OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ayala

«Ayala» té aquests significats:
* Toponímia:
** Ayala (castellà) o Aiara (basc), municipi d'Àlaba, de la Quadrilla d'Aiara
** Cuadrilla de Ayala o Quadrilla d'Aiara, comarca del País Basc a la província d'Àlaba
** Teatro Ayala (castellà) o Ayala Antzokia (basc), equipament teatral a la ciutat de Bilbao (País Basc, Espanya)
* Biografies:
** Carlos Ayala Vargas (Esplugues de Llobregat, 1980), polític català, cofundador del Partit Pirata espanyol
** Celso Rafael Ayala Gavilán (Asunción, 1970), futbolista paraguaià que ocupava la posició de defensa
** Eusebio Ayala (Barrero Grande, 1875 — Buenos Aires, 1942), advocat, periodista i president del Paraguai en dues ocasions
** Francisco Ayala (Granada, 1906 - Madrid, 2009), advocat i escriptor espanyol
** Inés Ayala Sender (Saragossa, 1957), filòloga i política aragonesa, diputada al Parlament Europeu pel PSOE
** Patricia Ayala (Artigas, 1966), especialista en logopèdia i política uruguaiana pertanyent a la coalició Frente Amplio
** Pedro López de Ayala (Vitòria, 1332 - Calahorra, 1407), polític, poeta i historiador castellà
** Roberto Fabián Ayala (Paraná, Argentina, 1973), futbolista argentí que jugava de defensa central
** Rubén Hugo Ayala Zanabria conegut com a Ratón Ayala (Santa Fe, 1950), futbolista argentí de la dècada de 1970
Viccionari
# Bagolino

Bagolino és un municipi italià de la província de Brescia, a la regió de Llombardia.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de Bagolino Arxivat 2009-01-29 a Wayback Machine. (en italià)

## Referències

* ↑ Comuni-Italiani.it. «Elenco Comuni Provincia di Brescia» (en italià). [Consulta: 14 febrer 2021].
# Axwell

Axel Christofer Hedfords (Lund, Suècia, 18 de desembre del 1977), més conegut pel seu nom artístic Axwell, és un DJ i productor suec. A més és propietari del segell Axtone Records i membre de Swedish House Mafia.
Axwell va començar a publicar música a finals dels anys 90. El seu primer llançament va ser l'EP Jazz Player. Durant els primers anys de la seva carrera, Axwell també va publicar remescles per artistes mainstream tan destacats com Usher o Madonna.CC}}
L'any 2004, Axwell va publicar Feel The Vibe, el primer èxit comercial de la seva carrera. Uns mesos més tard, va publicar una versió anomenada Feel The vibe (Til The Morning Comes) en col·laboració amb la cantant britànica Tara McDonald. que va arribar al top 20 de la llista oficial del Regne Unit.
L'any 2005 Axwell va fundar el seu propi segell discogràfic: Axtone Records. A banda de la majoria de les seves pròpies produccions des d'aleshores, Axtone ha comptat amb llançaments d'artistes com Dirty South, Adrian Lux, Michael Calfan, Thomas Gold o Dimitri Vegas & Like Mike.

## Referències

* ↑ «AXWELL | full Official Chart History | Official Charts Company». [Consulta: 25 juliol 2020].
# Bachira (cràter)

Bachira és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 7,3 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim algerià, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Bachira». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Bachimala

El Bachimala o Pic Schrader és una muntanya de 3.177 m d'altitud, amb una prominència de 639 m, que es troba entre la província d'Osca (Aragó) i el departament dels Alts Pirineus (França). És el cim culminant del massís de Bachimala.
A nord d'ell hi ha el Petit Bachimala, una muntanya de 3.061 metres que es troba entre Aragó i França situada a les coordenades 42° 42′ 31.27″ N, 0° 23′ 41.13″ E﻿ / ﻿42.7086861°N,0.3947583°E﻿ / 42.7086861; 0.3947583

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
# Hamdanita

«Hamdanita» té aquests significats:
* Nom alternatiu de la dinastia Hamdànida de Mossul (Iraq) i Alep (Síria).
* Nom d'una dinastia del Iemen, vegeu Banu Hamdan
# Hemiacetal

En bioquímica de carbohidrats, un hemiacetal és una molècula que conté un grup-OH i un residu-OR units a un mateix àtom de carboni. Es forma per reacció d'una cetona o aldehid amb un alcohol.

