OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carles Capdevila i Recasens

* Aquest article tracta sobre l'actor i escriptor català. Vegeu-ne altres significats a «Carles Capdevila».
Carles Capdevila i Recasens (Barcelona, 1879 - Barcelona, 30 de gener de 1937) fou un escriptor, actor, pintor, traductor, crític d'art i periodista català.

## Biografia

Capdevila va néixer l'any 1879 a Barcelona i es casà anys després amb l'actriu Emília Baró. A nivell periodístic, fou redactor en cap (1922) i director (1929-1937) de La Publicitat i publicà obres teatrals així com s'assajos de figures rellevants de la cultura catalana. També feu nombroses traduccions al català d'obres de teatre d'autors com Sòfocles, Shakespeare o Shaw, i la traducció de la novel·la Guerra i pau, de Lev Tolstoi (1928). Sobre els escenaris actuà al Teatre Romea i feu de director al Teatre Novetats de Barcelona. Anys més tard, el 1936, fou nomenat director del Teatre Català de la Comèdia. Morí l'any 1937 a la seva ciutat natal.
Va ser militant d'Acció Catalana i, en temes teatrals, va col·laborar al Mirador, el setmanari vinculat al partit.
Va morir per una grip derivada en bronco-pneumònia quan tot just havia fet cinquanta-vuit anys.

## Obres escrites
### Teatre

* La veritat sense contemplacions (1922)

### Traduccions teatrals

* La festa dels reis o lo que vulgueu, original de William Shakespeare (1907)
* El barber de Sevilla, original de Pierre-Augustin Caron de Beaumarchais (1908)
* L'assumpció d'Hannele Mattern, original de Gerhart Hauptmann (1908)
* Èdip rei, original de Sòfocles. Traducció en col·laboració de J. Pahissa, E. i J. Ors i Xavier Viura.
* L'intrús, original de Tristan Bernard (1911)
* L'amor vetlla, original de Robert de Flers, Emmauel Aréne i Gaston Armand de Caillavet (1911)
* Stevenson, l'hoste milionari, original de Loránd Orbok (1918)
* El cavaller de Seintgal, original de Loránd Orbok (1919)
* El claustre, original d'Émile Verhaeren (1919)
* El germà del mestre, original de Loránd Orbok (1920)
* Els retrucs de l'amor, original de Charles-Maurice Hennequin i Albin Valabrègue (1920)
* Jugada suprema, original d'Ernest Didring (1921)
* El deixeble del diable, original de George Bernard Shaw (1925)
* Santa Joana, original de George Bernard Shaw (1927)
* L'home i les armes, original de George Bernard Shaw (1934)

### Assaig

* Santiago Rusiñol (1925)
* Joaquim Mir (1931)
* Àngel Guimerà (1938)

## Referències

* 1 2 «Carles Capdevila i Recasens». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Carles Capdevila» (en castellà). RamonBrugueras.com. Arxivat de l'original el 2022-02-19. [Consulta: 9 setembre 2012].
* ↑ Huertas, Josep Maria. 'Mirador', la Catalunya impossible. Proa. ISBN 84-8256-855-8.
* ↑ Huertas, Josep Maria. 'Mirador', la Catalunya impossible. Barcelona: Proa, p. 176. ISBN 84-8256-855-8.
* ↑ «Carles Capdevila, ha mort!». La Humanitat, 30-01-1937, pàg. 3.

## Enllaços externs

* Obra de Carles Capdevila i Recasens al Projecte Gutenberg
# Carlos Vives (desambiguació)

«Carlos Vives» té aquests significats:
* Carlos Vives (Santa Marta, Colòmbia, 1961), cantant, actor i compositor colombià
* Carlos Vives i Torrella (Barcelona, 1900 - 1974), dibuixant i dissenyador català
# Riu Fornès

El riu Fornès és un afluent de vessant esquerrà del riu Ges, un afluent del Ter. Neix als vessants meridionals de la serra dels Llancers, prop de Falgars d'en Bas, dins el terme de Joanetes (Garrotxa). Després de passar per la Vola, desemboca al seu col·lector davant Sant Pere de Torelló.

