OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Roca mare

En edafologia es denomina roca mare, base rocosa, substrat rocós o horitzó D, la roca consolidada sota les zones recobertes per materials alterats o disgregats, sòls o regolita, de la superfície d'un planeta tel·lúric, en general de la Terra. És l'horitzó basal de l'estructura d'un sòl. Quan la roca mare experimenta la meteorització del subsòl, es forma un saprolita en el seu límit superior: una zona entre la roca inalterada i el sòl de roques fragmentades i meteoritzades no consolidades.
La base rocosa d'un sòl es coneix també com a roca matriu i la identificació d'aquesta, amb excavacions, perforacions o per mètodes geofísics, és una tasca important en la majoria dels projectes d'enginyeria civil.

## Edafogènesi

L'edafogènesi és el procés de formació de sòl a partir del material compacte de la roca mare per meteorització mecànica, química, acció biològica i mescla de components. Aquest material base tindrà molta influència en el resultat final del sòl, especialment pel que fa al pH, la permeabilitat i altres característiques químiques.
Els dipòsits superficials poden ser extremadament gruixuts, de tal manera que la roca mare es pot trobar a centenars de metres sota la superfície.
Els mapes geològics, en general, presenten la distribució dels diferents tipus de roca d'una àrea sense els recobriments superficials de poc espessor, és a dir, les roques que es veurien exposades si els sòls i altres dipòsits de poca entitat fossin eliminats. Per cartografiar els sòls es realitzen mapes específics, els mapes edafològics o de sòls.

## Clima i meteorització

El clima és generalment considerat el factor més important influent en els processos físics, químics i biològics de meteorització.
La meteorització física és especialment important durant les primeres etapes del desenvolupament dels sòls. La roca pot ser desintegrada per canvis de temperatura, que causen la seva expansió i contracció diferencial. Els canvis de temperatura poden, a més a més, congelar l'aigua. Les forces produïdes per la congelació de l'aigua pot arribar als 2,1 × 10 maig kPa, i poden trencar roques, exercir pressió i pujar i barrejar el material del sòl.
La meteorització química té com a principal agent l'aigua de pluja percolant, que ve carregada amb diòxid de carboni de l'atmosfera. La roca mare s'hidrolitza amb la solució àcida per produir minerals i alliberar cations.

## Referències

* ↑ Roca mare a Optimot
* ↑ Swinford,E.Mac What the glaciers left behind - drift thickness map of Ohio, Ohio Department of Natural Resources, Division of Geological Survey, newsletter 2004, No.1.
* ↑ BGS. «Digital Geology - Bedrock geology theme». [Consulta: 12 novembre 2009].

## Vegeu també

* Saprolita
# Llac de Pátzcuaro

El llac de Pátzcuaro és un llac situat al municipi de Pátzcuaro de l'estat de Michoacán, Mèxic, a 63 km a l'oest de la ciutat de Morelia. Es troba a 2.035 m sobre el nivell del mar i té una fondària màxima de 12,5 metres.
És un dels principals atractius turístics de l'estat de Michoacán. El seu litoral fa 55 km i té set illes: Janitzio, La Pacanda, Yunuén, Tecuena, un petit illot anomenat "La Tecuenita" prop de l'illa Tecuena, Jarácuaro i dues illes més: Urandén Morelos i Urandén Morales. Hi a una escola de canoa.
Es troba en una conca endorreica la seva conca de drenatge fa 929 km² i el llac en fa 126,4. El volum d'aigua és d'uns 580 milions de metres cúbics.
Aquest llac pateix des de fa temps un descens del nivell de l'aigua, contaminació i eutrofització.

## Referències

* ↑ Descripción de la cuenca. Recuperación Ambiental del Lago de Pátzcuaro, febrer de 2014.