## Nomenclatura

D'acord amb la definició IUPAC, en R¹R²C(OH)OR, R¹ i R² poden o no ser un hidrogen. En un hemicetal, cap dels grups R poden ser un hidrogen. Els hemicetals es consideren hemiacetals on cap dels grups R és H i, per tant, són una subclasse dels hemiacetals.
El prefix grec hèmi significa meitat, referit al fet que un simple alcohol ha estat afegit al grup carbonil, en contrast amb els acetals o als cetals, els quals són formats quan un segon grup alcoxi ha estat afegit a l'estructura.
Els hemicetals i hemicetals cíclics a vegades s'anomenen lactols. Sovint es formen fàcilment, sobretot quan són anells de 5 i 6 carbonis. En aquest cas un OH intramolecular reacciona amb un grup carbonil. La glucosa i altres aldoses existeixen com hemiacetals cíclics mentre la fructosa i altres cetoses existeixen com hemicetals cíclics.
La ciclació té lloc com a resultat de la interacció entre grups funcionals en carbonis distants, com C-1 i C-5, que és on pren lloc la formació d'hemiacetals, en aquest cas cíclics.

## Formació

* Formació d'hemiacetals
* Formació d'hemicetals

### Hemiacetals en la natura

Es podria dir que els hemiacetals més habituals són els sucres, per exemple la glucosa. La possibilitat de formar un anell de sis membres sense tensions i l'electrofília d'un aldehid es combinen per afavorir fortament la forma acetal.
* A l'esquerra, glucosa (6C), hemiacetal cíclic.
* A la dreta fructosa (6C), hemicetal cíclic. Disposició en anell "hexagonal", (D-Fructopiranosa) |

## Referències

* ↑ IUPAC, Compendium of Chemical Terminology, 2a ed. ("The Gold Book") (1997). Versió corregida en línia: (2006–) "hemiketals" (en anglès).
* ↑ Fox, Marye Anne; Whitesell, James K. Organic Chemistry (en anglès). Jones & Bartlett Learning, 2004, p. 590. ISBN 9780763721978.
* ↑ IUPAC Gold Book lactols
# Hemiancistrus cerrado

Hemiancistrus cerrado és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 17 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1862-1863. Atlas ichthyologique des Indes Orientales Néêrlandaises, publié sous les auspices du Gouvernement colonial néêrlandais. Vol. II. Siluroïdes, Chacoïdes et Hétérobranchoïdes. Amsterdam. Atlas Ichthyol. v. 2 . 1-112.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* de Souza, L.S., Melo, M.R.S., Chamon, C.C. & Armbruster, J.W. 2008. A new species of Hemiancistrus from the rio Araguaia basin, Goiás state, Brazil (Siluriformes: Loricariidae). Neotropical Ichthyology, 6 (3): 419-424.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Hitachiïta

La hitachiïta és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al grup de la tetradimita. Rep el nom de la mina Hitachi, al Japó, la seva localitat tipus.

## Característiques

La hitachiïta és un sulfur de fórmula química Pb₅Bi₂Te₂S₆. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018, sent publicada per primera vegada el 2019. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2,5 i 3.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu Nacional de la Natura i la Ciència (Japó), amb el número de registre: nsm-m45821.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de Fudotaki de la mina Hitachi, al districte de Taga (prefectura d'Ibaraki, Japó). dipòsit de Fudotaki, mina Hitachi, districte de Taga, prefectura d'Ibaraki, Japó

## Referències

* ↑ «Hitachiite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 juliol 2021].
# Barbacoll pitbru

El barbacoll pitbru (Notharchus ordii) és una espècie d'ocell de la família dels bucònids (Bucconidae) que habita la selva humida del sud de Veneçuela i zones limítrofes del Brasil i zona nord de la frontera entre Perú i Bolívia.
# Barbacoll negre becgroc

El barbacoll negre becgroc (Monasa flavirostris) és una espècie d'ocell de la família dels bucònids (Bucconidae) que habita la selva humida del sud-est de Colòmbia, est de l'Equador i del Perú i oest del Brasil.
# Barranc dels Escasals

