OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Genís (Jorba)

Sant Genís és un nucli rural al municipi de Jorba, a la comarca de l'Anoia i província de Barcelona. Té uns 100 habitants (2008) al nucli i algunes masies repartides per la resta del territori.
Els edificis més importants del poble són l'església de Sant Genís, restaurada recentment i la Sala del Centre Agrícola de Sant Genís, conegut com "el Cafè", i on es fan totes les festes i celebracions populars. La Festa Major és el primer cap de setmana de setembre.
Té una junta on es prenen les decisions que afecten al nucli i on es porta la caixa i totes les activitats que s'hi realitzen. A Sant Genís hi ha, com a bestiari, una geganta (Filomena), un gegant (Genís), un gall (Crestes), un capgròs (Torrada) i un grup de petits diables. Tot el bestiari està fet per la gent del poble. Pròximament es farà un capgròs (Setrill) per fer parella amb la Torrada. Aquestes figures surten per la Festa Major del poble i a la cercavila del corre-llengua d'Igualada. També hi ha un grup de teatre (La Rural de Sant Genís) formada per gent del poble i del voltant (Argençola, Jorba, Igualda...). Actuen durant la Festa Major de Sant Genís, al pregó de la Festa Major de Jorba i a altres pobles com Rubió o Argençola.
* Església de Sant Genís
* Carrer major
* Ca l'Escura

## Referències

* ↑ poblesdecatalunya.cat, Església de Sant Genís (Jorba - Anoia)
# Allín

Allín (en castellà, cooficialment en basc Allin) és un municipi de Navarra, a la comarca d'Estella Oriental, dins la merindad d'Estella. Limita al nord amb Amezkoabarren i Abartzuza, a l'eset amb Deierri i Estella, al sud amb Ayegui i a l'oest amb Igúzquiza i Metauten.

## Composició

Està format per 10 concejos:
* Amillano
* Aramendía
* Arbeiza
* Artavia
* Echávarri
* Eulz
* Galdeano
* Larrión (capital)
* Muneta
* Zubielqui

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 819 | 817 | 850 | 824 | 808 | 794 | 784 | 795 | 815 | 805 | 816 |
| Fonts: Allín i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||
# Santa Maria de les Esposes

Santa Maria de les Esposes és un santuari que està situat al terme municipal de Sant Julià de Cerdanyola, a l'Alt Berguedà. Està inventariat com a patrimoni immoble pel catàleg de patrimoni de la Generalitat de Catalunya amb el número de fitxa IPAC-3423. És utilitzat pel culte catòlic.

## Situació geogràfica

El santuari de Santa Maria de les Esposes està situat al km 3 de la carretera BV-4021 entre Guardiola de Berguedà i Sant Julià de Cerdanyola.
L'edifici ocupa, junt amb una petita plaça d'entrada, un relleix encinglerat, a un congost, al peu de la carretera de Guardiola a Sant Julià de Cerdanyola. Aquest lloc està obert a una extensa panoràmica en direcció a la vall de Bastareny.

## Descripció i característiques

Santa Maria de les Esposes és una església d'una sola nau, orientada cap a llevant. Està coberta, de dins amb volta de canó esquifada i amb arcs torals i, per fora, està protegida amb un teulat -de teules aràbs- a doble vessant.
El mur, completament llis, està fet amb pedra irregular amorterada, però executat amb total pulcritud. Aquest mur no té cap tipus d'ornamentació escultòrica o plàstica, excepte un òcul i la porta adovellada.

## Història

L'obra de Santa Maria de les Esposes, correspon al segle xix, concretament l'any 1858. Es pot incloure, junt amb moltes altres esglésies d'aquesta comarca, dins el corrent del neoclàssic tardà i rural. Es considera una construcció sense cap interès artístic.
És un important centre de devoció a Guardiola i a tot el terme municipal de Sant Julià de Cerdanyola.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Santuari de Santa Maria de les Esposes». Fitxes de patrimoni. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 setembre 2015].

