OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mas Margall (Avinyonet de Puigventós)

Mas Margall és una masia d'Avinyonet de Puigventós (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia situada a prop de l'ajuntament del poble, a cinc minuts del nucli antic. És una gran masia amb la façana principal arremolinada, però la resta de la construcció conserva el seu parament. De la façana principal destaca la porta d'accés en arc de mig punt, amb grans dovelles i un escut a la dovella clau. Al primer pis cal esmentar la finestra en arc conopial i decoració floral a les impostes, com també la galeria del pis superior en arcs de mig punt. Les façanes laterals no tenen massa elements a destacar, ja que algunes d'aquestes han estat rehabilitades per a usos moderns. Topt i això un d'aquest murs laterals conserva algunes finestres destacables, ja sigui per la inscripció amb la data 1722 que trobem a una de les seves llindes, o per la finestra en arc conopial amb un motiu floral al seu extrem superior.

## Referències

* ↑ «Mas Margall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2016].
# Llac Avrig

El llac Avrig (en romanès: Lacul Avrig) és un llac glacial situat a les muntanyes Făgăraș de Romania, al nord-est del comtat de Vâlcea. Es troba a una altitud de 2.011 metres. La superfície del llac té unes 1,47 hectàrees i el punt més profund arriba als 4,5 metres.
El llac té una forma aproximadament trapezoïdal, amb una longitud d’uns 180 metres d’est a oest i una amplada màxima d’uns 100 metres de nord a sud. El llac és on neix el riu Avrig.
Des del punt de vista turístic, el llac Avrig es troba a mig camí entre el xalet Suru i el xalet Negoiu.
Del 2005 al 2008, els voluntaris van netejar les rutes properes al llac i al fons del llac fins a 15 metres de profunditat. Més de 1.075 quilograms de residus es van recollir i transportar en motxilles fins a la vall.

## Referències

* ↑ WR. «Lacul Avrig, Muntii Fagaras» (en romanès). [Consulta: 25 juliol 2021].
* ↑ «Lacuri». [Consulta: 25 juliol 2021].
* ↑ Pop, Andreea Ioana; Mihăiescu, Radu; Ozunu, Alexandru; Mihăiescu, Tania; Oprea, Marius-George ProEnvironment, 4, 2011, pàg. 319–323 [Consulta: 1r gener 2020].

## Enllaços externs

* «Lacul Avrig – Munții Făgăraș» (en romanès). [Consulta: 25 juliol 2021].
* «Carpați Muntele (Muntanyes dels Carpats - Llac Avrig)» (en romanès). Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 25 juliol 2021].
* «Llacs, rierols i senders a les muntanyes de Făgăraș» (en romanès). [Consulta: 25 juliol 2021].
# Resolució 2302 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2302 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 29 de juliol de 2016. Després de recordar la Resolució 2252, el Consell va ampliar el mandat de la Missió de les Nacions Unides al Sudan del Sud (UNMISS) durant 12 dies fins al 12 d'agost de 2016.
A principi de juliol de 2016 la lluita ètnica va tornar a assotar a la capital de Sudan del Sud, Juba. L'Autoritat Intergovernamental pel Desenvolupament (IGAD), del que també en formava part Sudan del Sud, va actuar com a mediador i va convidar les Nacions Unides a enfortir i ampliar el mandat de la UNMISS, que va expirar a la fi de juliol de 2016.
En vista d'aquesta situació, el mandat es va ampliar per un curt període, de manera que els membres del Consell de Seguretat van rebre temps per arribar a un consens sobre el que havien de fer. El 12 d'agost es va crear una «força de protecció regional» de 4000 homes per a Juba mitjançant la resolució 2304.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2301 a la 2400 (2016 - 2018)

## Referències

* 1 2 Nacions Unides. «SC authorizes extension of UNMISS mandate», 29-07-2016.
* ↑ All Africa. «IGAD Wants UN to Extend Peacekeeping Mission in South Sudan With Revised Mandate», 19-07-2016.
* ↑ Nacions Unides – UNMISS. «The SC adopted a resolution to deploy a "regional protection force" to the South Sudanese capital of Juba», 13-08-2016.

