OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ventolà (el Pont de Suert)

Ventolà és un poble de la comarca de l'Alta Ribagorça, del terme municipal del Pont de Suert, dins del seu terme originari. Consta de tres cases o focs (Ca d'Enrós, Ca de Mateva i Ca de Rosset) després de molts anys d'estar deshabitat, actualment s'hi viu en una casa, ja que la proximitat del Pont de Suert ha dut els de Ventolà a baixar-hi, tant per comoditat i millor comunicació, com per motius laborals.
El lloc es troba a 1.013,8 m. d'altitud, a la Serra de Ventolà, contrafort de Pla de Mont. Presideix aquest nucli l'església de sant Esteve, sufragània de Santa Maria del Pont de Suert. El poble és molt a prop i damunt del Pont de Suert, de manera que des del poble es pot apreciar una bona vista de la capital de la comarca. S'accedeix a Ventolà per una pista que hi ha a mà dreta, just en entrar a la part nova del Pont de Suert, venint des del sud.

## Etimologia

Segons Joan Coromines, Ventolà procedeix d'un adjectiu romànic, català antic, amb el significat d'enlairat, exposat al vent. Segons ell cal excloure d'altres hipòtesis formulades, que farien el topònim o bé d'origen iberobasc o germànic.

## Història

La primera documentació de Ventolà és del 967, quan el comte i marquès de Ribagorça Arnau I concedí a Lavaix la vil·la de Ventolano. Torna a ser esmentat el 1015, quan, amb motiu de la consagració dels altars de Lavaix, concedeixen al monestir tot de terres i vinyes a Ventolà.
En el Fogatge del 1553 hi consten 3 focs (unes 15 persones).
El 1960 encara tenia 52 habitants.
Cap al 1975 queda deshabitat i el seus veïns baixen a viure al Pont de Suert.
Des del 2010 torna a estar habitat amb 8 veïns. Al 2019 hi havia 5 habitants.

## Llocs d'interès

* Església de Sant Esteve de Ventolà

## Referències

* ↑ «Ventolà (el Pont de Suert)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Coromines 1997.
* ↑ Antoni Ros, batlle, Joan de Rosset i Joan de Nadal. Iglésies 1981, p. 85.
* ↑ «251734 Pont de Suert, el». Idescat. [Consulta: 28 octubre 2020].

## Bibliografia

* BOIX, Jordi. "El Pont de Suert". Dins El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0
* COROMINES, Joan. "Ventolà". Dins Onomasticon Cataloniae. Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de parla catalana. VII SAL-VE. Barcelona: Curial Edicions Catalanaes i Caixa d'Estalvis i de Pensions de Barcelona "La Caixa", 1997. ISBN 84-7256-854-7
* GAVÍN, Josep M. Inventari d'esglésies. 2. Baixa Ribagorça, Alta Ribagorça, Vall d'Aran. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978. ISBN 84-85180-09-7.
* Iglésies, Josep. El Fogatge de 1553. Estudi i transcripció. II. Barcelona: Fundació Salvador Vives Casajoana, 1981. ISBN 84-232-0189-9.
# Grantia kujiensis

Grantia kujiensis és una espècie d'esponja calcària, marina i amb espícules formades per carbonat de calci. L'esponja pertany al gènere Grantia i a la família Grantiidae. El nom científic de l'espècie va ser publicat per primera vegada el 1933 per Sanji Hôzawa.

## Referències

* ↑ Van Soest, R.W.M.; Boury-Esnault, N.; Hooper, J.N.A.; Rützler, K.; de Voogd, N.J.; Alvarez, B.; Hajdu, E.; Pisera, A.B.; Manconi, R.; Schönberg, C.; Klautau, M.; Kelly, M.; Vacelet, J.; Dohrmann, M.; Díaz, M.-C.; Cárdenas, P.; Carballo, J.L.; Ríos, P.; Downey, R.; Morrow, C.C. (2021). World Porifera Database. Grantia kujiensis Hôzawa, 1933. Accessed through: World Register of Marine Species at: http://www.marinespecies.org/aphia.php?p=taxdetails&id=164252 on 2021-04-21
# Villa Maria (Taradell)