## Vegeu també

* Llista de monuments del Berguedà
# Santa Maria de les Feixes

Santa Maria de les Feixes és una ermita barroca situada al terme municipal de Cerdanyola del Vallès (Vallès Occidental), en el Camí de Can Catà. S'hi celebra un aplec anual el dia de Sant Felip. Actualment és una propietat privada i el seu estat de conservació actual no és gaire bo, però durant el 2007 es va iniciar un projecte de restauració. Un cop finalitzada la restauració l'ermita passarà a formar part del Museu de Cerdanyola i es faran visites concertades un cop al mes. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Ermita de petites dimensions de planta de creu llatina i amb coberta de teula a doble vessant. Al davant hi ha un atri al qual s'accedeix per un arc apuntat; a les bandes trobem tres arcs rebaixats i dos pilars amb capitells a cada costat. A dins hi ha dos bancs d'obra. La façana de l'atri i el campanar són coronats per frontons corbs típics del barroc. A la façana de l'ermita hi ha un ull de bou i un òcul el·líptic. A l'interior, la nau central està coberta amb voltes de canó amb llunetes i arcs torals recolzats sobre una cornisa amb mènsules decorades amb motius vegetals i volutes. Les parets són arrebossades i pintades imitant carreus de pedra, tant a l'exterior com a l'interior, i amb arrambadors pintats, a l'interior. Dues obertures de pedra motllurada comuniquen la nau central amb les capelles laterals. L'estat actual és pràcticament ruinós.

## Història

Santa Maria depenia de la parròquia de Sant Iscle i Santa Victòria de les Feixes. Podria ser originàriament romànica però no està documentada fins al S. XIV. Concretament se sap que el 1316 i 1380 es van construir dos nous altars. El 1654 la finca de can Canaletes, a la qual pertany la capella, va passar en herència a Isidre Bisbe Vidal, de la companyia de Jesús. El 1767 els jesuites foren expulsats d'Espanya i la capella es va vendre en subhasta pública el 1770, i fou reconstruïda segons consta en una làpida. El juliol de 1936 va patir un incendi i es destruí l'altar. En aquest indret hi havia un projecte de construir un camp de golf. A la riera de Sant Cugat entre el torrent de Canaletes i l'ermita de les Feixes, s'han trobat restes arqueològiques que indiquen que es tracta d'un indret ocupat des de molt antic: materials de l'edat del bronze i restes ibèriques relacionades amb el poblat del Turó de ca n'Olivé. També hi ha restes d'una vila romana a la vora. Per conèixer dades de l'edifici anterior a 1779 caldria fer excavacions.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Cerdanyola del Vallès

## Referències

* 1 2 «Santa Maria de les Feixes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* Santa Maria de les Feixes Arxivat 2014-10-13 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
* Fitxa de Santa Maria de les Feixes (poblesdecatalunya.cat)
# Amir kabir

Amir kabir ('gran emir') fou un títol mameluc que es donava a tots els que havien servit molts anys a l'estat.
Hi havia un gran nombre d'amirs que portaven el títol d'amir kabir. El 1352 el títol va quedar reservat al comandant en cap del regne (atabak al-asakir) i en endavant va esdevenir el títol normal del comandant en cap a més del propi del seu càrrec.
# Antoni Riera Nadal

Antoni Riera Nadal (Manacor, 1928 - 12 de desembre del 2008) va ser un cineasta, pintor i il·lustrador. El seu germà Miquel Àngel Riera Nadal va ser un escriptor d'anomenada. Antoni estudià dibuix a l'Escola d'Arts i Oficis de Mallorca, i cursà la carrera d'aparellador. Pintor ja des de la infantesa, va fer la seva primera exposició l'any 1948 i la darrera el gener de 2004. Passà per diversos períodes, com l'impressionisme, l'abstracció i la nova figuració.
També es dedicà al cinema de forma independent, i rodà una cinquantena de títols en 8 mm i en Súper 8: de ficció (Rondalles, L'endemà de mai, el Canyar), reportatges de ciències socials (El Vimer, La sínia, Manacor 1966, Manacor 2000, Las Vegas), documentals de geografia (Mortitx, El Gran Canyon) i altres (Los otros, Penderecki); també va fer pel·lícules d'animació. El Patronat de l'Escola Municipal de Mallorquí de Manacor el premià per la seva obra. El 2010 es publicà un llibre sobre la seva figura vist per les seves amistats. Fou ideat i coordinat per Gabriel Barceló Bover i publicat per l'Institut d'Estudis Baleàrics.

