OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marie-Dominique Chenu

Marie-Dominique Chenu OP (7 de gener de 1895, Soisy-sur-Seine, França - 11 de febrer de 1990, París) va ser un teòleg dominic francès. Va ser rector de l'Escolta de Teologia de Le Saulchoir a Bèlgica. La seva obra més cèlebre és La fe a la intel·ligència i L'Evangeli a la història.
Va aplicar l'anàlisi sociològica a la investigació en la teologia i a l'obra missionera de l'Església. El 1957 va publicar a París l'obra La teologia com ciència al segle XII.
Les seves aportacions teològiques van influir definitivament en el pensament que dugué al Concili Vaticà II. A les sessions d'aquest concili va participar-hi en qualitat d'expert.
el 15 de juny del 2003 fou declarat pòstumament doctor honoris causa a la Universitat de Tübingen per la Facultat Catòlica de Teologia.

## Obres principals

* La théologie au douzième siècle, Vrin, 1957
* La théologie comme science au XIIe siècle, 1927
* Une école de théologie : Le Saulchoir, 1937
* Pour une théologie du travail, Seuil, années 1950
* Saint Thomas d'Aquin et la théologie, Seuil, 1957

## Referències

* ↑ «Marie-Dominique Chenu». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Marie-Claude Bomsel

Marie-Claude Dominique Bomsel (Versalles, 1946) és una doctora veterinària i professora francesa al Museu Nacional d'Història Natural. A banda de la seva tasca com a investigadora i professora, és comentarista de vida salvatge al programa "C'est au programme" de France 2. Hi apareix regularment en programes on diversos periodistes li fan preguntes sobre temes de la seva especialitat. Marie-Claude Dominique Bomsel és la presidenta de l'Institut Jane Goodall, de França.

## Biografia

Nascuda en un entorn burgès de la ciutat de Versalles, Marie-Claude Bomsel es una apassionada dels animals des de petita. El 1969, va començar a estudiar veterinària a l'École nationale vétérinaire d'Alfort. Després de graduar-se, va treballar durant uns mesos a les zones rurals de França, abans de traslladar-se a la República Centreafricana amb el seu marit. Quan el govern de Jean-Bédel Bokassa va decidir deportar els estrangers residents, va tornar a França, on va obtenir una residència al Parc zoològic de Vincennes. Després va treballar al Jardin de les Plantes de París, on va dirigir la Ménagerie, de 1981 a 1989 i de 2001 a 2004. Des de llavors, treballa com a professora al Museu d'Història Natural al Departament de Botànica i Zoologia.
Com a professora del Museu Nacional d'Història Natural, ha escrit 79 articles sobre mamífers per al suplement de la Encyclopædia Universalis publicats el 1999.

## Premis

* Cavaller de la Legió d'Honor

## Publicacions

* Bomsel, Marie-Claude. Pas si bêtes. Jean-Claude Lattès, 1986. ISBN 978-2709605496.
* Bomsel, Marie-Claude. Le dépit du gorille amoureux et autres effets de la passion dans le règne animal. JC Lattès, 1998. ISBN 2-7096-1892-3.
* Bomsel, Marie-Claude. Questions d'amours. París: Garde-temps, 2000. ISBN 2-913545-04-1.
* Bomsel, Marie-Claude. La vie rêvée des bêtes : elles ne sont pas ce que nous croyons !. París: M. Lafon, 2003. ISBN 2-84098-991-3.
* Bomsel, Marie-Claude Bomsel. Leur sixième sens : les animaux sont-ils plus "sensés" que nous?. Neuilly-sur-Seine: Michel Lafon, 2006. ISBN 2-7499-0404-8.
* Bomsel, Marie-Claude. Féli vétérinaire.. París: Plon jeunesse, 2007. ISBN 978-2259207270.
* Bomsel, Marie-Claude. Le tour du monde des animaux. éditions Rue des Enfants, 2015. ISBN 2-3518-1246-8.