## Referències

* ↑ «Riu Fornès». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «"Dades del Països Catalans" a Dadescar.info». Arxivat de l'original el 2015-07-05. [Consulta: 1r agost 2010].
# Rauch

Rauch és el nom dels següents personatges:
* Andreas Rauch (Pottendorf, Baixa Àustria, 1592 - Ödenburg, 1656), compositor i organista austríac
* Christoph Rauch (Baviera, segle XVII), cantant alemany
* Johann Georg Rauch (Soultz, Alt Rin, 1658 - ?), compositor alsacià
* Melissa Rauch (Marlboro Township, Nova Jersey, 1980), actriu estatunidenca
* Men Rauch (Scuol, Grisons, 1888 – 1958), enginyer, compositor i escriptor en romanx, d'estil popular
# Carlos Vigaray

Carlos Martín Vigaray (Leganés, Madrid, 7 de setembre de 1994) és un futbolista professional madrileny que juga pel Fuenlabrada com a lateral dret.

## Carrera de club
### Getafe

Vigaray es va formar al planter del Getafe CF i va debutar com a sènior amb el Getafe CF B la temporada 2012–13, a Segona Divisió B. El 31 de maig de 2013, va signar un nou contracte per dos anys amb el club.
El 16 de gener de 2014, Vigaray va jugar el seu primer partit oficial amb el primer equip, com a titular en una derrota a casa per 0–2 contra el FC Barcelona a la Copa del Rei 2013-14. Exactament un mes després, a causa de diverses lesions al primer equip, va debutar a La Liga, jugant els 90 minuts en una derrota per 0–3 contra el Reial Madrid CF també al Coliseum Alfonso Pérez.
Vigaray va marcar el seu primer gol com a professional el 17 de desembre de 2014, el primer en una victòria a fora per 2–1 contra la SD Eibar a la Copa del Rei 2014-15). L'11 de juny de l'any següent va signar un nou contracte per dos anys amb el Geta i fou definitivament promocionat al primer equip.
El 24 d'octubre de 2015, Vigaray va cometre dos penals, castigats cadascun amb una targeta groga, que van implicar la seva expulsió al minut 60, i gols d'Éver Banega i Kevin Gameiro en una derrota per 0–5 contra el Sevilla FC. Va marcar el seu primer gol en lliga l'1 de maig, ajudant així l'equip a guanyar per 2–0 a fora contra el Deportivo de La Coruña.

### Alavés

El 13 d'agost de 2016, Vigaray va signar contracte per tres anys amb el Deportivo Alavés també de la primera divisió. Va patir amb les lesions i amb la competència del jove Martín Aguirregabiria durant la seva etapa al club, en què fou bàsicament suplent.

### Saragossa

L'11 de juliol de 2019, com a agent lliure Vigaray va fitxar pel Reial Saragossa de Segona Divisió per un any.

## Referències

* ↑ Carlos, azulón hasta 2015 (Carlos, azulón until 2015); Marca, 31 maig 2013 (en castellà)
* ↑ Sonrisas y lágrimas (Smiles and tears); Marca, 16 gener 2014 (en castellà)
* ↑ Vigaray o Fornies, un canterano para defender a Bale (Vigaray or Fornies, a youth player to defend Bale) Arxivat 2014-02-22 a Wayback Machine.; El Correo, 14 febrer 2014 (en castellà)
* ↑ Madrid thump Getafe to keep pace; ESPN FC, 16 febrer 2014
* ↑ El Getafe no hace concesiones; Marca, 17 desembre 2014 (en castellà)
* ↑ El defensa Vigaray renueva hasta 2017 con el Getafe (Defender Vigaray renews until 2017 with Getafe); Diari AS, 11 juny 2015 (en castellà)
* ↑ Gameiro destroza al Getafe; Marca, 24 octubre 2015 (en castellà)
* ↑ El Getafe sigue vivo a costa de un Deportivo en caída libre; Sport, 1 maig 2016 (en castellà)
* ↑ Carlos Vigaray, fuerza y rapidez para el lateral derecho Arxivat 2018-12-24 a Wayback Machine.; Deportivo Alavés, 13 agost 2016 (en castellà)
* ↑ «Vigaray vuelve a sentirse de nuevo futbolista» (en castellà). Marca, 05-08-2018 [Consulta: 2 agost 2019].
* ↑ «El Real Zaragoza ficha al lateral derecho Carlos Vigaray por cuatro temporadas» (en castellà). El Periódico de Aragón, 11-07-2019 [Consulta: 11 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Carlos Vigaray a BDFutbol
* Carlos Vigaray, Fitxa a Soccerway
# Rauda Jamis

Rauda Jamis, nascuda l'any 1955, és una escriptora, biògrafa i traductora mexicana que escriu en francès. Filla de Fayad Jamís i Nivaria Tejera, va viure part de la seva infància a Cienfuegos abans d'emigrar primer a Itàlia i després a França. Ha traduït al francès obres de Manuel Vasquez Montalban, Claribel Alegria, Daniel Viglietti i Elena Poniatowska.