## Pel·lícules

* Aventura a Comafreda
* El Canyar, basat en un text de Baltasar Porcel
* L'endemà de mai, basada en una novel·la del seu germà Miquel Àngel Riera Nadal
* El Gran Canyon
* Manacor 1966
* Manacor 2000
* Mortitx, el torrent
* Los otros
* Penderecki
* La sínia
* Les tentacions del sen Fum
* El torrent de pareis
* Las Vegas
* El Vimer

## Il·lustracions a llibres

* Rafael Ferrer Massanet Manacor Palma: Imp. Mn. Alcover, 1955
* Jaume Mesquida Lletrada Mallorca: El Tall, 2005 ISBN 84-96019-21-7
* Bernat Nadal Memòria fòssil Port de Pollença: El Salobre, 2005 ISBN 84-933744-1-5

## Referències

* ↑ «Antoni Riera Nadal». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 14. Palma: Promomallorca, p. 306. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ Manacor, LLORENÇ RIERA. «La obra y la identidad de Antoni Riera Nadal cristalizan en la visión de sus amigos» (en castellà), 03-02-2010. [Consulta: 26 gener 2022].
* ↑ Salom, Josep M. La càmera-pinzell d'Antoni Riera Nadal. Revista Lluc 792, maig-juny 1996, p. 36.
# Antoni Riera i Villaret

Antoni Riera i Villaret (Sabadell, 2 de juliol de 1865 - Barcelona, 4 de juliol de 1931) fou un metge català.

## Biografia

Riera i Villaret fou catedràtic d'Anatomia de la Facultat de Medicina de Barcelona –on des del 1892 dirigí els treballs anatòmics–, membre de la Reial Acadèmia de Medicina de Barcelona i president de l'Acadèmia Mèdico-Farmacèutica de Barcelona a partir del 1902. El 1896 presentà la primera tesi doctoral a l'Estat espanyol sobre tema radiològic, amb el títol Utilidad de los rayos X en la tècnica anatòmica.
És el traductor del famós Traité d'anatomie humaine, del francès Léo Testut, que fou utilitzat per diverses generacions d'estudiants europeus des de finals del segle xix. Del 1897 al 1899 va dirigir la revista La Medicina Científica en España i va fundar El Eco de las Ciencias. Juntament amb el seu fill, Antoni Riera i Cercós –professor auxiliar de la Facultat de Medicina–, és autor del Tratado de técnica anatómica, destinat als alumnes dels primers cursos de Medicina.
El 1888 va publicar el Primer diccionario completo volapuk-español y español-volapuk, llengua artificial creada per Johann Martin Schleyer el 1880, que, tot i la dificultat estructural, tingué molts seguidors entusiastes fins que aparegué l'esperanto el 1887.
Antoni Riera i Villaret té dedicat un carrer a la Creu Alta des d'abans de l'annexió d'aquest barri a Sabadell el 1904.

## Enllaços externs

* Feminal, n. 23 (1909)

## Referències

* 1 2 3 4 Nomenclàtor. «Carrer de Riera Villaret». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 2 juliol 2014].
* ↑ «Antoni Riera i Villaret». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Galeria de Metges Catalans. «Antoni Riera i Villaret». Col·legi Oficial de Metges de Barcelona. [Consulta: 2 juliol 2014].
# Sancho Lyttle

Sancho Tracy Constance Lyttle, coneguda com a Sancho Lyttle (Kingstown, Saint Vincent i les Grenadines, 20 de setembre de 1983), és una exjugadora espanyola de bàsquet.