## Referències

* 1 2 Aziz, Germaine. «Depuis plus de vingt ans, MARIE-CLAUDE BOMSEL, est vétérinaire à la ménagerie du jardin des Plantes. Portrait d'une forte tête dont feue la 5 faillit faire une héroïne de feuilleton."Madame Daktari" au jardin des Plantes». Libération.fr, 26-03-1996. [Consulta: 7 abril 2018].
* ↑ «Bios / Marie-Claude Bomsel». Première. [Consulta: 30 març 2016].
* ↑ «Mentions legales». Institut Jane Goodall France. [Consulta: 30 març 2016].
* ↑ «Au service du bien-être animal». [Consulta: 30 març 2016].
* ↑ Baumberger. Encyclopædia universalis. París: Encyclopædia Universalis, Ed, 1999. ISBN 2-85229-350-1.
* ↑ «Présidence de la République Ordre national de la Légion d'honneur». [Consulta: 30 març 2016].
# Simpsonichthys alternatus

Simpsonichthys alternatus és un peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ «Simpsonichthys alternatus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W.J.E.M.: Rivulidae (South American Annual Fishes). planes 526-548. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil, any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Stefan Aigner

Stefan Aigner (Múnic, Baviera, 20 d'agost de 1987), és un futbolista alemany que juga de centrecampista al KFC Uerdingen 05.

## Trajectòria

* 1992-2006 TSV 1860 München
* 2006-2007 SV Wacker Burghausen
* 2007-2008 Arminia Bielefeld
* 2009-2012 TSV 1860 München
* 2012-2016 Eintracht Frankfurt
* 2016- TSV 1860 Munchen

## Referències

* ↑ «Aigner, Stefan» (en alemany). kicker.de. [Consulta: 30 juliol 2011].

## Enllaços externs

* Stefan Aigner Fitxa a Fussballdaten
# Marianne Wex

Marianne Wex (Hamburg, 13 de juliol de 1937 - Slesvig-Holstein, 13 d'octubre de 2020) fou una artista alemanya.
Marianne Wex era pintora de formació i s'interessà especialment pels diferents llenguatges corporals que utilitzen els homes i les dones. Entre 1972 i 1977, va retratar totes les postures concebibles dels homes i dones que anava coneixent en la seva vida quotidiana. Va arribar a fer unes 3.000 fotografies, i aleshores va començar a classificar-les per gènere i per postura. El 1977, aquestes juxtaposicions de llenguatge corporal per gènere es van exhibir per primer cop a Berlín, en el context de l'exposició «Künstlerinnen International 1877-1977» (Mostra Internacional de Dones Artistes 1877-1977). Les fotografies de Wex desenvolupaven les idees que ja s'havien perfilat en la seva obra principal, Let’s Take Back Our Space: Weibliche und männliche Körpersprache als Ergebnis von patriarchalen Strukturen (Recuperem el nostre espai: el llenguatge corporal femení i masculí com a resultat de les estructures patriarcals, 1979), una tipologia d'experiències sobre les relacions jeràrquiques entre els homes i les dones.

## Referències

* ↑ «FEMINISMES! Exposicions». CCCB, 2019. [Consulta: 20 desembre 2019].

## Bibliografia

* Let's Take Back Our Space: Female and Male Body Language as a Result of Patriarchal Structures (Frauenliteratur Verlag, 1984, ISBN 3-923173-00-8, originalmente publicado como "Weibliche" und "männliche" Körpersprache als Folge patriarchalischer Machtverhältnisse in 1979)
* Parthenogenese Heute.Von der Urkraft der Frau aus sich selbst heraus zu gebären, ohne Beteiligung eines zweiten Geschlechtes (Verlag Anke Schäfer, Wiesbaden, 1992)
# Mariano Abad Navarro

Mariano Abad Navarro (Granada, s. XIX) fou un pintor andalús.
No es tenen gaires dades de la seva biografia. Segons un discurs pronunciat després de la seva mort, és descrit com un amant de les arts, home de gran erudició i col·laborador de la Societat Econòmica d'Amics del País de Granada. Fou professor de pintura i membre de l'Acadèmia de Belles Arts de Granada i mestre de les classes gratuïtes d'anatomia pictòrica de la Societat d'Amics del País. Va morir el 1856 o una mica abans, quan es documenta la seva defunció a través d'un discurs en elogi a la seva memòria realitzat per part del prevere Navarro Asencio, en el qual lamenta la seva mort prematura.

