OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Quintino Scolavino

Quintino Scolavino (Bagnoli Irpino, província d'Avellino, Campània, 1945) és un pintor italià.
Va anar a viure a Nàpols, on va freqüentar el Liceo Artístico i l'Accademia di Belle Arti. Particià en els debats artístics dels inicis dels 60 i fundà, amb altres artistes napolitans, el "Gruppo studio P.66", en el qual van realitzar "performances" a moltes ciutats del sud d'Itàlia, inaugurant la tendència del neodadaisme, Pop Art a Itàlia, definida per alguns crítics com «oggetualismo napoletano». El 1968, amb Del Vecchio, va presentar el Teatro ESSE, el primer teatre d'avantguarda a Nàpols. Als anys 70, es dedicà al video-art i va anar al Centro de Arte y Comunicación de Buenos Aires, i va participar en diverses trobades de video a Barcelona, Caracas, Mèxic D.F., Tòquio… Més recentment ha participat en «perfòrmances» artístiques-literàries-musicals amb Gabriele Frasca i Roberto Paci Dalò. També ha fet alguna exposició a llocs com Castel Sant'Elmo i ha fet instal·lacions en múltimples llocs d'Itàlia.

## Principals exposicions

* X Quadriennale, Palazzo delle Esposizioni, Roma (1975)
* VI Encounter Cayc, Museo de Arte Contemporaneo, Caracas (1976)
* 15 Anni d'Arte in Italia, Museo Civico d'Arte Moderna, Torino (1977)
* X Encouner on video Cayc, Japan National Committee, Tokio (1978)
* Biennale di Venezia, Magazzini del sale, Venezia (1982)
* Sculpture '83, Lijnbaan Museum, Rotterdam (1983)
* Paesaggio sismico, Villa Letizia, Napoli (1988)
* Oggetti espropriati: I Trasferibili, Framart studio, Napoli
* Paesaggio con rovine, Gibellina (1992)
* Immagine disegnata, Museo d'Arte Moderna di Cipro (1994), Museo d'Arte Moderna del Cairo (1994), Museo d'Arte Contemporanea di Istanbul (1994)
* Orologio ad acqua, Stazione zoologica Anton Dohrn (1995)
* Sidereus nuncius, Osservatorio Astronomico di Capodimonte, Napoli (1996)
* La Flors enversa, Real Orto Botanico, Napoli (1996)
* Anteprima di stampa, Teatro di Villa Patrizi, Napoli (1997)
* Rassegna del disegno scientifico, Musée Océanographique di Monaco (1998)
* Viaggiatori senza bagaglio, Museo Ferroviario di Pietrarsa, Portici (1999)
* Capodopera a Capodimonte. Un Millennio fa, Framart studio, Napoli (1999 - 2000)
* Cartolina per Napoli, Palazzo Reale di Napoli (2000)
* Emporium (Orologio ad acqua), Museo Archeologico Nazionale, Napoli (2000)
* Castelli in aria, Castel Sant'Elmo, Napoli (2000)

## Enllaços externs

* Stazione Salvator Rosa (Nàpols) Arxivat 2014-02-19 a Wayback Machine.
# Makhxirin

Makhshirin (en hebreu: מסכת מכשירין) (transliterat: Masechet Makhshirin) és el vuitè tractat de l'ordre talmúdic de Tohorot, de la Mixnà i el Talmud. Segons Levític 11:34 i Levític 11:37, els aliments poden tornar-se ritualment impurs, solament si aquests han estat prèviament humitejats amb aigua, el tractat de Makhxirin es refereix als líquids que tenen aquesta qualitat. Aquest tractat és esmentat en la Tosefta. Segons Levític 11:38, hi ha d'haver una intenció prèvia, o un desig per part del propietari de l'aliment, perquè aquest aliment sigui prèviament humitejat. El tractat tracta principalment sobre dues qüestions: els líquids que fan possible que el menjar es torni ritualment impur, i la intenció prèvia per tal que aquest menjar sigui humitejat. Cada motiu que fa possible que el menjar s'humitegi és detallada en el tractat: això pot ser a causa de la pluja, la humitat, o bé degut a diverses causes. El tractat conclou amb una discussió sobre els líquids diferents de l'aigua, que fan que l'aliment pugui esdevenir ritualment impur.

## Referències

* ↑ «Makhshirin | Encyclopedia.com». [Consulta: 12 octubre 2022].
* ↑ «www.jewishvirtuallibrary.org/» (en anglès).
# Colom de Timor

El colom de Timor (Turacoena modesta) és una espècie de colom que habita els boscos de l'illa de Timor i Wetar, a les illes Petites de la Sonda.