## Biografia

Després de dues reeixides temporades amb el Perfumerías Avenida de Salamanca, al maig de 2011 fitxa pel Ros Casares València. En 2012 fitxa pel Galatasaray Medical Park i en 2015 signa per l'Iekaterinburg Rus.
El 26 de juny de 2010 se li concedeix la nacionalitat espanyola acordat pel Consell de Ministres per carta de naturalesa. Poc després de temps s'incorpora a la selecció. Amb el seu fitxatge es dona un salt de qualitat espectacular en aportar el seu joc d'elit mundial al lloc de pivot, la qual cosa es va reflectir immediatament amb una històrica medalla de bronze en el Mundial d'aquest mateix estiu.
El 2013, el 30 de juny es proclama campiona d'Europa amb la selecció després de guanyar França, precisament al seu país, la final de l'Eurobasket de 2013 per un ajustadíssim 70-67, fent 20 punts en la final i convertint-se en la MVP del torneig.

## Palmarès

* Bronze, Mundial 2010 – República Txeca.
* Or, Eurobasket 2013 – França.
* Plata, Mundial 2014 – Turquia.

## Palmarès a nivell de clubs

* Temporada 2009-2010, Subcampiona de Lliga i Copa de la Reina, Perfumerías Avenida Salamanca.
* Temporada 2010-2011, Campiona de Lliga, Supercopa d'Espanya i Eurolliga, Perfumerías Avenida Salamanca.
* Temporada 2011-2012, Campiona de Lliga i Eurolliga, Ros Casares.
* Temporada 2013-2014, Campiona d'Eurolliga, Galatasaray.

## Referències

* ↑ La selección "ficha" a Sancho Lyttle
* ↑ «Moore named MVP of 2014 FIBA World Championship for Women, headlines All-Star Five». FIBA.com, 05-10-2014. Arxivat de l'original el 28 de juny 2017. [Consulta: 5 octubre 2014].

## Enllaços externs

* Dades en FEB
# Arboretum Morgan

L'Arboretum Morgan és un arborètum de 245 hectàrees que es troba al campus Macdonald de la Universitat McGill a Sainte-Anne-de-Bellevue, a l'extrem occidental de l'illa de Mont-real, Quebec, Canadà. L'Arborètum és una àrea forestal i recreativa d'ús mixt, amb una extensa xarxa de senders per caminar, esquiar i caminar amb raquetes de neu que sumen uns 25 km.

## Història

La Universitat McGill va adquirir la propietat el 1945 i, gràcies al treball de Robert Watson i el seu fill, John Watson, l'Arborètum ha continuat sent una àrea gestionada, d'ús mixt, utilitzada amb finalitats de conservació, estudi acadèmic, recreació i gestió forestal.

## Flora i fauna

L'Arboretum Morgan conté 40 espècies d'arbres autòctons, com ara el faig americà, l'auró de sucre, la noguera blanca americana, la noguera amarga, l'om americà i el cirerer americà. També acull més de 170 espècies d'aus migratòries i hivernals, 15 espècies de rèptils i amfibis i 30 espècies de mamífers.

## Gestió

L'Arboretum Morgan compta amb el suport tant de la Universitat McGill com d'una organització benèfica, la Morgan Arboretum Association. Hi ha membres anuals disponibles i hi ha una organització de membres activa, Friends of the Morgan Arboretum, que comptava amb 2000 membres a partir del 2010. Els visitants són benvinguts i se'ls cobra una quota d'entrada.

## Referències

* ↑ «Native Trees» (en anglès). Morgan Arboretum. McGill University. [Consulta: 26 gener 2022].
* ↑ «Native Trees Species to Remember». Morgan Arboretum. McGill University. [Consulta: 26 gener 2022].
* ↑ «Landscape, flora and fauna». Morgan Arboretum. McGill University. [Consulta: 26 gener 2022].

