OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tour del Llemosí 2022

El Tour del Llemosí 2022, 55a edició del Tour del Llemosí, es disputà entre el 16 i el 19 d'agost de 2022 amb un recorregut de 717, km dividits en quatre etapes. L'inici de la cursa fou a Vernuèlh i el final a Llemotges. La cursa formà part del calendari de l'UCI Europa Tour 2022, amb una categoria 2.1.
El vencedor final fou el basc Alex Aranburu (Movistar Team), que s'imposà per deu segons a l'italià Diego Ulissi (UAE Team Emirates) i per divuit al belga Greg Van Avermaet (AG2R Citroën Team).

## Equips

L'organització convidà a prendre part en la cursa a vint equips: set UCI WorldTeams, nou UCI ProTeams i quatre equips continentals:

## Etapes

| Etapa | Data | Ciutats d'etapa | type | Distància (km) | Vencedor de l'etapa | Líder de la general |
| 1a etapa | 16 de ago | Vernuèlh – La Sostrana | etapa accidentada | 176,4 | Julien Simon | Julien Simon |
| 2a etapa | 17 de ago | Champ Savineu – Rabairac | etapa accidentada | 184,7 | Alexander Aranburu Deba | Alexander Aranburu Deba |
| 3a etapa | 18 de ago | Donzenac – Malamòrt | etapa accidentada | 181,7 | Diego Ulissi | Alexander Aranburu Deba |
| 4a etapa | 19 de ago | Sent Laurenç de Gòra – Llemotges | etapa accidentada | 174,8 | Vincenzo Albanese | Alexander Aranburu Deba |

### Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Evolució de les classificacions

| Etapa | Vencedor | Classificació general | Classificació per punts | Classificació de la muntanya | Classificació dels joves | Classificació per equips |
| 1a | Julien Simon | Julien Simon | Sandy Dujardin | Joel Nicolau | Sandy Dujardin | Team TotalEnergies |
| 2a | Alex Aranburu | Alex Aranburu | Maël Guégan | Maxime Urruty | Maël Guégan | Movistar Team |
| 3a | Diego Ulissi | Alex Aranburu | Maël Guégan | Valentin Madouas | Filippo Zana | UAE Team Emirates |
| 4a | Vincenzo Albanese | Alex Aranburu | Maël Guégan | Valentin Madouas | Filippo Zana | UAE Team Emirates |
| Classificacions finals | Classificacions finals | Alex Aranburu | Maël Guégan | Valentin Madouas | Filippo Zana | UAE Team Emirates |

## Referències

* 1 2 «Alex Aranburu se lleva la general de Limousin y regala 161 puntos para Movistar» (en castellà), 19-08-2022. [Consulta: 9 setembre 2022].
* ↑ «2022»55thTour du Limousin - Nouvelle Aquitaine(2.1)». procyclingstats.com.
* ↑ «Aranbaru acaba tercero en la etapa inaugural del Tour de Lemosín» (en castellà), 16-08-2022. [Consulta: 9 setembre 2022].
* ↑ «Alex Aranburu se estrena con Movistar» (en castellà), 17-08-2022. [Consulta: 9 setembre 2022].
* ↑ «Aranburu acaricia la victoria final en el Tour de Limousin» (en castellà), 18-08-2022. [Consulta: 9 setembre 2022].

## Enllaços externs

* Web oficial (francès)
# Dayr al-Jathaliq

«Dayr al-Jathaliq» té aquests significats:
Nom de dos antics monestirs cristians de l'Iraq:
* Dayr al-Jathaliq (Maskin) al districte de Maskin
* Dayr al-Jathaliq (Bagdad) a l'oest de Bagdad
# Lumen fidei

Lumen fidei (en català, La llum de la fe) és el títol de la primera encíclica del Papa Francesc, firmada el 29 de juny de 2013, en la solemnitat de Sant Pere i Sant Pau; i que fou presentada el 5 de juliol de 2013, gairebé quatre mesos després del Conclave de 2013 per a l'elecció del nou papa.
L'encíclica se centra en la fe; i vol completar el que Benet XVI ja havia escrit sobre la virtut de l'esperança i la caritat, les altres dos virtuts teologals, en les seves respectives encícliques Spe salvi i Caritas in veritate. El papa Francesc va assumir el treball de Benet XVI, que abans de la seva renuncia al papat ja havia completat una primera redacció del text, al que va afegir algunes aportacions.
El text vol presentar la fe com una llum que dissipa les tenebres i il·lumina el camí de l'ésser humà. Es divideix en quatre capítols als que es suma una introducció i una conclusió. S'hi recorre la història de la fe de l'Església (des d'Abraham i les tribus del poble d'Israel, fins a la resurrecció de Jesús i la relació entre la raó i la fe, el paper de l'Església en la transmissió de la fe, així com l'efecte de la fe per a construir societats en la cerca del bé comú; concloent amb una oració a la Mare de Déu, que es presenta com un model de fe.

