OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dieta baixa en carbohidrats

Les dietes baixes en carbohidrats són els programes nutricionals que restringeixen el consum de carbohidrats, sovint per al tractament de l'obesitat. Els aliments rics en hidrats de carboni de fàcil digestió (per exemple, sucre, pa, pasta) es limiten o se substitueixen per altres aliments que contenen un percentatge elevat de greixos i moderat en proteïnes (per exemple, carn, aus, peix, marisc, ous, formatge, nous i llavors) i altres aliments baixos en hidrats de carboni (per exemple, la majoria de les verdures per a amanides), encara que altres verdures i fruites (especialment les baies) sovint es permeten. La quantitat de carbohidrats permesos varia amb diferents dietes baixes en carbohidrats.
Aquestes dietes són de vegades 'cetogèniques' (és a dir, que restringeixen la ingesta d'hidrats de carboni suficient com per causar cetosi). La fase d'inducció de la dieta d'Atkins és cetogènica.
El terme "dieta baixa en carbohidrats" s'aplica generalment a les dietes que restringeixen els carbohidrats a menys del 20% de la ingesta calòrica, però també pot referir-se a les dietes que simplement restringeixen o limiten els carbohidrats.
Les dietes baixes en hidrats de carboni s'usen per tractar o prevenir algunes malalties i condicions cròniques, com ara: malalties cardiovasculars, la síndrome metabòlica, la hipertensió arterial i la diabetis mellitus.

## Referències

* ↑ «Weight Loss: High-Protein, Low-Carbohydrate Diets». Women.webmd.com. Arxivat de l'original el 2011-11-22. [Consulta: 18 desembre 2011].
* ↑ Stefanov, Sebastien: Do Low-Carb Diets Work?, AskMen.com
* ↑ Hanlon, Kathie: The Low-Down on Low-Carbohydrate Diets Arxivat 2008-03-08 a Wayback Machine., Vanderbuilt University, 25 April 1997
* ↑ Dolson, Laura: What is a Low Carb Diet? Arxivat 2011-11-08 a Wayback Machine., About.com: Low Carb Diets, retrieved 11 March 2008
* ↑ Low Carb Diet Diabetes.co.uk: Low carb diet, retrieved 9 August 2011
* ↑ Diabetes Group Backs Low-Carb Diets Arxivat 2007-12-29 a Wayback Machine., HealthDay News on U.S. News and World Report, 28 December 2007

## Enllaços externs

* http://www.dietdoctor.com és la pàgina web sobre dietes baixes en hidrats de carboni més consultada de la xarxa, amb molta informació, guies, consells, receptes, infogràfics, etc. (en anglès, amb part traduïda a l'espanyol)
* http://ditchthecarbs.com (anglès)
# Diaphus kapalae

Diaphus kapalae és una espècie de peix de la família dels mictòfids i de l'ordre dels mictofiformes.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües subtropicals que viu fins als 290 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Gal·les del Sud (Austràlia).

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S., 1890. Additions to the fauna of San Diego. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 3. 1-24.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hulley, P.A., 1984. Myctophidae. p. 429-483. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.). Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París, França. Vol. 1.
* Hulley, P.A., 1990. Myctophidae. p. 398-467. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI; París; i UNESCO, París. Vol. 1.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Paxton, J.R., 1979. Nominal genera and species of lanternfishes (Family Myctophidae). Contrib. Sci. Natur. Hist. Mus. Los Angeles County, 322:1-28.
* Paxton, J.R. i P.A. Hulley, 1999. Myctophidae. Lanternfishes. p. 1957-1964. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Lliga Nacionalsocialista de Dones

La Lliga Nacionalsocialista de Dones (en alemany: NS-Frauenschaft, NSF) va ser l'organització de dones del partit nazi. Fou fundada l'octubre del 1931 com una fusió de diversos grups nacionalistes i les associacions nacionalsocialistes de dones.
La Lliga estava subordinada a la direcció nacional del Partit Nacional Socialista dels Treballadors Alemanys (NSDAP-Reichsleitung), les nenes i dones joves eren competència de la Lliga de Noies Alemanyes (Bund Deutscher Mädel). Des de febrer de 1934 fins al final de la Segona Guerra Mundial el 1945, va ser dirigida per la líder (Reichsfrauenführerin) Gertrud Scholtz-Klink (1902-1999).
El 1938, l'organització va arribar a un total de dos milions de militants, l'equivalent al 40% de la pertinença del total del partit. La Lliga Alemanya per a la Infància i la de Dones Nacionalsocialistes van ser conegudes com a Kinderschar.
# Llengües paleosiberianes