## Vegeu també

* Jardí Botànic Roger-Van den Hende

## Enllaços externs

* Arboretum Morgan - Lloc web oficial
# André Tourné

André Tourné (Vilallonga de la Salanca, 9 d'agost del 1915 - Perpinyà, 18 d'octubre del 2001) fou un polític comunista nord-català, diputat a l'Assemblea Nacional Francesa.

## Biografia

Ingressà a les Joventuts Comunistes Franceses el 1930 i marxà a la guerra civil espanyola com a voluntari a les Brigades Internacionals. El juny del 1940 fou ferit a Alsàcia i fet presoner. El 1942 es va unir a la Resistència francesa a Lió i el 1944 fou encarregat de la direcció dels Franctiradors i Partisans amb el nom Lepetit. El 27 d'agost del 1944 fou ferit en combat, cosa que li provocà l'amputació de l'avantbraç esquerre i diversos dits de la mà dreta. Per això va rebre la Creu de Guerra i la Legió d'Honor. Des del 1948 s'encarregà de la direcció de Le Travailleur Catalan.
Fou elegit per primer cop diputat pel Partit Comunista Francès (PCF) per la segona circumscripció dels Pirineus Orientals a les eleccions legislatives franceses de novembre de 1946, fou reescollit a les de 1951 i 1956. Durant les tres legislatures va presentar més de dos-cents projectes de llei; com a viticultor, era força sensibilitzat amb els problemes del món rural. També s'interessà per la situació dels veterans de guerra, inclosos els invàlids, va actuar en nom dels reclutes i es va oposar a enviar tropes a Indoxina.
A nivell local, també fou conseller general del cantó de Perpinyà (1956-1951) i vicepresident del Consell General dels Pirineus Orientals, així com conseller del Cantó de Prada el 1955-1973.
A les eleccions de 1958 fou batut per Arthur Conte. Fou novament reelegit a les eleccions legislatives franceses de 1962, 1967, 1973, 1978 i 1981.

## Referències

* Biografia al web de l'Assemblea Nacional Francesa (francès)
# André Tassin

André Tassin (Arràs, 23 de febrer de 1902 - Reims, 12 de juliol de 1986) fou un futbolista francès de la dècada de 1930.
Fou cinc cops internacional amb la selecció francesa de futbol, amb la qual disputà la Copa del Món de futbol de 1930. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Racing Club de France (1929-1934), Amiens SC (1934-1935) i Stade de Reims (1935-1936).

## Referències

* 1 2 Perfil a la Federació Francesa de Futbol
* ↑ André Tassin Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ André Tassin a National-Football-Teams.com (anglès)
# Santa Cecília de Puiforniu

Santa Cecília de Puiforniu és l'església del poble de Puiforniu, pertanyent al terme municipal de Soriguera, a la comarca del Pallars Sobirà. Formava part del seu terme primigeni. És a l'extrem nord-est del poble, a l'extrem de llevant del petit pla on s'assenta Puiforniu.

## Bibliografia

* Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7.
* Pagès, Montserrat; Castilló, Arcadi. «Soriguera». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Santa Cecília de Puiforniu en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Antonio Buil y Raso

Antonio Buil y Raso (Colungo, 1785 - València, 1850) fou un militar aragonès. Durant la guerra del Francès fou sergent del Regiment de Voluntaris de Sogorb. Comandant general de Castelló en 1835 va aixecar el Setge de Llucena, va derrotar Josep Miralles Marín el Serrador a la batalla de Toga en gener de 1836, que li va comportar la Creu Llorejada de Sant Ferran, va defensar la ciutat contra el Pretendent Carles en la batalla de Castelló durant l'Expedició Reial.

## Referències

* 1 2 «COMANDANTE GENERAL DE CASTELLÓN» (en castellà). Noticiario del Aula Militar Bermúdez de Castro, 31, 01-05-2004 [Consulta: 20 agost 2015].
* ↑ Escrig Fortanete, 1998, p. 402.
* ↑ «Toga». A: Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de ultramar (en castellà). vol.14. Est. Literario-Tipográfico de P. Madoz y L. Sagasti, 1849, p. 771.
* ↑ Flávio, E. Historia de don Ramón Cabrera (en castellà). Volum 1. Editorial de G. Estrada, 1870, p. 326.