## Obres

* La France du terroir, Éditions du Chêne, 1983.
* Frida Kahlo. Autoportrait d'une femme, Premses de la Renaissance, 1985.
** reed. per Actes Sud, 1995.
* Au-delà des cendres, Presses de la Renaissance, 1987.
* Le Carnet à spirales, Presses de la Renaissance, 1988.
* Artemisia ou la renommée, Presses de la Renaissance, 1990.
* Portrait, amb Gisèle Freund, Éditions des femmes, 1991.
* L'Espérance est violente. Une évocation de Marina Tsvetaïeva, NiL Éditions, 1994.
* Du fond des mères. Correspondance entre deux femmes, amb Isabel Núñez, Desclée de Brouwer, 1998.
* Ce qui me gêne avec les psys, Jean-Claude Lattès, 2003.

## Referències

* ↑ García Santa Cecilia, Carlos. «Rauda Jamis: "Frida Kahlo cristaliza todos los elementos femeninos"» (en castellà). El Pais, 05-03-1988. [Consulta: 21 gener 2024].
* ↑ Rodriguez Calviño, Maikel José. «Rauda Jamís: Escribir es el arte más barato» (en castellà). Escambray, 02-01-2015. [Consulta: 21 gener 2024].

## Enllaços externs

* Rauda Jamis en Apostrophes, a Ina.fr
# Carrer de Boters

El Carrer de Boters és una obra de Lleida (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Carrer antic de la ciutat, de traçat irregular, amb diferents amplades entre 4 i 8 metres, vorejat d'habitatges antigues de planta baixa i de tres a cinc pisos, que segueixen alineacions irregulars, però sense fer trencalls. Gairebé pla, surt del carrer de la Tallada desembocant a la plaça Cervantes.

## Història

Les muralles de la ciutat antiga, arrencaven de la porta romana de Boters. Tant el portal com el seu carrer immediat, no començaren a conèixer-se amb el nom de Boters fins al segle XIV. El 17 de febrer del 1327, Alfons el Benigne incloïa el carrer per tal que els estudiants hi poguessin establir llurs domicilis. Les guerres del 1640 i el 1705 despoblaren els environs de Boters. L'argument demogràfic del 1765 feu que es repoblés amb pagesos i hortolans. L'any 1785 hi havia 24 cases edificades. El portal romà es destruí el 1875.

## Referències

* 1 2 «Carrer de Boters». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 agost 2021].
# Rocamora

«Rocamora» té aquests significats:
* Toponímia:
** Rocamora (Argençola), nucli del municipi d'Argençola, comarca de l'Anoia
** La Granja de Rocamora, municipi del País Valencià, al Baix Segura
** Vescomtat de Rocamora
** Edificis:
*** Castell de Rocamora (Montferri), situat a Montferri, Alt Camp
*** Castell de Rocamora, prop de Rocamora d'Argençola, Anoia
*** Mare de Déu de Rocamora, ermita romànica situada al municipi de Sopeira, comarca de la Ribagorça, a la Franja de Ponent
* Biografies:
** Jaume Rocamora i Cardona
** Joan Rocamora i Cuatrecasas (Barcelona 1914 - Buenos Aires 2003) fou un metge català. Estudià medicina a la Universitat de Barcelona i milità a Esquerra
** Manuel Rocamora, diversos personatges
** Pere Rocamora Pacheco (Coix, 1922 - Barcelona, 2012), futbolista valencià
** Ramir Rocamora i Bernat (Reus, 1877), escultor català
* Miscel·lània: Rocamora Teatre, companyia de teatre
# Rory Sutherland

Rory Sutherland (Canberra, 8 de febrer de 1982) és un ciclista australià, professional des del 2002 fins al 2020. En el seu palmarès destaca la victòria a la general de l'UCI Amèrica Tour de 2011-2012, així com nombroses curses a Austràlia.