## Referències

* 1 2 Franciscus. «Carta encíclica 'Lumen fidei' del sumo pontífice Francisco a los obispos, a los presbíteros y a los diáconos, a las personas consagradas y a todos los fieles laicos, sobre la fe». Ciudad del Vaticano: Libr. Editrice Vaticana, 29-06-2013. [Consulta: 5 juliol 2013].
* 1 2 Boo, Juan Vicente «El Papa Francisco proclama en su encíclica «Lumen fidei» que «la fe no es intransigente»». ABC, 29-06-2013 [Consulta: 6 juliol 2013].
* 1 2 «Síntesis de la Encíclica del Papa Francisco "Lumen fidei"». NEWS.VA, 05-07-2013 [Consulta: 6 juliol 2013]. Arxivat 2013-07-08 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-07-08. [Consulta: 4 novembre 2014].
* ↑ Speciale, Alessandro «"Lumen Fidei": la fe no puede ser un hecho privado (1)». Vatican Insider (La Stampa), 05-07-2013 [Consulta: 6 juliol 2013]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-07-07. [Consulta: 4 novembre 2014].
# Erethistes horai

Erethistes horai és una espècie de peix pertanyent a la família dels eretístids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 8 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: el nord de Bengala a l'Índia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Müller J. & Troschel F. H., 1849. Horae Ichthyologicae. Beschreibung und Abbildung neuer Fische. Berlín. Horae Ichthyol. Núm. 3. 1-27 + additional p. 24.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Menon, A.G.K., 1999 Check list - fresh water fishes of India. Rec. Zool. Surv. India, Misc. Publ., Occas. Pap. Núm. 175, 366 p.
* ↑ Kapoor, D., R. Dayal i A.G. Ponniah, 2002. Fish biodiversity of India. National Bureau of Fish Genetic Resources Lucknow, Índia. 775 p.
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. Volum 2. A.A. Balkema, Rotterdam.

## Bibliografia

* Thomson, A.W. i L.M. Page, 2006. Genera of the Asian catfish families Sisoridae and Erethistidae (Teleostei: Siluriformes). Zootaxa 1345:1-96.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.
# Cal Castanyer (Masquefa)

Cal Castanyer és una obra de Masquefa (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa entre mitgeres de planta baixa, pis i golfes. Els elements més destacables de la façana són les peces de terracota pintada usats en la formació de la barana del balcó, els guardapols i emmarcament de les obertures i la barana del terrat.

## Història

Pere Bonastre va ser el propietari del terreny on hi ha l'edifici. Va ser construir la casa per poder-hi instal·lar al nou metge del poble. Més tard la va llogar posteriorment va canviar de propietari.

## Referències

* 1 2 «Cal Castanyer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Kurt Nicoll

Kurt Nicoll (Cambridge, 15 de novembre de 1964) és un ex-pilot de motocròs anglès que destacà en competició internacional durant les dècades del 1980 i 1990, etapa durant la qual fou quatre vegades subcampió del món de motocròs. Nicoll va aconseguir 13 victòries en Grans Premis i 9 Campionats Britànics, a més d'haver integrat la selecció britànica que va guanyar el Motocross des Nations el 1994. La inesperada victòria -era la primera d'un equip britànic a la prova des del 1967- va trencar la ratxa de 13 victòries consecutives al Motocross des Nations de la selecció nord-americana. Ja retirat del motocròs, Nicoll va guanyar el Campionat AMA de Supermoto els anys 2004 i 2009 i el Campionat AMA de Veterans d'Endurocross els anys 2011 i 2012 -aquest darrer any, fou l'AMA Vet Racer of the year ("Pilot veterà de l'AMA de l'any"). A banda, entre el 2015 i el 2022 va guanyar set campionats del món de motocròs per a veterans.
Kurt Nicoll és fill de l'antic pilot oficial de BSA, Dave Nicoll. Ha estat Director Esportiu de KTM del 1998 al 2009 i, actualment, és el Director General del Nitro Circus de Travis Pastrana a l'Amèrica del nord i dirigeix la seva pròpia empresa de vacances de motocròs, la Kurt Nicoll's Champion MX Vacations, amb seu a Temecula, Califòrnia.