## Referències

* ↑ IUCN «Turacoena modesta» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species. BirdLife International, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2017-1.rlts.t22690609a111166273.en.
# Lo Batllet

Lo Batllet és un indret del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, en territori del poble de Toralla.
Està situat a llevant de Toralla i al nord-est de Mascarell, en el serrat que separa les valls de Toralla i de Serradell. És al sud-est del cim de Saviner i al sud-oest del Clot de Matavaques, a ponent de la Gargalla i de lo Tossalet, al nord del Bosc de la Granja de Mascarell. Té just al sud la partida de Cap de Terme.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Nintendo DSi

Nintendo DSi (ニンテンドーDSi Nintendō Dī Esu Ai) és el nom que rep la consola de setena generació de Nintendo, una variant de la Nintendo DS, tot i que en aspecte s'assembla més a la Nintendo DS Lite.

## Característiques

La Nintendo DSi pateix canvis importants envers la saga de les Nintendo DS. El més rellevant i notable a ull del comprador són les dues càmeres que inclou, que augmenten considerablement el nombre de possibilitats. A més, conserva la famosa tactilitat de la saga, és un pèl més petita que la DS Lite i pot connectar-se a una botiga online on hi ha jocs exclusius, anomenada DSiWare.

## Significat del nom

El nom DSi és, òbviament, Nintendo DS més la lletra i. La lletra i prové de la paraula anglesa eye ("ull"), que es pronuncia igual que la lletra i en anglès. Es fa referència a la paraula "ull" a causa de les dues càmeres que inclou.

## Vegeu també

* Nintendo DS
* Nintendo DSi XL
* Nintendo
# Pica

«Pica» té aquests significats:
* Arma: Pica (arma), arma d'asta, similar a una llança.
* Art:
** Pica (arquitectura), peça de pedra amb una concavitat destinada a contenir aigua.
** Pica baptismal, recipients els quals es conté l'aigua per a impartir el sagrament del baptisme.
* Geografia: Pica (Xile), comuna de la província d'Iquique (Xile).
* Joc: Pica (joc), coll de la baralla francesa.
* Medicina: Pica (medicina), apetència a ingerir menjar substàncies no comestibles.
* Música: Pica (música), part d'alguns instruments de corda.
* Tipografia: Pica (tipografia), unitat de mesura tipogràfica.
* Orografia: Pica d'Estats, pic de major altitud del Pirineu de Catalunya.
* Zoologia: Pica (animal), animal lagomorf del gènere Ochotona.
# Puente de Génave

Puente de Génave (sovint anomenat Puente Génave) és un municipi de la província de Jaén (Andalusia), pertanyent a la comarca de Sierra de Segura. Segons fonts del INE, el 2005 tenia 2.119 habitants.
# Classificació de la combinada a la Volta a Espanya

La Classificació de la combinada a la Volta a Espanya fou una de les classificacions secundàries de la Volta a Espanya. Era una classificació que recompensava el ciclista amb millor rànquing amb la suma de la Classificació general, de la Classificació per punts i del Gran Premi de la muntanya. El líder era el que tenia menys punts en la suma de la posició de les tres classificacions.

## Història

Creada el 1970, no va ser fins al 2006 que es va introduir el mallot blanc pel seu líder. El 2018 fou la darrera edició en què es va entregar.

## Palmarès

| Any | Ciclista | Equip | Punts | Altres mallots |
| 1970 | Guido Reybrouck | Germanvox | | Punts |
| 1971 | Cyrille Guimard | Fagor-Mercier-Hutchinson | | Punts |
| 1972 | José Manuel Fuente | Kas-Kaskol | | General Muntanya |
| 1973 | Eddy Merckx | Molteni | | General Punts |
| 1974 | José Luis Abilleira | La Casera | | Muntanya |
| 1975-1985 | no atribuït |
| 1986 | Seán Kelly | Kas | | Punts |
| 1987 | Laurent Fignon | Système U | | - |
| 1988 | Seán Kelly | Kas-Canal 10 | | General Punts |
| 1989 | Óscar de Jesús Vargas | Postobón | | Muntanya |
| 1990 | Federico Echave | CLAS-Cajastur | | - |
| 1991 | Federico Echave | CLAS-Cajastur | | - |
| 1992 | Tony Rominger | CLAS-Cajastur | | General |
| 1993 | Jesús Montoya | Amaya Seguros | | - |
| 1994-2001 | no atribuït |
| 2002 | Roberto Heras | US Postal Service | 9 | - |
| 2003 | Alejandro Valverde | Kelme-Costa Blanca | 9 | - |
| 2004 | Roberto Heras | Liberty Seguros-Würth | 6 | General |
| 2005 | Roberto Heras | Liberty Seguros-Würth | 6 | General |
| 2006 | Alexander Vinokourov | Astana-Würth | 8 | General |
| 2007 | Denis Menchov | Rabobank | 4 | General Muntanya |
| 2008 | Alberto Contador | Astana | 6 | General |
| 2009 | Alejandro Valverde | Caisse d'Épargne | 7 | General |
| 2010 | Vincenzo Nibali | Liquigas-Doimo | 9 | General |
| 2011 | Juan José Cobo | Geox-TMC | 9 | General |
| 2012 | Alejandro Valverde | Movistar | 8 | Punts |
| 2013 | Christopher Horner | RadioShack-Leopard | 5 | General |
| 2014 | Alberto Contador | Tinkoff-Saxo | 6 | General |
| 2015 | Joaquim Rodríguez | Team Katusha | 16 | - |
| 2016 | Nairo Quintana | Movistar Team | 8 | General |
| 2017 | Chris Froome | Team Sky | 5 | General Punts |
| 2018 | Simon Yates | Mitchelton-Scott | 11 | General |