## Referències

* ↑ «Sesión pública de la Sociedad ecónomica de Amigos del País de Granada». Boletín Oficial del Ministerio de Fomento, vol. 18, 1856, pàg. 558.
* ↑ Castellanos Losada, Basilio Sebastián. Álbum de Azara: corona científica, literaria, artística y política. Madrid: Imprenta de Alejandro Fuentenebro, p. 210, 697.
* ↑ Ossorio y Bernard, Manuel. Galería biografica de artistas españoles del siglo XIX (en castellà). volum I. Madrid: Imprenta de Ramón Moreno, 1868, p. 15-16.
# Mariano Abalo

Mariano Abalo Costa és un polític independentista gallec.
Funcionari de correus, havia estat secretari general de la Unión do Povo Galego fins que el 1986 es va escindir per a fundar el Partido Comunista de Liberación Nacional, que el juliol de 1988 va constituir el Fronte Popular Galega (FPG). Ha estat diputat provincial de Pontevedra i alcalde i membre de la gestora municipal de Cangas do Morrazo. S'ha presentat sovint a les eleccions al Parlament de Galícia, però sense obtenir escó. A les eleccions municipals de 2007 es va presentar per l'Alternativa Canguesa de Esquerdas (ACE) al municipi de Cangas.

## Referències

* ↑ López García, Xosé; Vilela, Xosé Luis. Elecciones generales: Junio-86: hacia la recomposicion del mapa politico (en castellà). La Voz de Galicia, 1986, p. 104.
* ↑ Actas do XIX Congreso Internacional de Lingüística e Filoloxía Románicas, Universidade de Santiago de Compostela, 1989 (en castellà). Fundación "Pedro Barrié de la Maza, Conde de Fenosa,", 1992, p. 72.
# Soiuz 6

Soiuz 6 (rus: Союз 6, Unió 6) va ser un vol espacial tripulat del programa espacial soviètic com a part de la missió conjunta amb Soiuz 7 i Soiuz 8 que va incolucrar a tres naus espacials Soiuz en òrbita juntes al mateix temps, transportant a set cosmonautes. La tripulació de Gueorgui Xonin i Valeri Kubàsov van realitzar una pel·lícula d'alta qualitat de l'acoblament de les Soiuz 7 i Soiuz 8 però els sistemes de retrobament de les tres naus van fallar.
No se sap actualment quin va ser el problema, però s'ha citat sovint que fou per una prova d'integritat de la pressurització d'heli. La versió de la nau espacial Soiuz 7K-OK utilitzada per a les missions va transportar un equip d'electrònica d'acoblament en forma de tor al voltant de la part del motor en la part del darrere del mòdul de servei. Es creu que va estar pressuritzat amb heli per proporcionar un entorn favorable per a l'electrònica. A continuació, es va expulsar després de l'acoblament per reduir la massa de la nau espacial per a la reentrada. El motiu sobre què va anar malament amb l'electrònica en les tres naus espacials mai ha sigut aclarit.
La tripulació estava formada per Gueorgui Xonin i Valeri Kubàsov, que van dur a terme experiments importants com la soldadura espacial. Van provar tres mètodes: utilitzant un feix d'electrons, un arc de plasma de baixa pressió i un elèctrode consumible. L'aparell va ser dissenyat a l'E. O. Paton Electric Welding Institute, Kíev, Ucraïna. La qualitat de la soldadura va quedar demostrada que no era inferior de les soldadures basades en la Terra.
Després de 80 òrbites terrestre, van aterrar el 16 d'octubre de 1969, 180 km al nord-oest de Karaganda, Kazakhstan.
L'indicatiu de ràdio de la nau espacial fou Antey, referint-se a l'heroi grec Antaeus, però cal destacar que en el moment del vol, el nom era utilitzat per l'aeronau més gran d'aleshores, l'Antonov 22 soviètic, fet a Ucraïna. Però a diferència dels indicatius del Soiuz 7 i Soiuz 8, aquest no va ser el cas del nom d'un esquadró d'entrenament militar soviètic, que comença amb la lletra 'a' és Aktif, significant Actiu.