## Palmarès
### En motocròs

Font:
| Any | Motocicleta | C. del Món | C. del Món | C. Britànic | C. Britànic |
| Any | Motocicleta | 500cc | 250cc | 500cc | 250cc |
| 1983 | Kawasaki | 26è | - | | |
| 1984 | KTM | 8è | - | | |
| 1985 | KTM | 5è | - | | |
| 1986 | Kawasaki | 7è | - | | |
| 1987 | Kawasaki | 2n | - | | |
| 1988 | Kawasaki | 2n | - | 1r | |
| 1989 | Kawasaki | 4t | - | 1r | |
| 1990 | KTM | 2n | - | 1r | |
| 1991 | KTM | 9è | - | 1r | |
| 1992 | KTM | 2n | - | 1r | 1r |
| 1993 | Honda | - | 4t | 1r | 1r |
| 1994 | Honda | - | 5è | 1r | |
| 1995 | Honda | - | 4t | | |
| 1996 | KTM | - | 18è | | |
| 1997 | KTM | 4t | - | | |
| 2001 | KTM | 26è | - | | |
| Total títols | Total títols | 0 | 0 | 7 | 2 |

### Altres

* 7 Campionats del món de motocròs per a veterans (1 x Over 40, 6 x Over 50)
* 2 Campionats AMA de Supermoto (2004, 2009)
* 2 Campionats AMA d'Enduro-X

## Referències

* ↑ «Kurt Nicoll» (PDF) (en francès). memotocross.fr. [Consulta: 6 gener 2020].
* ↑ «Kurt Nicoll career profile» (en anglès). bestsports.com. [Consulta: 29 juliol 2012].
* 1 2 Amick, Bill. American Motorcyclist. MX Streak Ends (en anglès). Books.Google.com, novembre 1994 [Consulta: 20 febrer 2015].
* ↑ Meyer, Geoff. «Dave Nicoll interview — Still Standing» (en anglès). mxlarge.com. Arxivat de l'original el 29 gener 2013. [Consulta: 29 juliol 2012].
* ↑ «California MX Vacations - ChampionMX | Kurt Nicoll» (en anglès). ChampionMX. [Consulta: 10 octubre 2017].
* ↑ «Palmares du Mondial Mx 3» (en francès). memotocross.fr. [Consulta: 6 gener 2020].
* ↑ «Palmares du Mondial Mx 1» (en francès). memotocross.fr. [Consulta: 6 gener 2020].

## Enllaços externs

* Kurt Nicoll - Lloc web oficial (anglès)
* Imatge de Kurt Nicoll amb la KTM el 1998
# Timbal

* Per a altres significats, vegeu «Timbal (música llatina)».
El timbal és un instrument musical de percussió de forma cilíndrica, amb dues membranes, normalment són de cuir, que emet un so indeterminat. L'intèrpret del timbal és el timbaler.
Per l'Institut d'Estudis Catalans, timbal i tabal són sinònims de tambor. El timbal sol fer l'acompanyament rítmic de la gralla a la música de castells, als balls de gegants i altres festes populars. El tabal o tabalet és més petit que el timbal, es pot penjar al coll i fa parella amb la dolçaina, sent ambdós instruments suficients per a amenitzar musicalment qualsevol festa al carrer. També existeix un tambor més petit, el tamborí, que acompanya el flabiol a la música de sardanes.

## Tipus de timbals

En el cas d'acompanyar gralles, hi ha tres tipus de timbals:

### Timbal de gralles

Instrument fet de llautó, amb dues membranes (generalment de pell) i de poca profunditat. El seu so es caracteritza per la bordonera (espècie de cordes de guitarra que es fiquen a la membrana inferior i que sonen en tocar la membrana superior). Es tensa mitjançant clavilles.

### Timbal fondo

Instrument fet de fusta d'amplada similar al timbal de gralles però amb molta més profunditat. També consta de dues membranes. S'acostuma a utilitzar en grups de ministrers per emular la música antiga. El so depèn de la fusta i la pell. Es tensa mitjançant cordes.