## Vegeu també

* Classificació de la combinada al Tour de França

## Bibliografia

* Adrian Bell y Lucy Fallon, ¡Viva la Vuelta! (Cultura Ciclista, 2013, ISBN 978-84-939948-9-1)

## Enllaços externs

* Web oficial
# Pica-soques carablanc

El pica-soques carablanc (Sitta leucopsis) és un ocell de la família dels sítids (Sittidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos de l'Himàlaia occidental.

## Referències

* ↑ «Pica-soques carablanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Amenoncourt

Amenoncourt és un municipi francès situat al departament de Meurthe i Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 102 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Amenoncourt era de 102 persones. Hi havia 32 famílies, de les quals 12 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 4 parelles sense fills i 16 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 42 habitatges, 37 eren l'habitatge principal de la família, 4 eren segones residències i 1 estava desocupat. 41 eren cases i 1 era un apartament. Dels 37 habitatges principals, 29 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 4 en tenien tres, 6 en tenien quatre i 26 en tenien cinc o més. 31 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 23 habitatges hi havia un automòbil i a 10 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Amenoncourt el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 8 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 8 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 8 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 48 persones, 32 eren actives i 16 eren inactives. De les 32 persones actives 28 estaven ocupades (17 homes i 11 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 16 persones inactives 4 estaven jubilades, 7 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Amenoncourt hi havia 8 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Amenoncourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Amenoncourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Classificació de la tuberculosi

El sistema clínic actual de classificació de la tuberculosi (TB) es basa en la patogènesi de la malaltia.
Els treballadors de la salut han de complir les lleis i regulacions locals en relació amb la declaració de la TB. Tots els malalts amb TB de classe 3 o classe 5 han de ser declarats ràpidament al departament de salut local. Vegeu llista de malalties de declaració obligatòria.
Classification System for TB :
| Classe | Tipus | Descripció |
| 0 | Cap exposició a la TB No infectat | Cap història d'exposició Reacció negativa a la prova de la tuberculina |
| 1 | Exposició a la TB Cap indici d'infecció | Història d'exposició Reacció negativa a la prova de la tuberculina |
| 2 | Infecció amb TB Sense malaltia | Reacció positiva a la prova de la tuberculina Estudis bacteriològics negatius, si es fan Cap indici clínic, bacteriològic o radiogràfic de TB |
| 3 | TB clínicament activa | M. tuberculosis cultivat (si es fa) Indicis clínics, bacteriològics o radiogràfics de TB |
| 4 | TB no clínicament activa | Història d'episodi/s de TB o Resultats radiogràfics anormals però estables Reacció positiva a la prova de la tuberculina Estudis bacteriològics negatius, si es fan and Cap indici clínic o radiogràfic de TB |
| 5 | Sospitós de TB | Diagnòstic pendent S'ha de determinar si hi ha infecció de TB o no en tres mesos |

## Referències

* ↑ Diagnostic Standards and Classification of Tuberculosis in Adults and Children Arxivat 2009-06-13 a Wayback Machine.. Am. J. Respir. Crit. Care Med., Volume 161, Núm. 4, Abril 2000, 1376-1395. Council of the Infectious Disease Society of America, Setembre 1999. Pàgs 1391-1392.
# Sant Climent de la Torre

Sant Climent de la Torre, o Sant Climenç, és una capella romànica situada prop del mas de la Torre de Sant Climent, en el municipi de Montferrer i Castellbò (Alt Urgell), i inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església d'una nau capçada a nord-est per un absis lleugerament descentrat, de forma de ferradura, cobert amb volta de quart d'esfera, que li dona un aspecte arcaic. Al mur meridional hi ha el portal, d'una arcada simple. El temple també presenta dues finestres absidals de doble esqueixada i una altra finestra, també de doble esqueixada, a la façana de ponent. Sobre aquesta darrera hi ha un campanar d'espadanya de dos ulls ben conservat. Sobre la paret que recolza sobre l'arc presbiteral hi ha un altre campanaret d'espadanya, de mida inferior i d'un sol ull. L'aparell és de lloses de pedra en filades força irregulars.