La Villa Maria és una obra modernista de Taradell (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa que forma part de les del carrer de Sant Sebastià. És de planta rectangular i el costat més estret pertany a la façana. Consta de tres pisos: la planta baixa presenta un gran portal d'entrada i una finestra amb dues columnetes al centre. Al primer pis hi ha dues balconades amb baranes de ferro bellament treballades. El cos de l'esquerre és de menys alçada que el de la dreta, el qual presenta una decoració amb columnes salomòniques adossades, un òcul i al damunt una decoració d'estuc seguint el ramejat de tot l'edifici amb la data de construcció de 1911. Al tercer pis l'espai està repartit en dues parts, ja que a l'esquerre forma una terrassa i a la dreta, al darrere, l'edifici continua. La teulada és a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana i està decorada. Els elements de construcció són molt variats com és usual en els edificis modernistes. Els materials en aquest cas són: la pedra, el guix, el totxo, l'estuc, el mosaic, el ferro i la fusta.

## Història

Aquesta casa fou edificada a principis del segle xx, moment en què Taradell es converteix en centre d'estiueig i són diverses les que s'hi aixecaren durant aquesta època, amb les mateixes característiques que l'estudiada. Es desconeix el nom de l'arquitecte que feu el projecte, ja que a l'any 1945 canvià de propietari i no s'han fet indagacions al respecte.

## Referències

* 1 2 «Villa Maria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Villa Maria Massagué

La Villa Maria Massagué és una obra eclèctica de Vallbona d'Anoia (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici d'estatges situat a un xamfrà de la carretera que obliga a la casa a agafar aquesta forma que pren mig circular. Consta de dues plantes i balustrada final. El més remarcable és la decoració exterior que se centra en la segona planta, amb motius florals formant boniques garlandes a les motllures de les finestres i dels "ells de bou" que ocupen la part superior. Sobresurt la tribuna amb columnes d'ordre jònic (?) i un circular mig trencat on es pot llegir el nom de la casa.

## Referències

* ↑ «Villa Maria Massagué». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 octubre 2017].
# Vertical de cap

La vertical de cap és una figura que consisteix a mantenir l'equilibri sobre les mans i possiblement el cap, sense recolzar-s'hi, amb les cames estirades, dretes o ben obertes i amb l'ajuda dels braços. S'utilitza en diferents disciplines com el ioga, el Break dance, l'acrobàcia i la gimnàstica.
Si aquesta figura no es fa correctament, la persona corre el risc de fer-se mal al cap.
En ioga, la vertical de cap, més aviat anomenada xirsàssana (postura sobre el cap) presenta moltes variacions que no són necessàriament simètriques o equilibrades, les cames poden no estar en posició vertical.

## Referències

* ↑ «vertical de cap - Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 21 febrer 2024].

## Vegeu també

* Exercici físic
* Exercici aeròbic
# Verset

Els versets o versicles són cadascuna de les breus divisions dels capítols de certs llibres, com la Bíblia i l'Alcorà. També es dona aquest nom a una composició breu per a orgue i a un tipus de text litúrgic breu.

## Els versets a la Bíblia

Les versions clàssiques de la Bíblia contenen 31.102 versets, dels quals 23.145 són a l'Antic Testament i 7.957, al Nou Testament.
El nombre de versets pot variar segons les edicions i segons la manera en què es divideixen alguns salms i si inclouen les dedicatòries.
La subdivisió del text de la Bíblia en capítols i versets, així com la puntuació, no és original, sinó que es va introduir a partir de l'edat mitjana. La divisió en capítols és obra de Stephen Langton, que el 1214 la va aplicar a la Vulgata, i la divisió en versicles és de Sante Pagnini (1527) per a l'Antic Testament i de Robert Stefano (1551) per al Nou Testament, unes divisions acceptades pels jueus.

## Els versets de l'Alcorà

Contràriament al que passa amb la Bíblia, la divisió de l'Alcorà en capítols (anomenats sures) i en versets (aleies, de l'àrab ayat) és original. La paraula aleia ("signe", "prodigi") no és només un terme tipogràfic, sinó que subratlla la idea que cada verset és una revelació divina.