Les llengües paleosiberianes són un conjunt de llengües parlades a l'extrem nord-occidental d'Àsia que tot i no constituir cap família lingüística, s'agrupen sota aquest nom, per desconeixement dels filòlegs en no poder ser encabides en els altres grups de la zona. Són llengües diferents parlades a zones remotes de Sibèria i que l'única cosa que tenen en comú és la suposició que són anteriors a les llengües turqueses i les manxú-tungús. Darrerament han estat desplaçades totes pel rus. Està formada per quatre famílies:
* La família txukokto-kamtxatka
** Koriak
** Txuktxi
** Alutor
** Kerek
** Itelmen
* Iukaguir
* Quet
* Nivkh
Lingüisticament es caracteritzen per:
* En sintaxi, afavoreix les construccions ergatives amb marques que indiquen l'agent o instrument de l'acció.
* En fonologia, tenen consonants postvelars (K no és q')
* Hi ha harmonia vocal de diverses classes i alternances consonàntiques.
* Té una forta tendència a la composició o circumflexió, com al txuktxi ga-mor-ïk-orw-ima (el nostre trineu), ga-mor-ïk-tor-orw-ïma (el nostre trineu nou) i ga-tor-orw-ima (al nostre trineu).
Tot i que no es parla a Sibèria, hi ha qui considera l'ainu com a membre d'aquest grup. D'altres filòlegs les relacionen amb el grup na-dené o amb les llengües esquimoaleutianes

## Bibliografia

* Bernard Comrie (1981). The Languages of the Soviet Union. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-29877-6
# Diproctacanthus

Diproctacanthus és un gènere de peixos de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Diproctacanthus xanthurus (Bleeker, 1856)

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Bleeker, P. 1856. Beschrijvingen van nieuwe of weinig bekende vischsoorten van Manado en Makassar, grootendeels verzameld op eene reis naar den Molukschen Archipel in het gevolg van den Gouverneur Generaal Duymaer van Twist. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 1: 1-80.
* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Animal Diversity Web (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)

## Bibliografia

* Bleeker P. 1862. Conspectus generum Labroideorum analyticus. Proc. Zool. Soc. Londres, 1861 (pt 3). 408-418.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Disulfur de seleni

El disulfur de seleni és un medicament usat per tractar la pitiriasi versicolor, dermatitis seborreica, associada amb el fong Malassezia. i la caspa. S'aplica a la zona afectada com una loció o un xampú. La caspa freqüentment torna si s'atura el tractament.
Els efectes secundaris inclouen la pèrdua de cabell, la irritació de la pell, feblesa i sentir-se cansat. No es recomana l'ús en nens menors de 2-5 anys El disulfur de seleni està aprovat per ús mèdic als Estats Units des de 1951.