## Enllaços externs

* «Text de la Resolució» (pdf) (en anglès). Nacions Unides.
# Friedrich Adler

Friedrich Adler (Viena, Imperi Austrohongarès, 9 de juliol de 1879 - Zúric, Suïssa, 2 de gener de 1960) va ser un polític i revolucionari austríac.
Fill del també polític socialista Víctor Adler, va estudiar química, física i matemàtiques a Zúric. En 1897 es va afiliar al partit socialdemòcrata d'Àustria (SPÖ) i en 1907 va ser editor del magazine Der Kampf ("La lluita"). Va ser un bon amic d'Albert Einstein.
En la seva lluita revolucionària contra la repressió policial a Àustria-Hongria va prendre mesures dràstiques quan el 21 d'octubre de 1916, en el restaurant de l'hotel vienès Meißl und Schadn va disparar tres vegades al ministre-president d'Àustria, el Comte Karl von Stürgkh, causant-li la mort. Per aquest crim va ser sentenciat a pena de mort, posteriorment reduïda a 18 anys de presó, gràcies a l'emperador Carles I. L'1 de novembre de 1918, en plena revolució, va ser alliberat.
Va desenvolupar la seva vida política a Àustria fins a la Segona Guerra Mundial. Es va exiliar als Estats Units i es va retirar de la política. Va morir a Zúric a l'edat de 80 anys.
# Regió de Banja Luka

La Regió de Banja Luka (Regija Banja Luka en serbi) és una de les set regions de la República Sèrbia. El seu centre administratiu és la ciutat de Banja Luka, que també és la capital de la república, i està situada al nord-oest de Bòsnia i Hercegovina. Segons l'estimació de 2005, la població de la regió de Banja Luka estava en 709.000 residents aproximadament.

## Llista de municipis

* Bania Luka (estatus de ciutat)
* Bosanska Kostajnica
* Bosanska Gradiška
* Čelinac
* Istočni Drvar
* Jezero
* Kneževo
* Kotor Encalloš
* Kozarska Dubica
* Krupa na Uni
* Kupres
* Laktaši
* Mrkonjić Grad
* Novi Grad
* ostra Luka
* Petrovac
* Prijedor
* Prnjavor
* Ribnik
* Srbac
* Šipovo
* Teslić
# Primera Crisi Marroquina

La Primera Crisi Marroquina, també coneguda com a Crisi de Tànger, va ser un conflicte diplomàtic entre l'Imperi Alemany, la República Francesa i Espanya entre el març de l'any 1905 i el maig del 1906.

## Crisi

La crisi es va produir quan aquest any el Kàiser Guillem II d'Alemanya va desembarcar a Tànger i va visitar el 31 de març el Sultanat del Marroc, ja que Alemanya, insatisfeta per no tenir prou colònies a Àfrica, va decidir provocar un conflicte al nord d'Àfrica. Aprofitant que Marroc no era propietat de cap imperi, sinó que tenia només influències d'Espanya i França, va aprofitar Guillem II per a fer costat al sultà marroquí Abd al-Aziz ben al-Hasan en la lluita per la independència que duria Marroc a ser un protectorat alemany.

## Conseqüències

Els francesos van fer amb els espanyols la Conferència d'Algesires, en la que Espanya adquireix amb França obligacions per exercir un protectorat al Marroc al Rif mentre França a la resta. En 1911 el Marroc estava en completa anarquia i tropes franceses van ocupar la capital del Marroc, Fes mentre Espanya va ocupar Larraix i Alcazarquivir i Alemanya va enviar una canonera a Agadir, donant lloc al Tractat de Fes pel qual Alemanya renunciava al Marroc, i acceptava el Protectorat francès del Marroc, a canvi de la cessió de la colònia de Nou Camerun, que s'uniria al Camerun Alemany. El 1912, amb el suport d'Alemanya, França va realitzar el repartiment amb Espanya del Marroc pel tractat hispano-francès, establint-se el Protectorat espanyol al Marroc amb un territori nord (Jebala-Rif) i un altre sud (Tarfaya).