## Història

L'església de Sant Climent apareix esmentada, dins del deganat d'Urgell, en el llibre de la dècima del Bisbat d'Urgell de 1391, com a Sant Climent de Sallent, ben diferenciada de l'església de Sant Sadurní de Sallent. L'any 1575, Sant Climent de la Torre gaudia de la categoria d'església parroquial, encara que s'especifica que la parròquia constava només de 5 cases allunyades de l'església. L'any 1758 Sant Climent havia perdut la categoria de parròquia i havia estat agregada a Sant Vicenç de Sendes; tenia encara cementiri al servei de 5 o 6 cases que en depenien. L'any 1904 era només una capella del terme de Sendes.
El propietari de l'actual Mas de la Torre de Sant Climent i el Bisbat d'Urgell se'n disputen la propietat.

## Referències

* 1 2 3 «Capella de Sant Climent de la Torre». Pla d'ordenació urbanística municipal: Catàleg de béns protegits p. 49-50. Ajuntament de Montferrer i Castellbò. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 9 maig 2012].
# Platja del Golfet

La platja del Golfet és una platja natural de Calella de Palafrugell (Palafrugell, Baix Empordà), encaixada enmig del rocallós tram de costa on comença l'Espai Natural Protegit de Castell-Cap Roig. Es troba al centre d'una petita badia flanquejada per la punta dels Forcats, cap a llevant, i del cap Roig, cap a ponent. Orientada a l'est, té una llargada de 75 metres i una d'amplada de 17 metres, composta de sorra granada i un pendent d'entrada a l'aigua molt fort. S'hi pot accedir a peu a través d'un tram d'escales o del camí de ronda. Registra un alt grau d'ocupació a l'estiu. No disposa de cap servei. A prop de la platja hi ha el castell i el Jardí Botànic de Cap Roig.
L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent.
Antigament es coneixia com a Cau Toixó, degut al notable presència d'aquests mamífers, que solen viure encauats i que surten de nit a buscar menjar. Amb l'arribada del turisme es va reemplaçar la denominació per Golfet, que resultava més moderna i designava tota la badia en general, des de la punta dels Forcats fins al cap Roig. Sembla que Golfet era emprat per la gent marinera i Cau Toixó per la de procedència terrassana.
En un origen i fins a principis dels 60 la Cala del Golfet només tenia accés per mar i era un penya-segat amb roques procedents dels esllavissaments, com moltes de les cales de la zona. Va ser a principis dels seixanta quan l'empresari local de la construcció Antonio Cruz Conesa, aprofitant la urbanització de la zona del Golfet, va demanar a l'administració permís per avocar centenars de camions amb sorra gresa perquè amb l'ajut dels temporals s'anés formant una platja tal com finalment va succeir. D'aquesta manera, els turistes i habitants de la zona no s'haurien de desplaçar fins a les platges de Calella de Palafrugell. Durant molts anys es podia apreciar restes de la muntanya de sorra que s'havia anat avocant des del mirador i que actualment en queden pocs indicis. Mentre s'anava formant i ampliant la platja del Golfet l'empresari Antonio Cruz va finançar i construir el mirador i les escales d'accés a la cala, així com el camí de ronda fins a Calella de Palafrugell, per tal de facilitar l'accés a tothom. A principis del 2000 l'accés a les escales del mirador va ser barrat degut al risc d'esllavissades. El 2004 es van reparar les escales i es va reobrir l'accés a la platja.

## Referències

* 1 2 «El Golfet». Agència Catalana de Turisme.
* 1 2 «Platja del Golfet». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Carrer del Cau Toixó». Ajuntament de Palafrugell. [Consulta: 20 octubre 2012].
* ↑ Castelló, Josep. El perfil de la costa: Palafrugell, Mont-ras i les illes Formigues. Palafrugell: Josep Castelló, 2003.
* ↑ «Carrer del Golfet». Ajuntament de Palafrugell. [Consulta: 20 octubre 2012].
* ↑ «La cala del Golfet torna a ser accessible després de gairebé un any d'obres de sanejament». 3Cat, 14-08-2004.
# Petroscirtes thepassii

Petroscirtes thepassii és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,9 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Moluques, Nova Guinea, Salomó i Micronèsia (Palau i Yap).