## Enllaços externs

* Información del Lago de Pátzcuaro
# Cornon lo Terral

Cornonterral o Cornonterralh (en francès Cournonterral) és una ciutat de la regió d'Occitània, al departament de l'Erau

## Localitat agermanada

* Bot (Terra Alta)

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
* ↑ [http://revistadoc.com/wp-content/uploads/2013/07/LinguisticaOccitana9Lieutard.pdf Arxivat 2013-10-23 a Wayback Machine.
# Silosó

Silosó (en llatí Syloson, en grec antic Συλοσῶν), fill d'Eaces, fou germà de Polícrates, tirà de Samos.
Ajudà el seu germà a prendre el poder a Samos. Així, durant un temps tots dos germans (i un tercer germà de nom Pantagnot) van compartir el poder, però Polícrates va fer matar Pantagnot i envià a l'exili a Silosó. Aquest marxà a Egipte, on es trobava Cambises II de Pèrsia amb l'exèrcit persa. Mentre caminava un dia per Memfis, la seva capa escarlata va atreure l'atenció de Darios, fill d'Histaspes que en aquell temps servia a la guàrdia reial. Darios li va oferir de comprar-li la capa però Silosó li digué que no la volia vendre, que la hi volia donar, i així ho va fer.
Al cap d'un temps, Darios va ser el noble que pujà al tron quan es va enderrocar a l'usurpador Smerdis i Silosó va saber, amb sorpresa, que el desconegut a qui havia donat la capa ara era el rei. Va anar a Susa per tal de felicitar-lo i li demandà audiència. Darios el reconegué i li digué que estava agraït i que li donaria or i riqueses, però Silosó les refusà i li demanà el poder a Samos.
Darios va enviar al general Otanes a l'illa amb un exèrcit, que des de la mort de Polícrates estava governada per Meandri de Samos, que no estava en condicions de resistir un exèrcit persa. Va capitular davant l'ofensiva i abandonà l'illa amb els seus tresors. Otanes col·locà a Silosó en el poder, però el germà de Meandri, Carilau de Samos, que havia romàs allí amb el comandament de l'acròpoli, va atacar sobtadament els perses i va matar molts dels seus oficials. Per aquesta raó, els perses van decidir de fer una matança general dels illencs, per orde d'Otanes. L'illa va ser lliurada a Silosó sense homes sobre els quals governar. No obstant això, Otanes va repoblar l'illa amb gent d'altres llocs, però no se sap de quin país eren.
Estrabó presenta Silosó com un tirà cruel que va despoblar Samos i va governar l'illa com a tributari de Pèrsia fins a la seva mort, en data desconeguda. Després el seu fill Eaces el succeí, segons diuen Heròdot i Estrabó.

## Referències

* ↑ Syloson a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 949
# Vicenç Corominas i Pi

Vicenç Corominas i Pi (Mollet del Vallès, 24 de setembre de 1926 - 18 de gener de 2024) va ser un mestre i compositor de sardanes molletà.
Propietari d'un negoci d'embotits al municipi i, anys més tard, d'un establiment d'utensilis musicals, estudià solfeig i instrument a càrrec del mestre Antoni Suñé i Font. Al Conservatori de Granollers estudià harmonia i contrapunt. Destacava pels seus solos de saxo.
Va formar part de la Coral el Clavell com a cantaire, i el desembre de 1975, a causa de la malaltia del mestre Suñé i la marxa del mestre Pelegrí Bernial, n'assumí la direcció. També va dirigir les corals Mollet i la de l'Escola Orfeònica de Sant Fost.
Quan es va jubilar va començar a escriure sardanes, fins a fer-ne més de 100. El 1994 va musicar el poema “Himne a Mollet” del polític local Joan Ambrós i Lloreda, que va esdevenir himne oficial de la ciutat aprovat pel Ple de la Corporació l'11 de setembre de 1994. La darrera sardana estrenada, pocs mesos abans de morir, va ser la dedicada a l'alcaldessa del municipi, Mireia Dionisio.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Simon, Lluís. «Mor als 97 anys el reconegut compositor de Sardanes Vicenç Corominas». [Consulta: 22 gener 2024].
* ↑ Solé Tura, 1986, p. 202-203.
* ↑ Garriga i Miquel, 1990, p. 35-42.
* ↑ «Corominas i Pi, Vicenç - Músics per la Cobla». Musics per la Cobla. [Consulta: 23 novembre 2016].
* ↑ «Ajuntament de Mollet del Vallès - Símbols de la ciutat». Ajuntament de Mollet del Vallès. Arxivat de l'original el 2016-11-24. [Consulta: 23 novembre 2016].