## Tripulació

| Posició | Cosmonauta | Cosmonauta |
| Comandant | Gueorgui Xonin First vol espacial | Gueorgui Xonin First vol espacial |
| Enginyer de vol | Valeri Kubàsov Primer vol espacial | Valeri Kubàsov Primer vol espacial |

### Tripulació de reserva

| Posició | Cosmonauta | Cosmonauta |
| Comandant | Vladímir Xatàlov | Vladímir Xatàlov |
| Enginyer de vol | Aleksei Ielisèiev | Aleksei Ielisèiev |

### Tripulació en suport

| Posició | Cosmonauta | Cosmonauta |
| Comandant | Andrian Nikolàiev | Andrian Nikolàiev |
| Enginyer de vol | Gueorgui Gretxko | Gueorgui Gretxko |

## Paràmetres de la missió

* Massa: 6577 kg
* Perigeu: 212 km
* Apogeu: 218 km
* Inclinació: 51,6°
* Període: 88,8 min

## Fonts

* http://www.astronautix.com/flights/soyuz6.htm
* http://www.svengrahn.pp.se/trackind/soyuz678/soyuz678.html
# Steinsoultz

Steinsoultz (en alsacià Staiselz) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 1999 tenia 625 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 481 | 489 | 490 | 523 | 606 | 625 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | François Kreutter | |
# Steklianukha

Steklianukha (en rus: Стеклянуха) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 290 habitants.

## Referències

* ↑ Plantilla:Публикация
# Markus Kennel

Beat Meister (22 de gener de 1971) va ser un ciclista suís. Va destacar com amateur, i en el seu palmarès destaca la medalla de bronze al Campionat del Món en contrarellotge per equips de 1993.

## Palmarès

* 1994
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Àustria
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Baixa Saxònia

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Subunitat proteica

Una subunitat proteica en biologia estructural, és una simple molècula proteica que es reuneix (o "coreuneix") amb altres molècules proteiques per formar un complex proteic. Algunes proteïnes presents en la natura tenen un nombre de subunitats relativament petit i es coneixen com a oligomèriques, per exemple, l'hemoglobina o l'ADN polimerasa. D'altres poden constar d'un gran nombre de subunitats, i aleshores reben el nom de multimèriques, per exemple, els microtúbul i altres proteïnes del citoesquelet. Les subunitats d'una proteïna multimèrica poden ser idèntiques, homòlogues o totalment diferents i dedicades a tasques dispars. En alguns conjunts de proteïnes, una de les subunitats pot ser denominada com una "subunitat reguladora" i una altra com una "subunitat catalítica." Un enzim compost de dues subunitats reguladores i catalítiques quan està muntat sovint rep el nom d'holoenzim.
Una subunitat es compon d'una cadena polipèptida. Una cadena polipeptídica té una gen que la codifica el que significa que una proteïna ha de tenir un gen per cada subunitat única.
Una subunitat sovint es denomina amb una lletra grega o romana, i els números d'aquest tipus de subunitat d'una proteïna s'indica per un subíndex. Per exemple, l'ATP sintasa té un tipus de subunitat anomenat α. Tres d'aquestes són presents en la molècula d'ATP sintetasa, i es designa per tant alfa;₃. Els grups més grans de subunitats també es poden especificar, com alfa;₃β₃-hexàmer i anell-c.

## Vacunes

Una vacuna de subunitats presenta un antigen al sistema immunitari sense introduir partícules víriques, senceres o d'altra manera. Un mètode de producció implica l'aïllament d'una proteïna específica d'un virus i l'administració d'aquest de per si. Un segon mètode de vacuna de subunitats és la vacuna recombinant. Aquest és el tipus de vacuna comunament usat per l'hepatitis i s'experimenta per tractar de vacunar contra virus com Ebola i HIV.

## Referències

* ↑ Department of Veterinary Science & Microbiology at The University of Arizona Arxivat 2003-06-10 a Wayback Machine. Vaccines by Janet M. Decker, PhD
* Dilip Gore,Reecha Pandit «In silico Identification of Cell Surface Antigens in Neisseria meningitidis». Biomirror, 2, 2011, pàg. 1–5.
# Stéphane Roncada

Stéphane Roncada (Droma, 16 de març de 1979) és un antic pilot de motocròs i actual fotògraf professional occità. Va competir als Campionats AMA entre el 1997 i el 2004 i en va guanyar un títol de supercross, concretament el de 125cc de la Regió Est del 2000. Abans de traslladar-se a Amèrica, Roncada havia competit dues temporades al Campionat del Món de motocròs en la cilindrada de 125cc.

## Trajectòria esportiva

Stéphane Roncada va guanyar el Campionat de França de motocròs en categoria Júnior 125cc el 1994. La temporada de 1995 va debutar al campionat del món en la categoria de 125cc i l'any següent hi va acabar en vuitè lloc final. A partir del 1997 va passar a competir als Estats Units, inicialment en la categoria de 125cc per a Honda. El 2000 va obtenir el seu principal èxit en guanyar el Campionat AMA de supercross de 125cc de la Regió Est amb Yamaha.