## Notes

* ↑ La transmissió del text bíblic i les versions, a la Gran Enciclopèdia Catalana.
# Habitatges del carrer Santa Maria, 53-55 (Sant Feliu de Llobregat)

Els Habitatges del carrer Santa Maria, 53-55 és una obra de Sant Feliu de Llobregat (Baix Llobregat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Conjunt de dos habitatges situats al carrer de Santa Maria. Es tracta de dues construccions de planta rectangular, amb la típica parcel·la estreta i allargada. Destaquen els elements ornamentals de les seves façanes, sobretot ambdós coronaments, d'estil noucentista. Es tracta de dos frontons amb el perfil mixtilini i motllurat, amb diferents elements decoratius en relleu, tals com volutes, medallons o pilastres. Els elements ornamentals de les façanes es troben en cornises, guardapols, mènsules i ràfec, aquest a mode de decoració en daus.

## Referències

* ↑ «Habitatges del carrer Santa Maria, 53-55». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 25 gener 2019].
# Grussenheim

Grussenheim (en alsacià Grüsse) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2008 tenia 816 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 591 | 618 | 638 | 628 | 714 | 768 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jean-Louis Seiler | |
| 2008- | Martin Klipfel | |
# Vinci (motor de coet)

El Vinci és un motor de coet criogènic de l'Agència Espacial Europea en desenvolupament. Està dissenyat per impulsar el nou tram superior de l'Ariane 6 i serà el primer motor de tram superior criogènic reencenible europeu, augmentant la capacitat del coet a GTO a 12 t. Les instal·lacions de fabricació d'aquest motor es troben a Vernon (França).

## Referències

* 1 2 3 4 «Space propulsion: Vinci®» (en anglès). Snecma, 2011.
* ↑ Wilks, J. «It's rocket science! Inside the Vulcain and Vinci at Vernon» (en anglès). Euronews, 06-06-2015. [Consulta: 24 novembre 2015].
# Grigorievita

La grigorievita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de la howardevansita. Rep el nom en honor a Dmitry Pavlovich Grigoriev (29 d'octubre de 1909, Perm, Imperi Rus – 2003, Rússia), professor a l'Institut Miner de Sant Petersburg.

## Característiques

La grigorievita és un vanadat de fórmula química Cu₃Fe$^{3+}$₂Al₂(VO₄)₆. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 2014. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 4278/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al segon con d'escòria de l'avanç nord de la Gran erupció fissural del volcà Tolbàtxik, al krai de Kamtxatka (Rússia), on es troba en forma de cristalls gruixuts, prismàtics a tabulars, de fins a 100 μm de mida (normalment de menys de 50 μm). Aquest lloc és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Grigorievite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 novembre 2021].
# Guillem (Abat de Sant Quirze, 966)

Guillem fou abat de Sant Quirze de Colera almenys el 966 quan apareix documentat en la confirmació que el comte Gausfred I fa de les donacions que el seu pare, Gausbert d'Empúries-Rosselló, havia fet al monestir en la consagració del 935.

## Referències

* ↑ Badia i Homs, Joan. L'arquitectura medieval a l'Empordà. vol. II-B. 2a ed.. Girona: Diputació Provincial de Girona, 1985, p. 156-178, [il.] 182-190 i 600-605.

## Bibliografia

* Catalunya Romànica, 27 vols., Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1984-1998, vol. 9.
# Guillem (abat de Sant Quirze, 1198)

Guillem fou abat del monestir Sant Quirze de Colera almenys el 1198. L'única notícia que es té d'aquest abat és que apareix en els diferents abaciologis que la crítica històrica ha fet en el decurs del temps.

## Referències

* ↑ Badia i Homs, Joan. L'arquitectura medieval a l'Empordà. vol. II-B. 2a ed.. Girona: Diputació Provincial de Girona, 1985, p. 156-178, [il.] 182-190 i 600-605.

## Bibliografia

* Catalunya Romànica, 27 vols., Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1984-1998, vol. 9.
# Valeri Karpin

Valeri Gueórguievitx Karpin (en rus: Валерий Георгиевич Карпин; Narva, Estònia, 2 de febrer del 1969) és un exfutbolista rus amb doble passaport rus-estonià. Jugà de migcampista i posteriorment exercí d'entrenador.
Actualment viu a Vigo, on treballa com empresari al camp de la construcció i com sponsor de diversos equips esportius. Tot i ser d'origen rus, i haver actuat com a tal tota la seua vida esportiva, el 2003, va accedir a la nacionalitat estoniana, sense renunciar a la russa.