## Bibliografia

* Garriga i Miquel, Jacint. Coral El Clavell: 75 anys d'història, 1913-1988. Mollet del Vallès: Ajuntament de Mollet del Vallès, 1990.
* Solé Tura, Joan. Mollet, cent vides, cent històries. Argentona: L'Aixernador, 1986, p. 202-203. ISBN 8486332117.
# Lajos Détári

Lajos Détári (Budapest, 24 d'abril de 1963) és un antic futbolista hongarès de les dècades de 1980 i 1990 i entrenador.
Fou 61 cops internacional amb la selecció d'Hongria, amb la qual disputà la Copa del Món de futbol de 1986.
A nivell de clubs es formà a Honvéd Budapest, passant més tard a Eintracht Frankfurt, Olympiacos del Pireu, Bologna F.C. 1909, Ancona Calcio, Neuchâtel Xamax i VSE St. Pölten.
Posteriorment esdevingué entrenador. D'entre els clubs que dirigí en destaquen Budapest Honvéd, Szombathelyi Haladás o Ferencvárosi TC.

## Palmarès
### Budapest Honvéd FC

* Lliga hongaresa de futbol: 1983-84, 1984-85, 1985-86
* Copa hongaresa de futbol: 1984-85

### Eintracht Frankfurt

* DFB-Pokal: 1987-88

### Olympiacos FC

* Copa grega de futbol: 1989-90

### Individual

* Màxim golejador de la lliga hongaresa de futbol: 1985, 1986, 1987

## Referències

* ↑ «Lajos Détári». worldfootball.net. [Consulta: 26 març 2011].
* ↑ Mamrud, Roberto. «Hungary - Record International Players». RSSSF. [Consulta: 2 setembre 2006].
* ↑ «Football - it's a rich man's world». When Saturday Comes, 12-10-2008. Arxivat de l'original el 9 de juliol 2015. [Consulta: 22 juny 2014].
* ↑ «Détári, Lajos». National Football Teams. [Consulta: 26 març 2011].
* ↑ «Détári takes charge of Kispest». UEFA.com, 02-01-2002. [Consulta: 22 maig 2011].
* ↑ «Détári takes leave of Haladás». UEFA.com, 27-08-2003. [Consulta: 22 maig 2011].
# Llac de Neuchâtel

El llac de Neuchâtel (en alemany: Neuenburgersee) és, amb una superfície de 217,9 km², el llac més gran enterament suís.

## Geografia

El llac està envoltat pels cantons de Vaud, Neuchâtel, Berna i Friburg.
Els seus principals afluents són el riu La Thielle i el canal de la Broye, que l'uneix al llac de Morat. Aquest serveix com a conca de compensació per a les aigües del riu Aar, que arriben al llac de Bienne. Si aquest últim creixés massa, la sortida d'aigua es pararia i es podria començar a bombar en sentit invers.
El llac de Neuchâtel fa 38,3 km de llarg i té una amplària màxima de 8,2 km. La profunditat màxima és de 152 m i la seva capacitat està estimada en 14 km³.

## Activitats

Nombroses vinyes es troben a les ribes del llac. Trobem chasselas i pinot noir amb els quals es fa el vi vermellós dit Œil-de-Perdrix.
El turisme és igualment important en la regió, però sobretot es concentra a les grans ciutats que envolten el llac.