## Palmarès
### Títols per any

| Any | Equip | Campionat | Classe |
| 1994 | Honda | Campionat de França | Júnior 125 |
| 2000 | Yamaha | AMA Supercross | 125cc (East) |

## Referències

* 1 2 «Stéphane Roncada» (PDF) (en francès). memotocross.fr. [Consulta: 22 setembre 2023].
* 1 2 «Stephane Roncada career statistics» (en anglès). racerxonline.com. [Consulta: 28 setembre 2023].

## Enllaços externs

* Stéphane Roncada - Lloc web oficial (anglès)
* Pàgina sobre la seva etapa en el motocròs (anglès)
Campions AMA de supercross 250$^{1,2}$ :
1985 - Moore/Warren
1986 - Schmit/Turpin
1987 - Surratt/Tichenor
1988 - Matiasevich/DeHoop
1989 - Matiasevich/Bradshaw
1990 - Davis/Stephenson
1991 - McGrath/Swink
1992 - McGrath/Swink
1993 - Gaddis/Henry
1994 - Huffman/Lusk
1995 - Huffman/Pichon
1996 - Windham/Pichon
1997 - Windham/Ferry
1998 - Dowd/Carmichael
1999 - Ramsey/Fonseca
2000 - Bentley/Roncada
2001 - Fonseca/Pastrana
2002 - Preston/Reed
2003 - Stewart/Jesseman
2004 - Tedesco/Stewart
2005 - Tedesco/Langston
2006 - Langston/Millsaps
2007 - Villopoto/Townley
2008 - Lawrence/Canard
2009 - Dungey/Pourcel
2010 - Weimer/Pourcel
2011 - Tickle/Barcia
2012 - Tomac/Barcia
2013 - Roczen/Hahn
2014 - Anderson/Bogle
2015 - Webb/Musquin
2016 - Webb/Stewart
2017 - Hill/Osborne
2018 - Plessinger/Osborne
2019 - Ferrandis/Sexton
2020 - Ferrandis/Sexton
2021 - Cooper/Nichols
2022 - Craig/J.Lawrence
2023 - J. i H. Lawrence :
$^1$Del 1985 al 2005 era el Campionat AMA de suprecross 125cc/SX Lites del 2006 al 2012.   $^2$Esquerra: West/Dreta: East. :
# Marquesat de La Alameda

El Marquesat de La Alameda és un títol nobiliari espanyol creat pel rei Carles III el 16 de desembre de 1761 a favor de Bartolomé José de Urbina y Ruiz de Zurbano, natural de Vitòria (Àlaba).

## Titulars

* Bartolomé José (Ortiz) de Urbina y Ruiz de Zurbano, I Marquès de la Alameda.
* Luis Francisco de Urbina y Ortiz de Zárate, II .
* Ramón de Urbina y Gaytán de Ayala, III.
* María Luisa Urbina y Salazar, IV.
* Josefa Ortes de Velasco y Urbina, V i IV comtessa consort de Villafuertes.
* José María Zavala y Ortes de Velasco, VI.
* Pilar de Zavala y Bustamante, VII Marquesa de la Alameda i VI comtessa de Villafuertes.
* Ramón de Verástegui y Zavala, VIII Marquès de la Alameda i VII comte de Villafuertes.
* Iñigo de Verástegui y Cobián, IX Marquès de la Alameda i VIII comte de Villafuertes.

## Notes

* ↑ Elenco de nobleza española.
* ↑ Antepasados de LUIS ANTONIO ORTIZ DE PINEDO ANGULO
# Manuel Font Fernández de la Herrán

Manuel Font Fernández de la Herrán (Màlaga, 1863) fou un músic malagueny. Estudià harmonia i composició musical amb el mestre de la catedral de Sevilla, Evaristo García de Torres, completant la seva educació artística amb el seu pare, José Font i Marimont: guanyà per oposició, la plaça de director de la banda municipal de Sevilla que dirigí durant molts anys. Com a mestre, la majoria dels que en la mencionada capital andalusa es dedicaren a la música per aquella època foren deixebles seus. Com a compositor és autor de les sarsueles següents:
* La casa del duende:
* La perla del mar:
* Maravillas:
* La pastora:
* Los palomos:
* Rie, payaso: opereta
* La paz armada:
* La partía del Vivillo i d'altres.
Així mateix és autor de moltes obres de caràcter eminentment popular, marxes, passacalles, i en el caràcter religiós, a més d'un gran nombre de salves i motets, és autor d'un notable Oratorio al Cristo de Burgos, que anualment és solemnement executat en la Catedral de Sevilla.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix V, pags. 378-79 ISBN 84-239-4575-8
# Manuel Font i Altaba