### Timbal mitjà

Timbal fet de fusta, de petita amplada com els anteriors, però la meitat de profunditat que el timbal fondo. Es tensa mitjançant cordes.

## Referències

* ↑ Insitut d'Estudis Catalans, Diccionari de la Llengua Catalana, 2a edició Consultat el 16.6.2009
* ↑ Música-2. Educació Primària. Cicle inicial, 2, Santi Riera i Subirachs, L'Abadia de Montserrat, 2005, ISBN 9788484156949 (català)

## Enllaços externs

* Recomanacions posturals per a timbal
Viccionari
# Dayr al-Jamàjim

Dayr al-Jamàjim fou una antiga vila d'Iraq propera a Kufa, de la tribu dels Iyad, situada a l'oest de l'Eufrates, als turons de Kufa, prop d'Ayn at-Tamr i deFaluja.
És famosa per la batalla de Dayr al-Jamàjim que s'hi va lliurar el 702 entre el general omeia al-Hajjaj ibn Yússuf, des del campament de Dayr Qurra, i el general rebel Abd-ar-Rahman ibn Muhàmmad ibn al-Àixath, que s'havia revoltat al Sistan i que comptava amb el suport dels àrabs de Kufa i de molts mawali no àrabs. El rebel fou derrotat i es va retirar cap a Maskin, mentre que el general omeia va entrar a Kufa.
Els historiadors at-Tabarí, al-Massudí i al-Yaqubí, entre d'altres, descriuen la batalla.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam. Second Edition, Brill Publishers, Leiden, s.v. «Dayr al-Djamādjim».
# Soiuz 18

Soiuz 18 (rus: Союз 18, Unió 18) va ser una missió espacial tripulada soviètica en 1975 a la Saliut 4, la segona i última tripulació a l'estació espacial. Piotr Klimuk i Vitali Sevastiànov van aconseguir un nou rècord de resistència espacial de 63 dies i la fita de major nombre de persones simultàniament (set) a l'espai.

## Tripulació

| Posició | Cosmonauta | Cosmonauta |
| Comandant | Piotr Klimuk Segon vol espacial | Piotr Klimuk Segon vol espacial |
| Enginyer de vol | Vitali Sevastiànov Segon vol espacial | Vitali Sevastiànov Segon vol espacial |

### Tripulació de reserva

| Posició | Cosmonauta | Cosmonauta |
| Comandant | Vladímir Kovaliónok | Vladímir Kovaliónok |
| Enginyer de vol | Iuri Ponomariov | Iuri Ponomariov |

## Paràmetres de la missió

* Massa: 6825 kg
* Perigeu: 186 km
* Apogeu: 230 km
* Inclinació: 51,7°
* Període: 88,6 minuts
# Gegants de Sarrià

Els Gegants de Sarrià són una parella de gegants formada per En Gervasi i la Laieta van néixer com a parella de gegants de Sarrià i de Sant Gervasi de Cassoles. Són unes figures que figuren un pagès i una pagesa del final del segle xix, representatius d'aquestes dues antigues viles, actualment unificades en el Districte de Sarrià – Sant Gervasi.
Les figures són obra de Domènec Umbert i s'estrenaren al barri de Galvany l'any 1987. Més tard, el 2000, les va restaurar l'escultor egarenc Jordi Grau, del Taller el Drac Petit.
Amb els gegants s'estrenà la sardana «En Gervasi i la Laieta», del compositor Tomàs Sagué i Camó, arranjada per David Puertas i Esteve, que ha esdevingut el ball propi de la parella gegant. Es pot veure representat cada any a la trobada que es fa per la festa major de Sarrià, el primer cap de setmana d'octubre.
La Colla Gegantera de Sarrià és l'encarregada de treure a passejar i ballar en Gervasi i la Laieta i de portar-los a participar en festes i cercaviles per tot Catalunya, moltes vegades amb el fill de la parella, el gegantó Blauet. I quan no surten es poden visitar a la seu del Districte de Sarrià – Sant Gervasi, on són exposats juntament amb més gegants de la zona, companys de sortides.