## Enllaços externs

* Nivells d'aigua al port de Neuchâtel Arxivat 2008-06-10 a Wayback Machine. de l'Oficina Federal Suïssa per al Medi Ambient (alemany).
# Sis dies d'Aarhus

Els Sis dies d'Aarhus era una cursa de ciclisme en pista, de la modalitat de sis dies, que es corria a Aarhus (Dinamarca). La seva primera edició data del 1954 i va durar fins al 1961.

## Palmarès

| Any | Primers | Segons | Tercers |
| 1954 (1) | Georges Senfftleben Roger Godeau | Jean Roth Walter Bucher | Oscar Plattner Arie Van Vliet |
| 1954 (2) | Alfred Strom Sydney Patterson | Kay Werner Nielsen Evan Klamer | Heinz Zoll Herbert Weinrich |
| 1955 | Kay Werner Nielsen Evan Klamer | Heinz Zoll Herbert Weinrich | Pierre Iacoponelli Ferdinando Terruzzi |
| 1956 | Jean Roth Walter Bucher | Dominique Forlini Georges Senfftleben | Kay Werner Nielsen Keld Leveau |
| 1957 | Oscar Plattner Fritz Pfenninger | Kay Werner Nielsen Evan Klamer | Ferdinando Terruzzi Herbert Weinrich |
| 1958 | Kay Werner Nielsen Palle Lykke Jensen | Jean Roth Fritz Pfenninger | Ferdinando Terruzzi Knud Linge |
| 1959 | Ferdinando Terruzzi Knud Linge | Kay Werner Nielsen Palle Lykke Jensen | Jean Roth Fritz Pfenninger |
| 1960 | Rik Van Steenbergen Emile Severeyns | Kay Werner Nielsen Palle Lykke Jensen | Bendy Pedersen Hans-Edmund Andresen |
| 1961 | Kay Werner Nielsen Palle Lykke Jensen | Oscar Plattner Klaus Bugdahl | Rik Van Steenbergen Emile Severeyns |

## Enllaços externs

* Palmarès a memoire-du-cyclisme.net
* Palmarès a cyclebase.nl
# Vicenç Caraltó i Salvà

Vicenç Caraltó i Salvà (Barcelona, 1936 - Barcelona, 1995) fou un pintor, dibuixant i gravador català.

## Biografia

Va formar-se a l'Escola de Belles Arts de Sant Jordi. Posteriorment va aconseguir una beca Cercle Maillol de l'Institut Francès de Barcelona, amb la que va viatjar a París, on va participar en els Salons de Maig. Va exposar per primera vegada el 1959 i posteriorment ho ha fet per diferents països d'Europa. Hi ha obra seva a museus de Barcelona (MACBA), Eivissa i Vilanova i la Geltrú.

## Beques i Premis

* 1960 - Beca del Cercle Mallol de l'Institut Francès de Barcelona per estudiar a París.
* 1961 - 1r Premi del Concurs Laboral del S.E.U..
* 1961 - 2r Premi del Concurs “Les Rambles de Barcelona pels seus artistes”.
* 1970 - 2n Premi Exposició Ciutat de l'Hospitalet.
* 1984 - 3r Premi Exposició de Gravat de la Ciutat de Siracusa (Italia).

## Obra

Els seus treballs es basen principalment en el cos humà, basant-se en una tècnica de dibuix molt precisa. També ha de realitzar diverses il·lustracions per a llibres.

## Museus

* 1963 - Adquisició d'obra pel Museu d'Art Modern de Barcelona.
* 1971 - Adquisició d'obra pel Museu d'Art Modern d'Eivissa.
* 1971 - Adquisició d'obra pel Museu d'Art Modern de Vilanova i la Geltrú.
* 1988 - Adquisició per l'Arxiu del Departament de Gravat, Mapes i Estampes de la Biblioteca de Catalunya de Barcelona, de tota l'obra Gràfica i manuscrita per Narradors, Crítics i Poetes, procedent de l'Exposició "CARALTÓ, 25 anys de feina", celebrada a Barcelona l'any 1986.

