938)

## Referències

* 1 2 «Costa i Deu, carrer de». Nomenclàtor. Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 15 febrer 2014].
* ↑ Arnau Berenguer. «Història de Sabadell s.XIX-XX Joan Costa i Deu». Història de Sabadell S.XIX-XX. [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ «Autores en dominio público. Biblioteca Nacional de España» (en castellà), 10-01-2014. [Consulta: 2 gener 2019].
# Plectrohyla chrysopleura

Plectrohyla chrysopleura és una espècie de granota endèmica d'Hondures.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Plectrohyla chrysopleura. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 6 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Joe Lynch

Joseph Aloysius Lynch, més conegut com a Joe Lynch (Nova York, 30 de novembre de 1898-Brooklyn, 1 d'agost de 1965) va ser un boxador estatunidenc de la categoria pes gall.
Joe Lynch va guanyar el títol mundial de la seva categoria el 1920, quan guanyà el campió Pete Herman. Amb tot Herman el va derrotar i recuperà el títol l'any següent. Lynch s'apoderà del títol quan va vèncer Johnny Buff, després que aquest hagués derrotat Herman. El va defendre amb èxit contra Midget Smith, però el perdé finalment al cap de 15 rounds contra Abe Goldstein el 1924.
Es va retirar del món de la boxa el 1926 i se n'anà viure a New City, ciutat de l'estat de Nova York (estat).
L'agost del 1965 es va ofegar arran d'un accident a Sheepshead Bay, Brooklyn. Se'l va trobar surant a la badia de Nova York i va morir durant el trajecte cap a l'hospital.

## Referències

* ↑ http://www.boxrec.com/media/index.php/Joe_Lynch_%28Boxer%29
# Jardí de Vilalba

El Jardí de Vilalba és una obra historicista de la Roca del Vallès (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Jardí situat a la part inferior del casal de Villalba, al qual s'accedeix per una gran escalinata de pedra. En primer terme hi ha una bassa (a la que anomenen safareig), amb quatre gerres de terracota als angles.
Hi ha un gran prat de gespa amb arbres i arbusts retallats i al fons, hi ha una porta de ferro forjat amb una data a la qual li falta una xifra: 188?.
En un espai clos per arbusts retallats, hi ha una escultura de pedra sobre pedestal, de nen amb ocellet a les mans.

## Història

Aquest jardí era format camins fets d'arbust retallat, formant dos cercles al mig, centrats per dos sortidors, i als costats horts i arbres fruiters. El gran desgast en manteniment que això suposava va obligar a reduir aquestes formes de caràcter manierista al jardí actual.
El jardí està datat a la porta: 188?.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Jardí de Vilalba». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2017].
# Jardí de cactus

El Jardí de cactus és un espai que pertany a l'illa de Lanzarote, a les Illes Canàries (Espanya). És un cactarium que està situat a una extracció de terra volcànica que el camperols que viuen a Lanzarote utilitzen per cobrir cultius i, d'aquesta manera, retenen la humitat que arriba a les arrels de la planta.
El Jardí dels Cactus es troba a la zona de tuneras de Guatiza, un lloc de cultiu. Aquest cactarium va ser l'últim treball que va realitzar César Manrique a Lanzarote, l'any 1991, i el botànic Estanislao González Ferrer es va encarregar de seleccionar i agrupar tots els tipus de cactus per a la plantació.
Les col·leccions estan col·locades en forma d'amfiteatre i es localitzen més de deu mil exemplars de cactus de més de mil quatre-centes espècies diferents, procedents d'Amèrica, Madagascar, Canàries, Marroc, Etiòpia i altres zones desèrtiques de la Terra.

## Referències

* ↑ (anglès)Panorama del Jardí de Cactus Arxivat 2011-07-10 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Jardín de Cactus de Lanzarote
* Guatiza
* Jardins de cactus a Espanya Arxivat 2013-06-14 a Wayback Machine.