## Referències

* ↑ Selenium(IV) sulfide - pharmacy codes search engine
* ↑ «Chemicals of Selenium .». Arxivat de l'original el 2008-04-03. [Consulta: 27 novembre 2017].
* ↑ Accessed Dec. 24, 2007
* 1 2 3 [13 desembre 2016] WHO Model Formulary 2008. World Health Organization, 2009, p. 297. ISBN 9789241547659 [Consulta: 8 desembre 2016].
* ↑ Hamilton, Richart. Tarascon Pocket Pharmacopoeia 2015 Deluxe Lab-Coat Edition. Jones & Bartlett Learning, 2015, p. 194. ISBN 9781284057560.
* 1 2 3 «Selenium Sulfide». The American Society of Health-System Pharmacists. Arxivat de l'original el 18 gener 2017. [Consulta: 8 gener 2017].
* Danby, FW; Maddin, WS; Margesson, LJ; Rosenthal, D «A randomized, double-blind, placebo-controlled trial of ketoconazole 2% shampoo versus selenium sulfide 2.5% shampoo in the treatment of moderate to severe dandruff». Journal of the American Academy of Dermatology, 29, 6, 01-12-1993, pàg. 1008–12. Arxivat de l'original el 2013-04-14. DOI: 10.1016/0190-9622(93)70282-x. PMID: 8245236 [Consulta: 27 novembre 2017].
* Grover, R. W. «Diffuse Hair Loss Associated with Selenium (Selsun) Sulfide Shampoo». JAMA: The Journal of the American Medical Association, 160, 16, 1956, pàg. 1397. DOI: 10.1001/jama.1956.02960510023006.
* Givens, T. G.; Murray, M. M.; Baker, R. C. «Comparison of 1% and 2.5% Selenium Sulfide in the Treatment of Tinea Capitis». Archives of Pediatrics and Adolescent Medicine, 149, 7, 1995, pàg. 808–11. DOI: 10.1001/archpedi.1995.02170200098016. PMID: 7795774.
* Ransone, James W.; Scott, Norman M.; Knoblock, Edward C. «Selenium Sulfide Intoxication». New England Journal of Medicine, 264, 8, 1961, pàg. 384. DOI: 10.1056/NEJM196102232640806. PMID: 13739506.
* Laitinen, Risto S.; Pakkanen, Tapani A. «$^{77}$Se NMR spectroscopic characterization of selenium sulfide ring molecules Se$_n$S$_{8−n}$». Inorganic Chemistry, 26, 16, 1987, pàg. 2598. DOI: 10.1021/ic00263a010.
# Dragiša Cvetković

Dragiša Cvetković (en sèrbi: Драгиша Цветковић), fou un polític serbi, Primer Ministre del Regne de Iugoslàvia entre 1939 i 1941.
Nascut el 15 de gener de 1893 a Niš, fou alcalde d'aquesta ciutat en diverses ocasions. Durant el Regne de Iugoslàvia, va ser nomenat Primer Ministre en substitució de Milan Stojadinović, i tal com declarà en una sessió especial del Parlament, resoldre la qüestió croata era la prioritat del seu gabinet. Negociant amb el Partit Camperol Croat (HSS), s'inclinà en favor de la descentralització, i gràcies al seu Acord del 26 d'agost de 1939 amb Vladko Maček, es creà la Banovina de Croàcia, i incorporà el HSS al seu govern.
Els mesos següents, la política de Cvetkovic intenta sense èxit preservar Iugoslàvia de la participació directa en la Segona Guerra Mundial, però el 25 de març de 1941, sota la pressió de Hitler, Dragiša Cvetkovic i el seu canceller van signar a Viena un acord de neutralitat de Iugoslàvia amb les països signataris del Pacte Tripartit. Aquesta decisió va provocar una reacció immediata als carrers de Belgrad, i dos dies després es produí un cop d'Estat organitzat pel general Borivoje Mirković i encapçalat pel general Dušan Simović, que derrocà el príncep regent Pau i nomenà Pere II com a rei de Iugoslàvia. Aquests fets desencadenaren la invasió alemanya i la creació de l'Estat independent de Croàcia.
El 25 de setembre de 2009, el Tribunal Regional Superior de Niš, va rehabilitar Cvetković en descàrrega de les acusacions que havia formulat el govern iugoslau el 1945. Es va reconèixer que, lluny d'haver volgut signar l'adhesió de Iugoslàvia al Pacte Tripartit, Cvetković tenia el mandat per negociar la neutralitat amb les potències de l'Eix. Aquesta neutralitat havia de garantir la integritat territorial de Iugoslàvia, amb exclusió de tota participació en l'esforç militar iguslau en la guerra nazi, i de privar a les tropes de l'Eix de qualsevol tipus de transport pel territori de Iugoslàvia. En 64 anys, ni l'acusació ni el judici de Dragiša Cvetković del 1945 s'han fet mai públics.

## Referències

* ↑ (anglès) Dragnich, Alex N. The first Yugoslavia: search for a viable political system, Hoover Press, Vol.284, p.111, ISBN 0817978410 ,9780817978419 PDF
* ↑ (francès) Bataković, Dušan T. Histoire du peuple serbe, p.306, Éditions L'Âge d'Homme, 2005, ISBN 282511958X
* ↑ (serbi) Todorović, Toma. Rehabilitovan Dragiša Cvetković, Politika, 26 de setembre de 2009 (accés 21-10-09)
# Dragobete