## Referències

* ↑ Tharrats, Joan Josep. Cent Anys de Pintura a Cadaqués. Barcelona: Parsifal Edicions, 2007. ISBN 84-95554-27-5.
* ↑ Biografia al web de la Galeria Canals [Consulta 19/09/2010]
* ↑ «Vicenç Caraltó i Salvà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Robert Mallet-Stevens

Robert Mallet-Stevens (París, 1886 — 1945) va ser un arquitecte i escenògraf cinematogràfic francès.
Va treballar en diversos pavellons d'exposició, especialment en l'exposició d'arts decoratives de París de 1925, on es va encarregar del pavelló de transports. El 1930 va fundar i presidir l’Union des Artistes Modernes, que va contribuir a donar a conèixer un gran nombre d'artistes contemporanis. De tendència cubista, va fer decoracions per a pel·lícules de Marcel L'Herbier; entre les quals destaquen les de L’inhumaine.
Va projectar diversos edificis al 16è districte de París, un dels carrers del qual porta el seu nom. Juntament amb Le Corbusier és un dels arquitectes francesos més rellevants del Període d'entreguerres.

## Edificis i projectes

* Villa Paul Poiret (1921–1923), a Mézy-sur-Seine completat el 1932
* Villa Noailles (1923–1928), a Hyères
* Villa Cavrois (1929–1932), a Croix
* Rue Mallet-Stevens (1927) a Paris:
** Villa Allatini, Rue Mallet-Stevens 5
** Villa de Daniel Dreyfuss, Rue Mallet-Stevens 7
** Villa Reifenberg, Rue Mallet-Stevens 8
** Villa des Frères Martel, Rue Mallet-Stevens 10
** Villa Mallet-Stevens, Rue Mallet-Stevens 12
* Garage Alfa Romeo, Rue Marbeuf, Paris
* Casa de Louis Barillet, Square Vergennes 15, Paris
* Parc de Bombers (1935), rue Mesnil 8, Paris

## Referències

* ↑ «Robert Mallet-Stevens». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Rue Mallet-Stevens, Paris 48° 51′ 18″ N, 2° 15′ 57″ E﻿ / ﻿48.854958°N,2.265745°E﻿ / 48.854958; 2.265745
* ↑ «Ministère de la culture». Arxivat de l'original el 2019-05-18. [Consulta: 19 gener 2016].
* ↑ «Ministère de la culture». Arxivat de l'original el 2019-05-18. [Consulta: 19 gener 2016].
* ↑ «Ministère de la culture». Arxivat de l'original el 2019-05-18. [Consulta: 19 gener 2016].
* ↑ «Ministère de la culture». Arxivat de l'original el 2019-05-18. [Consulta: 19 gener 2016].
* ↑ «Ministère de la culture». Arxivat de l'original el 2019-05-18. [Consulta: 19 gener 2016].
* ↑ «Ministère de la culture».
* ↑ «Patrimoine de France». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 19 gener 2016].
# José Luis Montes Vicente

José Luis Montes Vicente (Segòvia, 10 d'agost de 1956 — Llorca, 18 d'agost de 2013) va ser un futbolista que jugava com a porter i entrenador de futbol castellanolleonès que va entrenar, entre d'altres, el Club de Futbol Villanovense, el Villanueva de la Serena (Badajoz) i el Centre d'Esports Sabadell.

## Trajectòria

Com a futbolista es va iniciar en el Castella, i sota la disciplina del filial madridista se'n va anar cedit a l'Espanyol de Sant Vicente, Club Getafe Esportiu i Alcalá. Posteriorment va ser traspassat al Reial Valladolid i després a l'Esportiu de La Corunya, on va estar tres temporades, i més tard va fitxar per l'Hèrcules per tres temporades, encara que va rescindir el contracte sense complir-les al complet.

## Mort

José Luis Montes va morir el 18 d'agost de 2013, víctima d'un càncer.