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Myers, R.F., 1991. Micronesian reef fishes. Segona edició. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Allen, G.R. i P.L. Munday, 1994. Kimbe Bay rapid ecological assessment: the coral reefs of Kimbe Bay (West New Britain, Papua New Guinea), Volum 3: Fish diversity of Kimbe Bay. The Nature Conservancy, South Pacific program Office, Auckland, Nova Zelanda. 107 p.
* ↑ Myers, R.F., 1999. Micronesian reef fishes: a comprehensive guide to the coral reef fishes of Micronesia. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 330 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Queremó

Queremó és el nom dels següents personatges:
* Queremó (poeta), poeta tràgic grec
* Queremó d'Alexandria, filòsof estoic, escriptor i historiador
# Koshigaya

Koshigaya (越谷市, Koshigaya-shi) és una ciutat i municipi de la prefectura de Saitama, a la regió de Kantō, Japó. Koshigaya és el quart municipi més populós de la prefectura, un dels tres municipis amb consideració de ciutat nucli a Saitama i una ciutat dormitori de Tòquio i centre industrial.

## Geografia

El municipi de Koshigaya es troba localitzat a l'extrem oriental de la prefectura de Saitama, a aproximadament uns trenta quilòmetres de distància al nord del centre urbà de Tòquio i al costat de l'antic riu Ara (Moto-Arakawa). El terme municipal de Koshigaya limita amb els de Kasukabe al nord, amb Matsubushi i Yoshikawa a l'est, amb Sōka i Kawaguchi al sud i amb Saitama a l'oest.

## Història

Koshigaya-shuku va prosperar durant el període Edo com a posta als camins Nikkō Kaidō i Ōshū Kaidō, i la ciutat va servir de residència temporal del shōgun Tokugawa després del gran incendi de Meireki de 1657 que va destruir el castell d'Edo.
La ciutat moderna de Koshigaya (llavors escrita 越ヶ谷) es va crear dins del districte de Minami-Saitama, amb l'establiment del sistema de municipis l'1 d'abril de 1889. S'annexionava els pobles veïns d'Ozawa, Niikata, Sakurai, Obukuro, Ogishima, Dewa Gamo, Osagami i Masubayashi el 3 de novembre de 1954 i van canviar l'ortografia, passant el seu nom a la seva forma actual. Koshigaya es va annexionar el poble veí de Soka el 3 de novembre de 1955. Koshigaya va ser elevat a l'estatus de ciutat el 3 de novembre de 1958. Koshigaya va ser elevat a l'estatus de ciutat especial l'1 d'abril de 2003 i l'estatus de ciutat nucli l'1 d'abril de 2015.

## Administració
### Alcaldes

| # | Alcalde | Inici del mandat | Fi del mandat | Partit |
| I | Tomoka Ōtsuka | 1958 | 1970 | Ind |
| II | Hiraichirō Shimamura | 1970 | 1973 | Ind |
| III | Shigeharu Kuroda | 1973 | 1977 | Ind |
| IV | Shinichirō Shimamura | 1977 | 1997 | Ind |
| V | Fumio Itagawa | 1997 | 2009 | Ind |
| VI | Tsutomu Takahashi | 2009 | - | Ind |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| ND | ND | ND | ND | 49.585 | 139.368 | 223.241 |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| 285.259 | 308.307 | 326.423 | 346.861 | - | - | - |

## Transport
### Ferrocarril

* Companyia de Ferrocarrils del Japó Oriental (JR East)
** Minami-Koshigaya - Koshigaya-Laketown
* Ferrocarril Tōbu
** Gamō - Shin-Koshigaya - Koshigaya - Kita-Koshigaya - Ōbukuro - Sengendai

### Carretera

* Nacional 4 - Nacional 463

## Agermanaments

* Campbelltown, Nova Gal·les del Sud, Austràlia. (11 d'abril de 1984)

## Referències

* ↑ https://www.post.japanpost.jp/cgi-zip/zipcode.php?pref=11&city=1112220&cmp=1
* ↑ Statistics Bureau of Japan
* ↑ «International Exchange» (en anglès). List of Affiliation Partners within Prefectures. Council of Local Authorities for International Relations (CLAIR). Arxivat de l'original el 4 January 2016. [Consulta: 21 novembre 2015]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-01-04. [Consulta: 5 febrer 2021].