El Dragobete és la celebració romanesa del dia dels enamorats, que té lloc cada any el 24 de febrer. L'efemèride fa referència al personatge mitològic del mateix nom, fill de Baba Dochia. La festivitat es relaciona amb l'arribada del bon temps, quan la natura es desvetlla i els ocells comencen a fer els nius (d'aquí la relació amb l'amor).
La festa del Dragobete és una festa romanesa que se celebra el 24 de febrer. Té una antiguitat de 2.500 anys i es remunta a l'època dels dacis. Per als dacis, aquest personatge mitològic era una divinitat com ara Cupido per als romans o Eros per als grecs.
Aquest dia les dones es vesteixen amb armilles de llana o de pell d'ovella, faldilles amples amb brodats discrets a les vores i davantals negres de ratlles horitzontals de diferents mides i amb motius brodats daurats o platejats. Al cap, porten un mocador que pot ser blanc o negre o amb dibuixos o sense.
Els homes duen també armilles de pell d'ovella amb dibuixos florals cosits i porten cinturons amples de cuir amb estampats o trenats.
Els joves porten barrets guarnits d'una gran roseta feta de plomes de gall dindi.
La festa comença al matí en què nois i noies van al bosc. Les noies cullen flors i es fan corones per posar-se-les al cap, mentre els nois fan fogueres i tots seuen al seu voltant. Quan tornen cap al poble, les noies corren i els nois empaiten la noia que més els agrada. Quan l'atrapen, si es fan un petó davant de tothom, vol dir que la parella es compromet. Si quan entren al poble hi ha parelles que van juntes, familiars i amics entenen que hi ha un compromís i es casen aquella mateixa tardor.
Dragobete és també un recordatori de l'amor entre la parella. Aquest dia, la dona endreça la casa i s'arregla ella per estar atractiva davant del seu marit.
Una altra tradició de Dragobete és que les noies agafen neu i al matí es renten la cara amb aquesta aigua, que es diu que fa més guapa la dona que la fa servir. També es diu que si vols saber qui serà el teu estimat, la vigília de Dragobete s'ha de posar una branca d'alfàbrega sota el coixí i somiaràs amb la persona que serà el teu estimat.
Últimament, Sant Valentí ha tret protagonisme a la festa de Dragobete, si bé hi ha actualment organitzacions romaneses que cada any fan campanyes per promoure aquesta festa i recordar la importància de les festes típiques de Romania.

## Referències

* ↑ «Dragobete ’s Day - Celebrating love in the Romanian style» (en anglès).
* ↑ Mara, Bianca. «Romanian Traditions, Dragobetele saruta fetele!».
# Dolná Mičiná

Dolná Mičiná és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1402.
# Dolná Lehota

Dolná Lehota és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1358.
# Drexel (Ohio)

Drexel és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 2.057 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Drexel tenia 2.057 habitants, 773 habitatges, i 535 famílies. La densitat de població era de 364,3 habitants per km².
Dels 773 habitatges en un 35,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 36,2% hi vivien parelles casades, en un 26,1% dones solteres, i en un 30,7% no eren unitats familiars. En el 25,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,62 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,4% tenia menys de 18 anys, un 9,8% entre 18 i 24, un 26,3% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 10,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 20.785 $ i la renda mediana per família de 21.061 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.804 $ mentre que les dones 20.952 $. La renda per capita de la població era de 10.257 $. Aproximadament el 33,5% de les famílies i el 31,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Drexel». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Drexel». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Doña Herlinda y su hijo

Doña Herlinda y su hijo és una pel·lícula mexicana dirigida per Jaime Humberto Hermosillo estrenada el 1985, basada en un conte de Jorge López Páez. La pel·lícula està ambientada a la ciutat de Guadalajara, i inclou una actuació de Lucha Villa.