## Vida professional

Karpin ha jugat per al Fakel Voronezh (1989), Spartak Moscou (1990-94), Reial Societat (1994-96 i 2002-05), València CF (1996-97), i Celta de Vigo (1997-2002). Karpin va ser premiat com a Jugador rus de l'any el 1999. Es va retirar el 2005 a la Reial Societat. Durant la seua estada al Celta de Vigo va formar part, junt a Mazinho o Mostovoi de la millor època del club, on varen ser finalistes de la Copa del rei, guanyadors de la Copa Intertoto i varen jugar la Copa de la Uefa.

## Participacions internacionals

Convocat 72 vegades per la Selecció de Rússia (73, si contem una convocatòria sota la samarreta de la Comunitat d'Estats Independents), ha marcat 17 gols en partit internacional. També marcà el primer gol de Rússia després de la caiguda de la Unió Soviètica, en la victòria per 2-0 contra Mèxic el 17 d'agost de 1992. Karpin va ser internacional als Mundials de 1994 i 2002 i a l'Eurocopa d'Anglaterra 1996.

## Després del futbol

El 2007 Karpin va esdevenir l'amo de l'equip ciclista Karpin-Galicia. També comparteix la propietat d'una empresa immobiliària amb Michel Salgado.

## Referències

* 1 2 (rus) Кружков А. Валерий Карпин: «Живи и радуйся!» – Sport-Express. 31 maig 2005. - Летом 2003–го вы получили эстонский паспорт. Российское гражданство при этом сохранилось? - Разумеется.
* ↑ Agencia EFE. «Karpin despide a Laudrup y se sienta en el banquillo del Spartak» (en castellà). Faro de Vigo, 17-04-2009.
* ↑ «Valeri Karpin deja el banquillo del Spartak de Moscú» (en castellà). Marca, 18-03-2014.
* ↑ «Valeri Karpin, nuevo seleccionador de Rusia» (en castellà). Marca, 23-07-2021.
* ↑ Валерий Карпин стал эстонцем
* ↑ «Karpin, hombre de negocios y mecenas» (en castellà). FIFA. Arxivat de l'original el 29 de novembre de 2012.
# Vlagtwedde

Vlagtwedde és un antic municipi de la província de Groningen, al nord dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 16.238 habitants repartits sobre una superfície de 170,51 km² (dels quals 2,84 km² corresponen a aigua).

## Centres de població

Abeltjeshuis, Bakovensmee, Barnflair, Borgertange, Borgerveld, Bourtange, Burgemeester Beinsdorp, De Bruil, Ellersinghuizen, Hanetange, Harpel, Hasseberg, Hebrecht, 't Heem, Jipsingboermussel, Jipsingboertange, Jipsinghuizen, Lammerweg, Laude, Lauderbeetse, Laudermarke, Lauderzwarteveen, Leemdobben, Maten, Munnekemoer, Over de Dijk, Overdiep, Pallert, Plaggenborg, Poldert, Renneborg, Rhederveld, Rijsdam, Roelage, 't Schot, Sellingen, Sellingerbeetse, Sellingerzwarteveen, Slegge, Stakenborg, Stobben, Ter Apel, Ter Apelkanaal, Ter Borg, Ter Haar, Ter Walslage, Ter Wisch, Veele, Veerste Veldhuis, Vlagtwedde, Vlagtwedder-Barlage, Vlagtwedder-Veldhuis, Weende, Weenderveld, Weite, Wessingtange, Wollingboermarke, Wollinghuizen, Zandberg i Zuidveld.