## Referències

* ↑ «Gegants de Sarrià». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Marasmiellus hapuuarum

Marasmiellus hapuuarum és una espècie de fong agàric de la família Marasmiaceae. Formalment descrit al 2011, només es troba als boscos muntanyosos humits de Hawaii, on creix damunt vells exemplars de plantes hāpuʻu. El fong produeix petits cossos fructífers rosa brillant de fins a 0,6 cm (0.24 polzades) de diàmetre, amb làmines fines i primes.

## Taxonomia

L'espècie va ser primer formalment descrita pels micòlegs Dennis Desjardin i Don Hemmes al 2011, a la revista Mycologia. Va aparèixer anteriorment a la seva literatura sota el nom provisional Marasmiellus hapuuae al llibre Mushrooms of Hawaii (2002). El material d'holotip va ser recollit per Desjardin el gener de 1996 en el Kamakou Forest Preserve a l'illa de Molokaʻi. L'epítet específic hapuuarum es refereix a la falguera arborescent hāpuʻu, sobre la qual el fong creix.

## Descripció

El capell és inicialment convex abans, però pateix un aplanament a mesura que madura. Arriba a diàmetres de 0,2-0,6 cm (0,08-0,24 polzades). La superfície del capell és seca, estriada o semiestriada, i presenta una textura sedosa. Les gammes de color de brillant a blanc taronja pàl·lid o rosa brillant, tot i que el color es pot destenyir a gairebé blanc dins la maduresa. La carn és prima (menys de 1 mm) i de color brillant. Les làmines es troben molt espaiades, amb 1 o 2 sèries de lamèl·lules interposades entre 4 i 8 làmines. El peu es troba inicialment centrat, però mentre envelleix esdevé excèntric a gairebé lateral. És cilíndric, més o menys igual d'amplada que de longitud, i farinós (amb una pols blanquinosa a la seva superfície), mesurant 1–2 mm de llarg per 0.1–0.2 mm de gruixut. La base del peu té un disc petit amb un micel·li de color crema. No té gust o olfacte distintiu.
Les espora són blanques. Les parets espores són primes, el·lipsoides amb un hil prominent, llis, hialí (translúcid), i mesura 8–10 per 4.2–4.8 μm. El basidiòfor (cèl·lules que aguanten l'espora) són piramidals, hialines i subjecten de 1 a 4 espores. Mesuren 20-24 μm de llarg per 7-8 μm de gruix.

## Hàbitat i distribució

Marasmiellus hapuuarum és endèmic de Hawaii, en les illes de Hawai'i, Maui, i Moloka'i. Creix escampat o en grups damunt tiges velles i frondes de l'espècie de falguera d'arbre tropical Cibotium, els quals són endèmics de boscos humits.

## Referències

* 1 2 3 Hemmes DE, Desjardin D.. Mushrooms of Hawai'i: An Identification Guide. Berkeley, California: Ten Speed Press, 2002, p. 151. ISBN 1580083390.
* 1 2 3 4 Desjardin DE, Hemmes DE. «Agaricales of the Hawaiian Islands 9. Five new white-spored species from native montane wet forests». Mycologia, 103, 6, 2011, pàg. 1441–50. DOI: 10.3852/11-114. PMID: 21700634.

## Enllaços externs

* Marasmiellus hapuuarum en Index Fungorum (anglès)
# Setter (desambiguació)

«Setter» té aquests significats:
* Setter, raça de gos de caça
* Setter (motocicleta), marca de motocicletes fabricades a Elx durant els anys 50 i 60
Viccionari
# Cal Xico (la Fatarella)

Cal Xico és una obra de la Fatarella (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció de planta baixa, dos pisos i golfes. Rectangular, entre mitgeres, amb façana al c/ Solà. Realitzada amb paredat arrebossat, bastant degradat. Planta baixa amb un únic accés, mitjançant arcada de mig punt dovellada. Planta primera o entresol-altell amb una petita finestra al costat de l'accés de la planta baixa.
La segona planta presenta dues grans finestres amb brancalls i llindes de pedra motllurades i clavellinera de la finestra amb llosa de pedra motllurada. Golfes amb dues finestres més petites, centrades respecte les obertures de la planta inferior.

## Referències

* 1 2 «Cal Xico». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 març 2019].

## Enllaços externs

* «Cal Xico». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Kurt Nilsen

Kurt Erik Kleppe Nilsen (29 de setembre de 1978 en Bergen, Noruega) és un cantant noruec de rock i country. Va guanyar la primera temporada de la versió noruega del reality show Pop Idol, que es va emetre en la TV 2 en maig del 2003. Després va guanyar una versió única internacional del Pop Idol, dita World Idol l'1 de gener del 2004, amb els guanyadors dels diferents espectacles nacionals d'Idol.