Manuel Font i Altaba (Barcelona, 4 de febrer de 1922 - 30 d'abril de 2005) fou químic català i alcalde en funcions de Barcelona entre gener i abril de 1979.
Va llicenciar-se en Química i després va fer el doctorat en Farmàcia i en Ciències Naturals a la Universitat de Barcelona. va treballar amb el catedràtic de farmàcia Lluís Miravitlles i Millet, qui el va introduir en la cristal·lografia. Era considerat un destacat expert en mineralogia i cristal·lografia, camps en què va publicar més de dos-cents articles de recerca i alguns llibres. Treballà amb Francesc Pardillo i Vaquer i l'ajudà a introduir la difracció de raigs X.
Fou professor d'investigació del Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC) a Barcelona i catedràtic de Cristal·lografia, Mineralogia i Mineralotècnia de la Universitat de Barcelona. Professor emèrit des de l'any 1988, també va ser director del Departament de Cristal·lografia i Mineralogia i vicedegà de la Facultat de Ciències (1969-1973). Membre de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona i d'altres societats científiques de prestigi.
Va ocupar diversos càrrecs polítics a l'Ajuntament de Barcelona, entre els quals destaca el d'alcalde en funcions l'any 1979.

## Obres

* Atlas de mineralogía (Barcelona, 1960)

## Referències

* ↑ «Manuel Font i Altaba». GEC. [Consulta: 11 setembre 2022].
* ↑ «Manuel Font i Altaba (04.02.1922 - 30.04.2005)». Memòriia: Curs 2004-2005. IEC, 2005, pàg. 190-192.
* ↑ Solans, Xavier «En memoria del Dr. D. Manuel Font-altaba». Macla, 2006, pàg. 97-98,99-102.
* ↑ «Els Alcaldes de Barcelona des de 1835». Ajunament de Barcelona. [Consulta: 11 setembre 2022].

## Enllaços externs

* «Manuel Font i Altaba». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Biografia per l'IEC
# Martand Rao Holkar

Maharajadhiraja Raj Rajeshwar Sawai Shri Martand Rao Holkar VIII Bahadur (1830 - 1849), fou maharajà d'Indore, d'una branca col·latera (fill de Shrimant Sardar Bapu Sahib Holkar), fou adoptat per la Maharani Gautama Bai, vídua de Malhar III Rao Holkar, després de l'assassinat d'aquest el 27 d'octubre de 1833. Tenia 3 anys i fou pujat al gadi (tron) el 17 de gener de 1834. Al cap de poc Hari Rao Holkar fou alliberat pels seus partidaris de la fortalesa de Maheshwar on estava tancat, i va reclamar el tron; com que l'adopció de Martand Rao s'havia fet sense coneixement ni permís del govern britànic, el resident va donar el gadi a Hari (2 de febrer de 1834) i Martand fou pensionat sent enviat a residir confinat a Poona.
Fou nomenat ministre principal Raja Bhao Phansia, reconegut borratxo. L'administració en decadència va empitjorar, encara complicada per l'excessiva despesa del maharaja. La vida i les propietats no eren segures i es van plantejar diversos complots per reposar a Martand Rao. Mort Hari Rao el 24 d'octubre de 1843, amb 48 anys, el va succeir Khande III Rao Holkar, que era retardat mental i va morir als pocs mesos, el 17 de febrer de 1844.
Les reclamacions de Martand Rao (llavors amb 14 anys), avalades per molts nobles, no foren ateses pels britànics. Sahiba Kesara Bai, una de les vídues de Jaswant Rao, va suggerir que s'havia de nomenar un fill de Bhao Santoji Holkar, oncle llunyà de Martand Rao, d'una altra branca de la família. La proposta fou acceptada i el jove de 12 anys Jaswant Holkar fou instal·lat al tron el 1844 amb el nom de Tukoji II Rao Holkar.
Martand va morir sense fills a Poona el 2 de juny de 1849.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
* Genealogia