## Palmarès

* 2004
** Campió d'Austràlia en ruta sub-23
** 1r al 1r a la Fletxa Hesbignonne
** Vencedor d'una etapa del Giro dels Abruços
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Turíngia
** Vencedor d'una etapa de l'Olympia's Tour
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Lieja
* 2007
** 1r a la Joe Martin Stage Race
** Vencedor de 2 etapes de la Redlands Bicycle Classic
** Vencedor d'una etapa al Nature Valley Grand Prix
* 2008
** 1r a la Joe Martin Stage Race i vencedor d'una etapa
** 1r al Mount Hood Cycling Classic i vencedor d'una etapa
** 1r al Nature Valley Grand Prix i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa de la Redlands Bicycle Classic
* 2009
** 1r a la Joe Martin Stage Race
** 1r al Nature Valley Grand Prix
* 2010
** 1r al Nature Valley Grand Prix i vencedor d'una etapa
** 1r al Cascade Cycling Classic
** Vencedor d'una etapa de la San Dimas Stage Race
* 2011
** Vencedor de 2 etapes al Nature Valley Grand Prix
* 2012
** 1r a l'UCI Amèrica Tour
** 1r al Tour de Gila i vencedor d'una etapa
** 1r al Tour de Beauce
** Vencedor d'una etapa del Tour de Utah
** Vencedor d'una etapa del USA Pro Cycling Challenge
* 2017
** 1r a la Volta a La Rioja

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2005. 108è de la classificació general
* 2013. 97è de la classificació general
* 2016. 80è de la classificació general
* 2017. 108è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2015. 139è de la classificació general
* 2016. 130è de la classificació general
* 2020. 129è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2018. 106è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Rory Sutherland to retire at end of 2020» (en anglès). VeloNews, 23-09-2020. [Consulta: 5 març 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Carles Guerra

Carles Guerra (Amposta, 1965) és un artista, crític d'art i curador independent català. Entre 2015 i 2020 fou el director de la Fundació Tàpies.
Els seus treballs giren al voltant dels usos que es fan de la imatge en els camps de l'educació, els mitjans de comunicació i l'art contemporani, així com sobre les polítiques culturals del postfordisme. Ha comissariat les exposicions «Art & Language in Practice» (Fundació Antoni Tàpies, 1999), «Deixar de fer una exposició. Perejaume» (MACBA, 1999) i «Després de la notícia. Documentals postmèdia» (CCCB, 2003). Ha col·laborat amb diferents revistes nacionals i internacionals i com a assessor editorial del suplement «Cultura/s» de La Vanguardia. És professor associat d'art contemporani a la Universitat Pompeu Fabra i col·labora amb el Postgrau d'Estudis de Cultura Visual a la Universitat de Barcelona, amb el Màster de Comunicació i Crítica d'Art i el Màster de Turisme de la Universitat de Girona. És professor invitat al Center for Curatorial Studies del Bard College (Nova York), a la Universitat Konstfack (Estocolm) i a l'Haute École d'Art et Média a la Universitat de Ginebra, i forma part del grup d'estudis sobre televisualitat del Media Studies Program de la New School (Nova York). Les seves produccions més recents són «Oficina per a la tematització de la joventut» (1999-2000), «N de Negri. Converses amb Toni Negri a cura de Carles Guerra» (2000) i «Allan Sekula habla con Carles Guerra» (2005). Va ser nomenat director de la Primavera Fotogràfica de Catalunya per a l'edició de l'any 2004 i l'any 2009 va guanyar el concurs per dirigir La Virreina Centre de la Imatge de Barcelona. Posteriorment va treballar com a cap de col·leccions al MACBA. Entre juliol de 2015 i gener de 2020 fou el director de la Fundació Tàpies.