## Bibliografia

* Escrig Fortanete, Joaquim. Llucena: una historia de l'Alcalatén : sociedad, poblamiento y territorio. Universitat Jaume I, 1998. ISBN 8480211725.
# Sankt Antönien

Sankt Antönien és un municipi del cantó dels Grisons (Suïssa), situat al districte de Prättigau/Davos.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Arman (pintor)

Arman, el veritable nom del qual és Armand Pierre Fernandez (Niça, 17 de novembre 1928 - Nova York, 22 d'octubre 2005), va ser un artista francès, pintor i escultor, conegut per les seves «acumulacions». Va ser un dels primers d'utilitzar directament, com a material pictòric, els objectes manufacturats, que apareixen per ell com a extensions de l'ésser humà, en un creixement i multiplicació contínua.

## Biografia

Fill únic d'Antonio Fernández, venedor de mobles i antiguitats, d'origen espanyol, i de Marguerite Jacquet, d'una família d'agricultors al Loira, es mostra el jove Armand molt aviat amb dots per dibuixar i pintar. Després de graduar-se, va estudiar a l'Escola d'Arts Decoratives de Niça, i després a l'Escola del Louvre. Es va reunir amb Yves Klein i Claude Pascal a l'escola, va assistir a judo a Niça el 1947. Amb aquests dos amics, es va interessar en el temps les filosofies orientals i la teoria del Rosicrucianisme.
Fins al 1957, Arman, signa els seus treballs amb el seu cognom en homenatge a Vincent van Gogh, va decidir abandonar la lletra "d" d'Armand i formalitza la seva signatura artística l'any 1958 amb motiu d'una exposició a la galeria d'Iris Clert.
Un precedent dins al nou realisme francès, va ser l'exposició El buit realitzada el 1958 per Yves Klein, on va vendre l'espai buit de la sala,—«zones de sensibilitat pictòrica immaterial»— que va ser contestada el 1960 per Arman amb El ple, amb la mateixa galeria plena d'escombraries.
A partir de 1961, Arman va desenvolupar la seva carrera a Nova York, on vivia i treballava alternant amb la seva vida a Niça fins a 1967, i després fins a la seva mort a Vença. A Nova York, durant els primers anys es va allotjar a l'Hotel Chelsea fins a 1970, després en un loft en el Soho i el 1985 en un edifici d'apartaments a TriBeCa un barri de Manhattan, on va morir el 2005. Encara que va morir a Nova York, part de les seves cendres van ser enterrades en 2008 al cementiri del Père-Lachaise de París.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.35. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 8 novembre 2014].
* ↑ Suárez / Vidal 1989: p. 348
* ↑ Alberte, Rosa Ortiz. «Biografía de Fernandez ARMAN | Artetrama» (en castellà). www.artetrama.com. [Consulta: 11 octubre 2016].

## Bibliografia

* Suárez, Alícia; Vidal, Mercè. Historia Universal del Arte: El siglo XX. Volum IX (en castellà). Barcelona: Planeta, 2000. ISBN 84-320-8909-5.
* Bernard Lamarche-Vadel, Colette Lambrichs, Marie-Pierre Gauthier, Arman, La Différence, 1987 (en francès)
* Denyse Durand-Ruel, Arman, Catalogue raisonné II, Paris, La Différence, 1991 (en francès)
* Pierre Cabanne, Arman, Paris, La Différence, collection "Classiques du XXIème siècle", 1993 (en francès)

## Enllaços externs

* Fondation A.R.M.A.N. (en francès i anglès)
* Arman : biografia i galeria de fotografies
* Arman. Anàlisis crític (en francès) Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Sent Crestòfa

Sent Crestòfa (en francès Saint-Christophe) és un municipi de França situat al departament del Charente i a la regió de la Nova Aquitània.

## Referències

* ↑ «Toponímia de Charente». Arxivat de l'original el 2015-04-06. [Consulta: 2 agost 2011].