## Administració

El consistori actual, després de les eleccions municipals de 2007, és dirigit per Leontien Kompier. El consistori consta de 17 membres, compost per:
* Partit del Treball, (PvdA) 6 escons
* Gemeenten Belangen, 4 escons
* Crida Demòcrata Cristiana, (CDA) 2 escons
* Partit Popular per la Llibertat i la Democràcia, (VVD) 2 escons
* GroenLinks, 1 escó
* ChristenUnie, 1 escó

## Enllaços externs

* www.vlagtwedde.nl
# Vladímirovskoie

Vladímirovskoie -en rus Владимировское- és un poble de la República d'Adiguèsia, a Rússia. És a la riba dreta de l'Ulka, a 16 km al sud-est de Guiaguínskaia i a 18 km al nord-est de Maikop. Pertany a la stanitsa de Kelermésskaia.
# Villiers-lès-Aprey

Villiers-lès-Aprey és un municipi francès situat al departament de l'Alt Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 35 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Villiers-lès-Aprey era de 35 persones. Hi havia 12 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 4 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 21 habitatges, 15 eren l'habitatge principal de la família, 5 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 21 habitatges eren cases. Dels 15 habitatges principals, 14 estaven ocupats pels seus propietaris i 1 estava llogat i ocupat pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 2 en tenien tres, 1 en tenia quatre i 11 en tenien cinc o més. 9 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 5 habitatges hi havia un automòbil i a 8 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Villiers-lès-Aprey el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 4 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 27 persones, 17 eren actives i 10 eren inactives. Les 17 persones actives estaven ocupades(8 homes i 9 dones).. De les 10 persones inactives 6 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Villiers-lès-Aprey hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Villiers-lès-Aprey a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Villiers-lès-Aprey a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Fundulus waccamensis

Fundulus waccamensis és una espècie de peix de la família dels fundúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Estats Units.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 «Fundulus waccamensis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Dipòsit de Massoteres

El Dipòsit de Massoteres és una torre d'aigua circular en un punt elevat del poble de Massoteres. Aquesta construcció està formada per tres cossos verticals que s'estrenyen lleugerament en la mesura que s'eleven. A la part inferior es pot observar un sòcol de pedra irregular ben treballada i una porta rectangular amb una motllura esgraonada; damunt d'aquesta porta s'obra una finestra rectangular horitzontal amb llinda i ampit.
El segon cos es divideix de l'anterior per mitjà d'una cornisa que té dos nivells, el superior més ample que el que precedeix. Aquest segon cos no presenta cap tipus d'obertura i el diàmetre es manté constant. El dipòsit està coronat per un tercer cos circular molt més petit, que té quatre obertures quadrangulars i un pinacle en forma de flama. Aquesta construcció es troba completament arrebossada i pintada de color blanc.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Dipòsit de Massoteres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Campassos (Vilanoveta)

Campassos, o Escampassos, és el nom d'una partida rural del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori de l'antic poble del Mas de Vilanova, o Vilanoveta.
Està situada al nord-est del Mas de Vilanova, a ponent dels Horts de Llau Falsa, al nord de lo Romeral i de la partida de Peira, a llevant de la de Campana Partida i a migdia de lo Civadal.
Consta de 3,4450 hectàrees de conreus de secà, pastures, ametllers i oliveres i una petita zona de matolls.

## Referències

* ↑ «Dades extretes de la Sede virtual del Catastro». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 11 juliol 2010].

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Puig de la Malaterra

El Puig de la Malaterra és una muntanya de 353 metres que es troba al municipi de Roses, a la comarca catalana de l'Alt Empordà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Dècada del 640 aC
## Esdeveniments

* Biblioteca d'Assurbanipal
* El pancraci esdevé esport olímpic
* Primer eclipsi de sol recollit pels grecs
* Els xinesos veuen cinc meteorits i ho registren
* Assíria derrota Elam

## Personatges destacats

* Arquíloc de Paros
* Josies
# Sil·là

Sil·là (en hebreu צִלָּה Tselah) era, segons el Gènesi, la segona muller de Lèmec amb qui engendrà Tubal-Caín i Naamà.

## Referències

* ↑ Gn 4:19-22
# Dipòsit d'instruments

El dipòsit d'instruments és l'acte pel qual un estat sobirà tramet o lliura a l'òrgan d'un altre estat o d'una Organització Internacional, designats com a dipositaris d'un tractat internacional, el document acreditatiu de la seva voluntat de considerar-se vinculat per aquest tractat.