## Enllaços externs

* Kurt Nilsen - Lloc web oficial
# Timbal (música llatina)

Els timbals (en castellà timbales, també dits pailas criollas) són uns tambors cilíndrics amb carcassa usualment de metall, amb una sola membrana, inventats a Cuba a principis del segle xx i usats en les orquestres cubanes de música popular.
El timbal és menys profund que el tom-tom, i normalment està afinat més agut. L'intèrpret (timbalero) utilitza una gran varietat de percussions, tant sobre la membrana com sobre la carcassa, a fi de produir sons de timbres molt diversos. La carcassa s'anomena cáscara, nom que també s'utilitza per al patró rítmic propi de la salsa i que es pica sobre la carcassa a fi de marcar el temps.
El nom «timbal» prové del fet que en el seu inici els timbales eren un substitut de les timbales pròpies de l'orquestra clàssica.

## Bibliografia

* Orovio, Helio. Diccionario de la música cubana: biográfico y técnico (en castellà). L'Havana: Editorial Letras Cubanas, 1981.
Viccionari
# Cyprinella formosa

Cyprinella formosa és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Mèxic, Nou Mèxic i Arizona.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Baillie, J. i Groombridge, B., 1996. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 1996. UICN, Gland, Suïssa.
* Chernoff, B. i R.R. Miller, 1982. Notropis bocagrande, a new cyprinid fish from Chihuahua, Mexico, with comments on Notropis formosus. Copeia 3:514-522.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Groombridge, B. (ed.), 1994. 1994 IUCN Red List of Threatened Animals. UICN, Gland, Suïssa.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* IUCN Conservation Monitoring Centre, 1986. 1986 IUCN Red List of Threatened Animals. UICN, Gland, Suïssa i Cambridge, la Gran Bretanya.
* IUCN Conservation Monitoring Centre, 1988. 1988 IUCN Red List of Threatened Animals. UICN, Gland, Suïssa i Cambridge, la Gran Bretanya.
* UICN, 1990. Llista Vermella d'Animals Amenaçats de la UICN 1990. UICN, Gland, Suïssa i Cambridge, la Gran Bretanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, L.M. i B.M. Burr, 1991. A field guide to freshwater fishes of North America north of Mexico. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gegants de Sant Joan les Fonts

Els gegants de Sant Joan les Fonts són una parella de gegants que formen part del seguici festiu de la vila.
L'any 1980, l'Ajuntament de Sant Joan les Fonts va fer una enquesta per preguntar si es volia retornar la Festa Major al 24 de juny alhora que també demanava l'opinió de si es veia bé de construir uns gegants. Amb una resposta afirmativa a ambdues qüestions, es proposà que els Gegants representessin les principals activitats econòmiques del poble, l'agricultura, la indústria del paper i la indústria tèxtil.
Amb un projecte de Pere Ventura, en el qual es representava un hereu i una pubilla, que significaven un paperer i una filadora, s'encarregà la construcció dels Gegants a la casa Pirotècnica Welcome de Barcelona. El Gegant fa una alçada de 2,52 m i pesa 41 kg i la Gegantessa fa 2'47 m d'alçada i pesa 40 kg.
La música fou composta per Miquel Sitjar, Josep M.ortuño i Gabriel Granados.
L'estrena dels Gegants, així com dels cinc capgrossos comprats també a la mateixa casa Welcome, va ser per la Festa Major de 1982, coincidint amb la II Mostra Folklòrica de la Garrotxa, que va tenir a Sant Joan les Fonts. l'Hereu i la Pubilla van ser apadrinats pels Gegants de Sant Feliu de Pallerols.
D'uns anys ençà, els capgrossos ja no surten.
El 2021 es van restaurar per fer-los perdre sis quilos i facilitar la feina als portants.

## Referències

* ↑ Faràndula de la Garrotxa. Olot: Edicions Municipals, 1998, p. 197. ISBN 84-7216-063-7 [Consulta: 13 maig 2019].
* ↑ NacióGarrotxa. «Els Gegants de Sant Joan les Fonts es posen a «dieta» i ja han perdut sis quilos». [Consulta: 29 desembre 2023].