## Sinopsi

Donya Herlinda és una vídua i mare absorbent que encara que sap que el seu fill Rodolfo, un neurocirurgià pediàtric, és homosexual i manté una relació amb Ramón, un jove estudiant de música, no deixa de presentar-li dones.
La parella d'homes viuen la seva relació discretament i d'amagat trobant-se on poden, fins que Ramón es trasllada a viure amb Rodolfo i la seva mare. Donya Herlinda fingeix que no sap res de la relació entre tots dos i tracta a Ramón com un segon fill, mentre continua pressionant al seu fill perquè es casi. Finalment aconsegueix que Rodolfo es comprometi en matrimoni amb Olga, l'última dona que li ha presentat, però d'altra banda aconsegueix que el sorprès i consternat Ramón no se'n vagi i continuï vivint amb ella.
Després del matrimoni tots dos homes segueixen la seva relació furtivament a casa de donya Herlinda, i fins i tot Ramón acaba creant llaços d'amistat amb l'esposa. Per la seva part Olga és una dona culta i independent que vol continuar treballant, la qual cosa farà que li convingui tancar els ulls davant la relació del seu espòs amb el seu amant i acabarà deixant al seu fill nounat a cura del seu padrí Ramón. D'aquesta manera tots viuran feliçment junts a la casa que donya Herlinda ha encarregat ampliar obtenint tots benefici d'aquesta peculiar situació.

## Repartiment

* Arturo Meza - Ramón
* Marco Treviño - Rodolfo
* Guadalupe del Toro - Doña Herlinda
* Leticia Lupercio - Olga
* Guillermina Alba - Billy, la amiga de Ramón
* Angélica Guerrero - madre de Ramón
* Arturo Villaseñor - padre de Ramón

## Comentaris

Aquest film ocupa el lloc 65 dins de la llista de les 100 millors pel·lícules del cinema mexicà, segons l'opinió de 25 crítics i especialistes del cinema a Mèxic, publicada per la revista Somos en juliol de 1994.
En les escenes rodades en Chapala apareix el grup tapatio Madres y Comadres, sistemàticament ignorat pels historiadors d'aquest gènere a Guadalajara, però indubtablement important. Una banda irreverent, punk a la mexicana, i d'on va sortir Aldo Acuña, baixista de Maldita Vecindad, que en aquesta època tocava la guitarra en companyia d'Hugo Álvarez, bateria, i Carlos Domínguez, baix i veu. Gravat en directe per Fernando Cámara, la cançó que més s'escolta és "No la Soltare" de Chucho Álvarez, però també s'escolten les línies d' "Apedrea un Gringo".

## Referències

* ↑ Doña Herlinda y su hijo a Fotogramas
* ↑ El Joto Decente se Casa: Normas y Margen en Doña Herlinda y su Hijo de Jaime Humberto Hermosillo (México, 1985), Por Antoine Rodríguez, "Razón y Palabra", n 46
* ↑ «Las 100 mejores películas del cine mexicano». Arxivat de l'original el 8 de febrer de 2010. [Consulta: 23 gener 2009]. Arxivat 2002-11-25 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
* Fitxa tècnica a la pàgina del cinema mexicà del ITESM
* Fotos a Aprendiz de pornógrafo, El País
# Disintegration

Disintegration és el vuitè àlbum d'estudi de la banda anglesa de rock The Cure, que va ser editat el 2 de maig de 1989 per Fiction Records. El disc marca un retorn a l'introspectiu i gòtic estil de rock del gòtic que la banda havia establert en a principis dels anys 80. Quan va fer els 30, el vocalista i guitarrista Robert Smith va sentir una pressió en alça per seguir amb els èxits del grup. Això, juntament amb l'aversió a la popularitat rebuda, va fer que Smith caigués en l'ús de drogues al·lucinògenes, els efectes de les quals va tenir una forta influència en la producció de l'àlbum. Disintegration va ser enregistrat a Hookend Recording Studios a Checkendon, Oxfordshire, amb David M. Allen de coproductor des de finals de 1988 fins a principis de 1989. Una vegada feta l'edició de l'àlbum, el membre fundador de la banda Lol Tolhurst va ser acomiadat.
Disintegration va ser el primer èxit comercial de la banda, arribant a ser número tres al Regne Unit i número 12 als Estats Units, i va aconseguir diversos singles d'èxit com Lovesong, que va ser número dos Billboard Hot 100. Es manté com el disc de The Cure amb més vendes fins avui amb més de tres milions de còpies venudes a tot el món. Va ser acollit amb una crítica tèbia abans del ser proclamat, més tard, com el número 326 dels Llista de les 500 millors cançons de tots els temps de Rolling Stone. Stephen Thomas Erlewine d'AllMusic el va anomenar la "culminació de totes les camins musicals que The Cure perseguia des dels 80".

## Referències

* ↑ Erlewine, Stephen Thomas. «Disintegration – The Cure». AllMusic. [Consulta: 29 juny 2008].