## Referències

* ↑ FIguerola Garreta, Jordi. La Gran Guerra i la Revolució Russa. UOC, p.10. ISBN 9788484298151.
* 1 2 Renouvin, Pierre; traducción de Beatriz Simó. «La crisis Marroquí de 1905-1906 y la formación de la Triple Entente». A: La crisis europea y la primera guerra mundial (1904-1918). Madrid: Akal, 1990, p.132-140. ISBN 9788476004005 [Consulta: 19 març 2014].
* ↑ Nelson, Harold D. Morocco, a country study (en anglès). Foreign Area Studies, The American University, 1985, p. 43.
* ↑ «Tractat hispano-francès que crea un protectorat al Marroc». Gran enciclopèdia catalana.
# Tancalaporta

«Tancalaporta» té aquests significats:
# Llac Atter

El llac Atter (en alemany: Attersee) és un llac situat en el districte de Vöcklabruck, al sud-est de l'estat de l'Alta Àustria, a Àustria. És el tercer llac més gran del país, només superat pel llac de Constança i el llac Neusiedl, tot i que aquests dos llacs tenen part de la seva superfície fora de territori austríac, mentre que el llac Atter es troba completament dins de les seves fronteres.
Les principals localitats a la vora d'aquest llac són: Seewalchen, Schörfling, Weyregg, Steinbach, Unterach, Nußdorf i Attersee.
El llac descarrega en el riu Ager que és un afluent per l'esquerra del riu Traun, que, alhora, és un afluent per la dreta del Danubi.

## Galeria

* El llac Attersee des de Misling
* Vista del poble Weyregg des de l'Attersee
* El port esportiu a Attersee
* Kammer am Attersee des d'Unterbuchberg
* El llac Attersee des de Weyregg am Attersee
* Quadre del pintor austríac Gustav Klimt titulat Attersee, 1900

## Referències

* ↑ Lago Atter Consultado el 25 de julio de 2018.
# Matossers de Molins de Rei

Els Matossers de Molins de Rei és una colla castellera fundada l'any 2002. Els seus fundadors, Jaume Sanou i Carles Guirado, eren dos joves molinencs amb moltes ganes d'engegar un projecte d'aquest tipus i en poc temps la colla estava formada per més de 150 persones.
La colla va néixer el gener de 2002, i es va batejar a l'octubre, va ser apadrinada pels Castellers de la Vila de Gràcia, Castellers de Cornellà i Xics de Granollers. Les seves principals diades són la Diada d'Aniversari, pels volts de Sant Joan, la Festa Major de Molins de Rei (al voltant del 29 de setembre) i la Diada de la colla, a la fi del mes d'octubre. També actuen com a places pròpies a Cervelló (mitjans de maig), a la Festa de la Cirera d'El Papiol (primer cap de setmana de juny), a la Festa Major de Castellbisbal el 20 d'agost (actuació compartida amb Xicots de Vilafranca) i a la Festa Major de Vallirana (20 de setembre).

## Imatge

El color de la camisa dels Matossers és el marró argila, fent referència al color d'un símbol de la vila, com fou el Pont de Carles III, anomenat tradicionalment «Pont de les quinze arcades», que fou destruït per una riuada i posteriorment ensorrat pel govern del dictador per la seva reconstrucció. Finalment, la reconstrucció d'aquest pont va ser impossible i se'n va construir un de nou que encara perdura.
L'escut de la colla, creat per Mercè Anducas, simbolitza un casteller enfilant-se sobre una roda de molí, el símbol inequívoc de la vila de Molins de Rei.
El nom de Matossers prové d'una barreja entre les paraules matosers i matussers. Un matusser és una persona sapastre o maldestra, per altra banda Molins de Rei antigament s'anomenava vila de Matoses, i els seus habitants eren els matosers. Així, per tal de donar un aire tradicional al nom però a més fent un joc de paraules amb el sinònim de sapastre els matossers varen decidir que escriurien el nom amb o i dues esses i farien una barreja dels dos mots.

## Principals castells assolits

* 5 de 7
* 3 de 7 amb l'agulla
* 4 de 7 amb l'agulla (carregat)
* 3 de 7
* 4 de 7
* 2 de 6
* 5 de 6
* Pilar de 5
* Pilar de 5 aixecat per sota

## Referències

* 1 2 Armilla, Jordina «Uns Matossers molt destres». Revista Castells, 29-09-2015 [Consulta: 29 setembre 2015].
* ↑ Armilla, Jordina «La millor diada de cada colla». Castells, 15-12-2015 [Consulta: 3 maig 2016].
* 1 2 «Matossers de Molins de Rei». Webcasteller. [Consulta: 30 maig 2011].
* 1 2 3 4 Revista Castells, Num.29, novembre-desembre 2009, pàg. 38-39.
* ↑ «Castells». Ara. [Consulta: 9 gener 2019].
* ↑ Milagro, José Maria «El pont de Molins de Rei, eregit per Carles III, perdut per sempre». Espais: revista del Departament de Política Territorial i Obres Públiques, Núm.: 14, 1988.
* 1 2 http://www.webcasteller.cat/diades/diada/data=20070923&cpob=638.01%5BEnllaç+no+actiu%5D