## Referències

* ↑ Montañés, José Ángel. «Carles Guerra, nuevo director de la Fundación Tàpies» (en castellà). El País, 30-06-2015. [Consulta: 27 juliol 2015].
* 1 2 «Carles Guerra cesa como director de la Fundación Tàpies» (en castellà), 30-01-2020. [Consulta: 31 gener 2020].
* ↑ «Carles Guerra». Web. CCCB. [Consulta: 27 juliol 2015].
# Carles Godó

Carles Godó és el nom dels següents personatges:
* Carles Godó i Pié (Igualada, 1834 - Teià, 1897), polític i empresari català, cofundador del diari La Vanguardia
* Carles Godó i Valls (Barcelona, 1899 — 1987), empresari barceloní, president de La Vanguardia i net de Carles Godó Pié
# Pimephales tenellus

Pimephales tenellus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Girard, C. F. 1856. Researches upon the cyprinoid fishes inhabiting the fresh waters of the United States, west of the Mississippi Valley, from specimens in the museum of the Smithsonian Institution. Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia v. 8: 165-213.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Carxofa de Benicarló

Carxofa de Benicarló és una carxofa amb Denominació d'Origen Protegida que es cultiva a la comarca del Baix Maestrat.

## Història

El cultiu de la carxofa és tradicional en la zona, destacant la localitat de Benicarló, on se celebra cada mes de gener la Festa de la Carxofa , amb diversos esdeveniments populars i gastronòmics.
El cultiu de la planta per a consum domèstic es creu que es va iniciar al segle xiii si bé la primera referència és de l'insigne botànic Cavanilles en el segle xviii. No obstant això la producció i comercialització a gran escala es va produir a partir de la dècada dels quaranta del segle xx amb l'auge del comerç.
La Denominació d'Origen Protegida va ser ratificada el 18 de setembre de 1998 per la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació de la Generalitat Valenciana. El 12 de novembre de 2003 va ser reconeguda la Denominació d'Origen Protegida Carxofa de Benicarló a la Unió Europea.

## Zona geogràfica

La carxofa de Benicarló es conrea en les localitats de Benicarló, Càlig, Peníscola i Vinaròs, totes de la comarca del Baix Maestrat.

## Característiques

La planta té una raïl carnosa, extraordinàriament potent, que li permet adaptar-se a una extensa gamma de sòls. Les fulles són grans al principi, disposades en roseta. Posteriorment s'allarga la tija floral, en l'extrem de la qual apareixen els capítols, inflorescències o conjunts de nombroses flors diminutes disposades en un receptacle i envoltats de bràctees carnoses. Estos capítols són les carxofes, la part comestible de la planta.
La varietat més conreada és la Blanca de Tudela, de capítol oval, més aviat petit, compacte i verd, que a més, és molt primerenca; és capaç d'estar produint tota la tardor i hivern.
Entre les qualitats de la carxofa, la seua part comestible proporciona un 12% de glúcids, la sisena part dels quals la constituïx un sucre molt peculiar, la inulina.

## La Carxofa de Benicarló i la seua cuina

Les possibilitats de la Carxofa de Benicarló com a producte culinari són quasi infinites. Ho podem comprovar en el repertori d'entrants, els guisats suculents i la cada vegada més àmplia gamma de dolços de carxofa que s'elaboren a les nostres cuines. Cal que no oblidem la clàssica carxofa crua i la saborosa carxofa a la brasa.
Cada any, el mes de gener, en el marc de la ja tradicional Festa de la Carxofa, té lloc la Demostració Gastronòmica. En este esdeveniment social, els restaurants de Benicarló i de la comarca, juntament amb agrupacions relacionades amb la cuina i l'hostaleria delecten els benicarlandos i els visitants amb multitud de plats elaborats amb el producte estrella de l'horta benicarlanda.

## Galeria d'imatges

* Festa de la Carxofa de Benicarló
* Fitxer:Carxofes_torrades.jpgCarxofes torrades
* Fitxer:Carxofes_al_foc.jpgCarxofes al foc
* Fitxer:Carxofes_de_Benicarló.pngCarxofes de Benicarló
* Fitxer:Carxofes_en_el_foc.jpgCarxofes al foc

## Referències

* ↑ «Festa de la Carxofa». ajuntamentdebenicarlo.org. [Consulta: 3 abril 2018].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la denominació d'origen de la Carxofa de Benicarló
* Ajuntament de Benicarló - Festa de la carxofa
# Joaquín de Pablo-Blanco Torres

Joaquín de Pablo-Blanco Torres (Còrdova, 17 de febrer de 1896 – Madrid, 13 de setembre de 1947) fou un advocat i polític andalús.