## Clubs
### Com a futbolista

| Club | País | Any | Partits |
| Real Madrid Castella C. F. | Espanya | 1978-1979 | 5 |
| Club Getafe Esportiu | Espanya | 1979-1980 | 10 |
| R. S. D. Alcalá | Espanya | 1980-1981 | ? |
| Real Valladolid C. F. | Espanya | 1981-1983 | 12 |
| R. C. Esportiu de La Corunya | Espanya | 1983-1986 | 88 |
| Hèrcules C. F. | Espanya | 1986-1988 | 43 |

### Com a entrenador

| Club | País | Any |
| Écija Balompié | Espanya | 1999-2002 |
| Algesires C. F. | Espanya | 2002-2004 |
| O. D. Melilla | Espanya | 2004-2005 |
| C. E. Sabadell F. C. | Espanya | 2005-2006 |
| F. C. Cartagena | Espanya | 2006-2007 |
| Algesires C. F. | Espanya | 2007-2008 |
| O. D. Marbella | Espanya | 2008-2010 |
| Real Jaén C. F. | Espanya | 2010 |
| C. P. Cacereño | Espanya | 2010-2011 |
| O. B. Conquense | Espanya | 2012 |
| C. F. Villanovense | Espanya | 2013 |

## Referències

* ↑ «Fallece José Luis Montes, extécnico del Cacereño y el Villanovense», 19-08-2013. [Consulta: 19 agost 2013].

## Enllaços externs

* Fitxa de José Luis Montes en footballdatabase
* Fitxa de José Luis Montes en BDFutbol
* "José Luis Montes serà l'entrenador del Marbella per a la temporada 2008-2009"
* "José Luis Montes en la seva etapa a Marbella" Arxivat 2009-11-16 a Wayback Machine.
# Cuscuta epithymum

Cuscuta epithymum o cabelle(t)s de farigola, cabells de tomaní o barbes de caputxí, és una espècie de planta paràsita del gènere cúscuta. El seu epítet específic, epithymum, fa referència al fet que creix sobre el timó altrament dit farigola, tot i que també parasita moltes altres plantes inclòs l'alfals. És autòctona de tots els Països Catalans i de gran part de la resta d'Europa

## Descripció

Planta paràsita teròfita fliforme (de 10 a 40 cmde llargada) i voluble sense clorofil·la. Parasita moltes espècies fruticoses i herbàcies, principalment xeromorfes. Viu a la regió mediterrània i la muntanya mitjana fins als 2100 m. Els seus estils tenen una lonitud igual o superior a la de l'ovari. Fa glomèrus de 4-12 mm de diàmetre, les seves tiges sovint són rogenques o vermelloses. Les flors fan de 2 a 5 mm de diàmetre. Floreix d'abril a setembre.

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans
# Mountain Wilderness

Mountain Wilderness és una organització no governamental internacional dedicada a la preservació de les àrees de muntanya, en els seus aspectes natural i cultural. L'organització va ser fundada a Europa i té la seva presència més important a les regions dels Alps i dels Pirineus. Té, però, abast mundial, amb representants i accions a tots els continents.
Mountain Wilderness es va fundar el 1987 a la ciutat piemontesa de Biella, durant una conferència internacional convocada per Ludovico Sella a la qual van assistir Quintino Sella, Haroun Tazieff, Kurt Diemberger, Jim Bridwell, John Junt i Wanda Rutkiewicz. Un any abans s'havia redactat el Manifest pel Mont Blanc per muntanyencs de renom com Chris Bonnington, Yvon Chouinard, Reinhold Messner i Doug Scott, el qual reclamava el dret humà fundacional als «espais oberts per a la lliure aventura».