## Enllaços externs

* Matossers de Molins de Rei - Lloc web oficial
Colles castelleres actuals (llista) :
Colles de vuit :
Colles de set :
Colles de sis :
Notes: Que han carregat (en cursiva) o descarregat almenys un castell de la gamma. Les estructures de 3 i de 4 es consideren de gamma bàsica, i la resta, de gamma alta. :
# Đông Phú, Bắc Giang

Đông Phú és una comuna rural (xã) i poble del districte Lục Nam, província de Bắc Giang, al nord-est del Vietnam.

## Referències

* ↑ «Ministry of Public Information in Vietnam». Arxivat de l'original el 2012-08-20. [Consulta: 1r gener 2019].
# Galeus boardmani

Galeus boardmani és una espècie de peix de la família dels esciliorrínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 61 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja principalment peixos, crustacis i cefalòpodes.

## Hàbitat

És un peix marí de clima temperat que viu entre 128-823 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud d'Austràlia.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Compagno, L.J.V.: FAO species catalogue. Volum 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Any 1984.
* ↑ Last, P.R. i J.D. Stevens, 1994. Sharks and rays of Australia. CSIRO, Austràlia. 513 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V. i V.H. Niem, 1998. Scyliorhinidae. Catsharks. p. 1279-1292. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO Identification Guide for Fishery Purposes. The Living Marine Resources of the Western Central Pacific. FAO, Roma, Itàlia.
* Compagno, L.J.V., D. Dando i S. Fowler, 2005. A field guide to the sharks of the world. Harper Collins Publishing Ltd., Londres, Gran Bretanya, 368 p.
* Coppola, S.R., W. Fischer, L. Garibaldi, N. Scialabba i K.E. Carpenter, 1994 SPECIESDAB: Global species database for fishery purposes. User's manual. FAO Computerized Information Series (Fisheries). Núm. 9. Roma, Itàlia, FAO. 103 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fritzsch, B. i P. Moller, 1995. A history of electroreception. p. 39-55. A P. Moller (ed.) Electric fishes: history and behavior. Fish and Fisheries Series 17. Chapman & Hall, Londres (Regne Unit).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ratpenat d'Ipanema

El ratpenat d'Ipanema (Pygoderma bilabiatum) és una espècie de ratpenat que viu a Bolívia, el Paraguai, al sud-est del Brasil i al nord de l'Argentina.

## Subespècies

* Pygoderma bilabiatum bilabiatum
* Pygoderma bilabiatum magna

## Referències

* ↑ Distribució (anglès)
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Sínode diocesà

Un sínode diocesà (en llatí, Synodus dioecesana), en el cristianisme o catolicisme, és una reunió d'un bisbe amb els sacerdots, i de vegades també amb religiosos i laics, de la seva demarcació, convocada pel bisbe titular o un altre prelat si aquesta església no és una diòcesi o es troba vacant, per a estudiar qüestions religioses i promoure la pràctica religiosa en el territori. El sínode diocesà s'ha de distingir del sínode o concili provincial, en el qual l'àmbit corresponent és el de la província eclesiàstica, en conseqüència, el sínode diocesà es troba a l'escala inferior del dret eclesiàstic, on l'únic legislador és el bisbe, tenint els convocats només vot consultiu.
Per a alguns autors el primer sínode d'aquest tipus s'hauria efectuat l'any 511, encara que altres assenyalen que el primer va ser el d'Auxerre [oˈsɛʁ] l'any 585; no obstant això, ja entre els anys 318 i 321 se n'hauria realitzat un a Alexandria, convocat per la seva patriarca titular.
Durant el Concili del Laterà IV convocat pel Papa Innocenci III el 1215 es publica la primera norma general per a aquest tipus de sínodes; no obstant això, anteriorment al XVI Concili de Toledo ja s'havia realitzat una aproximació amb la promulgació del Cànon 7è relatiu a concilis diocesans convocats en la forma de sínodes diocesans.
Pel cas de l'església llatina, segons el Cànon 460 del Codi de Dret Canònic vigent, el sínode diocesà es podria definir com:
| « | «(...) est coetus delectorum sacerdotum aliorumque christifidelium Ecclesiae particularis, qui in bonum totius communicatis dioecesanae Episcopo dioecesano adiutricem operam praestant, ad normam canonum qui sequuntur» | «(...) és una assemblea de sacerdots i altres fidels escollits d'una Església particular, que presten la seva ajuda al Bisbe de la diòcesi per a bé de tota la comunitat diocesana, segons els cànons que segueixen» | » |
| — Codi de Dret Canònic, canon 460è. ||||