## Biografia

Després de la proclamació de la Segona República Espanyola participaria en les eleccions de 1933 dins les llistes del Partit Republicà Radical, obtenint un escó per la circumscripció de Còrdova. Va ser ministre de Governació en el govern de Joaquín Chapaprieta Torregrosa entre el 25 de setembre i el 14 de desembre de 1935 data en la qual va passar a ocupar la cartera de ministre Agricultura, Indústria i Comerç fins al 30 de desembre de 1935.
A les eleccions generals espanyoles de 1936 trencà amb els radicals i es presentà encapçalant una candidatura republicana independent, però només va obtenir 4.626 vots i es retirà de la política.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Joaquín de Pablo-Blanco Torres a la Cordobapedia
# Casa Bracons

La Casa Bracons és una obra eclèctica de Sabadell (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de planta baixa, pis i golfes. La façana, de composició simètrica, presenta a la planta baixa dues portes d'accés als extrems i dues portes centrals, totes rectangulars. Al primer pis hi ha un balcó central d'arc ogival, dues finestres rectangulars als costats i dues finestres d'arc conopial als extrems. A les golfes, que només ocupen la part central, s'obren cinc finestres d'arc de mig punt. Cal destacar els elements neogòtics que decoren el conjunt.

## Història

Segons consta a l'Arxiu Històric de Sabadell, la casa va ser bastida l'any 1927 sota direcció de l'arquitecte Santiago Casulleras. Tanmateix, la fitxa corresponent de l'Inventari del C.O.A.C., tot i coincidir en l'atribució de l'autor, estableix un marc cronològic per a l'edifici entre 1901 i 1960, fet que fa pensar en la possibilitat de diverses etapes constructives. (Datació per font).

## Referències

* 1 2 «Casa Bracons». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].

## Enllaços externs

* Casa Bracons Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Oranssi Pazuzu

Oranssi Pazuzu és un grup de black metal, rock espacial i rock psicodèlic finlandès format l'any 2007. Pren el seu nom d'oranssi, la paraula finesa per «taronja», i Pazuzu, el dimoni del vent de la mitologia babilònica.

## Trajectòria

La banda va gravar el seu àlbum debut, Muukalainen puhuu el 2008 a la cabana familiar del bateria, Jarkko «Korjak» Salo. Va ser publicat a través de Violent Journey Records el 2009, seguit el 2010 per un LP compartit amb Candy Cane. El seu segon àlbum de llarga durada, Kosmonument, va ser publicat el 2011 amb Spinefarm Records. El 2013, Svart Records va publicar Valonielu, que va ser produït pel londinenc Jaime Gomez Arellano. El quart àlbum de la banda, Värähtelijä, va ser publicat el 2016 i va rebre crítiques positives de Pitchfork i Spin. El 2017, la banda va publicar l'EP de dues cançons Kevät / Värimyrsky.
Dos membres d'Oranssi Pazuzu i dos membres de Dark Buddha Rising van formar el grup Atomikylä. Oranssi Pazuzu també forma part del col·lectiu Wastement.

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* Muukalainen puhuu (2009)
* Kosmonument (2011)
* Valonielu (2013)
* Värähtelijä (2016)
* Mestarin kynsi (2020)
* Muuntautuja (2024)

### EP

* Kevät / Värimyrsky (2017)

### Compartits

* Candy Cane / Oranssi Pazuzu (2010)

## Referències

* ↑ Lagarda, Beto. «Nuestra filosofía es la de crear algo emocionante. Y para que nos interese la música, debe haber algún tipo de progresión hacia lo desconocido» (en castellà). Science of Noise, 16-04-2020. [Consulta: 22 setembre 2022].
* ↑ Monger, James Christopher. «Oranssi Pazuzu». AllMusic. [Consulta: 22 agost 2016].
* ↑ Currin, Grayson. «Oranssi Pazuzu - Värähtelijä». Pitchfork, 03-03-2016. [Consulta: 22 agost 2016].
* ↑ Joyce, Colin. «Review: Oranssi Pazuzu Open a Portal to Another Black-Metal Dimension on 'Värähtelijä'». Spin, 03-03-2016. [Consulta: 22 agost 2016].
* ↑ «Oranssi Pazuzu, 'Kevät / Värimyrsky' - Exclusive EP Stream» (en anglès americà). Loudwire. [Consulta: 10 abril 2017].
* ↑ «Low frequencies from a crowded basement» (en anglès americà). Music Finland. [Consulta: 11 agost 2017].