## Objectius

Mountain Wilderness comparteix alguns dels valors i objectius dels clubs alpins i organitzacions excursionistes. Mountain Wilderness va ser fundada per muntanyencs i posa un èmfasi més gran en l'«experiència humana de wilderness», és a dir, en la defensa de les zones verges i remotes de naturalesa salvatge en sentit estricte que en la defensa exclusiva de la vida salvatge en si mateixa. Mountain Wilderness treballa per a preservar aquest medi ambient de muntanya natural i cultural en general, de tres formes complementàries:
* Promovent activitats i pràctiques que fomentin l'autosuficiència, el respecte per la natura i el gaudi compartit de les muntanyes per qui les estima.
* Oposant-se a les activitats agressives, com ara la conducció fora de pista, les motos de neu, l'heliesquí i la comercialització i mercantilització de les muntanyes per qui només vol explotar-les.
* Fomentant un desenvolupament respectuós naturalment i cultural de les regions de muntanya per assegurar un futur sostenible per a qui escull viure-hi.

## Referències

* ↑ «Le Tesi di Biella», 08-10-2006. Arxivat de l'original el 2006-10-08. [Consulta: 10 juliol 2022].

## Bibliografia

* François Labande, Sauver la Montagne, Olizane, 2004
* Muntanyes verges. 20 anys de compromís. Mountain Wilderness de Catalunya, 2010
# Societat d'Antiguitats de Cambridge

La Societat d'Antiguitats de Cambridge (en anglès: Cambridge Antiquarian Society) és una societat que es dedica a l'estudi i a la preservació de l'arqueologia, la història i l'arquitectura. Se situa a Cambridgeshire, Anglaterra.
Aquesta societat fou fundada el 1840 amb el propòsit de "fomentar l'estudi de la història i de les antiguitats de la universitat, del comtat i de la ciutat de Cambridge". Aquesta creació ocorregué alguns mesos després que es creés una altra societat semblant que havia d'adquirir més protagonisme: la Camden Society. Les seves col·leccions es poden visitar a la Biblioteca de Haddon al carrer Downing de Cambridge, al Museu d'Arqueologia i d'Antropologia de la Universitat de Cambridge, i al Cambridgeshire County Record Office. Les seves col·leccions inclouen publicacions arqueològiques, llibres, i periòdics, més de 8.000 fotografies, prop de 3.000 diapositives, més de 350 aquarel·les, i de calcs de gravats i inscripcions. Entre els seus membres més destacats va comptar l'egiptòleg i jurista Charles Goodwin, el dermatòleg Frederick Parkes Weber i l'acadèmic John Willis Clark que fou secretari d'aquesta institució. La societat organitza dues conferències cada any i presenta algunes exposicions.

## Bibliografia

* The English Review, vol. 4 (1845)

## Enllaços externs

* Societat d'Antiguitats de Cambridge
# Valdecasa

Valdecasa és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 123 | 126 | 109 | 93 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 16 setembre 2021].
# Linceu de Samos

Linceu de Samos (en llatí Lynceus, en grec antic Λυγκεύς ὁ Σάμιος) fou un poeta còmic de l'illa de Samos, germà de l'historiador Duris, deixeble de Teofrast i contemporani i rival de Menandre d'Atenes en poesia còmica. Va sobreviure a Menandre sobre el que va escriure un llibre. De fet va destacar més com a historiador i com a gramàtic que com a poeta còmic.
Les seves obres, especialment les seves cartes, mostren un especial interès per la gastronomia. De les seves comèdies només es menciona Κένταυρος (Centaure, de la que en queda un fragment, i en canvi se li coneixen almenys cinc altres llibres d'història o gramàtica:
* Αἰγυπτιακά
* Ἀπομνημονεύματα
* Ἀποφσέγμαρα
* Ἐπιστολαί δειπνητικαί
* τέχνη ὀψωνητική
El mencionen Ateneu de Nàucratis, Plutarc i Suides.

## Referències

* ↑ Lynceus of Samos a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 861
# Linceu

Linceu és el nom dels següents personatges:
* Linceu (mitologia), deïtat mitològica grega
* Linceu de Samos, poeta còmic