## Referències

* ↑ Associació UNESCO per al Diàleg Interreligiós «Sínode diocesà». Diccionari de religions. Centre de Terminologia TERMCAT, 2015 [Consulta: 6 octubre 2022].
* ↑ «Sínode diocesà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 6 octubre 2022].
* 1 2 Fuentes Caballero, José Antonio «El Sínodo Diocesano: Breve recorrido a su actuación y evolución histórica». Ius canonicum, Vol. 21, Núm. 42, 1981, pàgs. 543-566. ISSN: 0021-325X [Consulta: 6 octubre 2022].
* 1 2 Consell Episcopal Llatinoamericà, Església Catòlica. "Codi de Dret Canònic: legislació complementària dels països hispanoamericans". EUNSA, Ediciones Universidad de Navarra, S. A.. ISBN 978-95-8625-620-9.
* ↑ Olivares Terol, María José «Los sínodos del Obispado de Cartagena-Murcia (siglo XVI)». Murgetana, Núm. 16, 2007, pàgs. 9-26. ISSN: 0213-0939 [Consulta: 6 octubre 2022].
# Resolució 2300 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2300 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 26 de juliol de 2016. Després de reafirmar totes les resolucions sobre el conflicte de Xipre el Consell va ampliar el mandat de la Força de les Nacions Unides pel Manteniment de la Pau a Xipre (UNFICYP) durant sis mesos més fins al 31 de gener de 2017. El juny de 2016, la força de pau consistia en 861 soldats i 68 agents. La seva missió era impedir nous esclats de violència entre grecoxipriotes i turcoxipriotes, facilitar les negociacions entre les dues poblacions i proporcionar assistència a la població.

## Contingut

Tal com es va acordar a mitjans de 2015 el líder grecoxipriota Nicos Anastasiades i el líder turcoxipriota Mustafa Akindji va seguir reunint-se periòdicament dues vegades al mes. El 4 de febrer de 2016 buscaren suport tècnic de la Comissió Europea a Brussel·les reunint-se amb el president del comitè, Jean-Claude Juncker. El 15 de maig de 2016 havien indicat en un missatge conjunt que seguiran treballant per arribar a resoldre una sèrie de qüestions sensibles, i un acord final en 2016.
També s'han intensificar les negociacions. Ara es duien a terme tres cops per setmana i es dedicaven a departir el poder, la propietat, l'economia i els principis i valors de la Unió Europea que s'inclourien en l'acord final. També es va parlar sobre la introducció de l'euro i per primera vegada sobre la força policial del futur Xipre reunificat.
El govern xipriota va acceptar que la força de manteniment de la pau de l'ONU havia de continuar després del 31 de juliol de 2016. Per tant, el mandat de la UNFICYP es va estendre fins al 31 de gener de 2017. Les dues parts han demanat les mesures de confiança acordades, com ara la interoperabilitat de les xarxes mòbils, la connexió de les xarxes elèctriques i d'obertura de més passos fronterers a la Línia Verda. A més, es va tornar a demanar que acceptessin la memòria d'ajudants de 1989, de manera que la frontera de l'armistici ja no es disputaria. També es va demanar als turcoxipriotes que restauressin l'statu quo de Strovilia abans del 30 de juny de 2000.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC extends mandate of UNFICYP until 31 january 2017», 26-07-2016.
* ↑ Nacions Unides. «Report of the Secretary-General on the UN operation in Cyprus», 08-07-2016.
* 1 2 Nacions Unides. «Report of the Secretary-General on his mission of good offices in Cyprus», 08-07-2016.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2201 a la 2300 (2015 - 2016)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org