El barranc dels Escasals és un barranc, afluent del Flamisell, al nord de la Pobleta de Bellveí. Pertany al terme de la Torre de Cabdella, dins de l'antic terme de la Pobleta de Bellveí.
Es forma al nord-est del poble d'Envall, al vessant sud-oest de lo Cogulló, a 1.070 m. alt., des d'on davalla cap al sud-oest fins a arribar a les envistes d'Envall, moment en què girà cap a ponent, lleugerament decantat cap al sud.
S'aboca en el Flamisell al nord de la Pobleta de Bellveí, a ponent de la Borda del Rei.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Hext (Oklahoma)

Hext és una àrea no incorporada al Comtat de Beckham, a l'estat d'Oklahoma, als Estats Units d'Amèrica. A Hext es troba un tram de la carretera U.S. Route 66.
Va tenir una oficina de correus des del 4 de juny de 1901 fins al 29 de novembre de 1902. La gasolinera de Hext es va treure també i es va construir una casa en el seu lloc. No hi ha botigues a Hext i la principal indústria econòmica de Hext són les granges i la reproducció d'animals com cavalls.
# Halíplids

Els halíplids (Haliplidae) són una família de coleòpters aquàtics del subordre Adephaga que neden amb un moviment alternat de les seves potes. Tanmateix, el seu sistema de nedar és maldestre comparada amb la d'altres coleòpters aquàtics de les famílies Dytiscidae o Hydrophilidae. Els Haliplidae consten d'unes 200 espècies en 6 gèneres i viuen en qualsevol hàbitat d'aigua dolça. És l'únic membre actual de la superfamília Haliploidea.

## Descripció

L'adult (imago) d'aquests coleòpters són de forma oval i generalment fan d'1,5 a 5 mm de llargada. Normalment són de color groguenc a marró. La característica més distintiva de la família són les grans plaques coxals de les potes posteriors que es fan servir per emmagatzemar aire de forma suplementària a l'emmagatzemat en els èlitres.

## Ecologia

Els halíplids viuen en la vegetació aquàtica al voltant de les vores de petits llacs i basses o corrents d'aigua tranquils. Els adults són omnívors.

## Gèneres

Aquesta família no és gaire diversificada, actualment només s'accepten 6 gèneres. D'entre aquests, Peltodytes és probablement el més ancestral i Haliplus el més divers.

## Referències

* 1 2 3 R. E. Roughley. «Haliplidae». A: Ross H. Arnett, Jr. & Michael C. Thomas. American Beetles, Volume 1. CRC Press, 2001.
* 1 2 Rolf Georg Beutel. «Haliplidae. Crawling water beetles». Tree of Life Web Project, 25-02-2008. [Consulta: 10 gener 2011].
* ↑ Haliplidae Species List at Joel Hallan's Biology Catalog. Texas A&M University. Retrieved on 10 May 2012.

## Enllaços externs

* Haliplidae Tree of Life
# Halícies

Halícies (llatí: Halicyae grec antic: Ἁλικύαι) va ser una ciutat de Sicília, a la costa occidental, a uns 15 km al sud de Segesta entre Entella i Lilibèon. Se suposa que era una ciutat dels sicans, i que va dependre sovint de Segesta. Quan és esmentada per primer cop era dependent de Cartago, i el 397 aC quan les ciutats gregues es van revoltar contra els cartaginesos en arribar a la zona Dionís de Siracusa, Halícies va ser una de les ciutats que es van mantenir lleials als púnics Dionís va assolar el seu territori, i l'any 396 aC la ciutat va signar un tractat d'aliança amb els siracusans, tractat que van trencar quan va aparèixer per Sicília el general cartaginès Himilcó amb un fort exèrcit, retornant a l'aliança cartaginesa.
No torna a ser esmentada fins al 276 aC durant l'expedició de Pirros de l'Epir, quan seguint els passos de Selinunt i Segesta es va declarar a favor del rei epirota.
A la Primera Guerra Púnica va seguir a Segesta en la seva revolta contra Cartago i es va aliar a Roma, i mercès a això va ser reconeguda per Roma com a ciutat federada, immune i lliure (foedere immunes ac liberae), privilegis que encara tenien els seus ciutadans en temps de Ciceró a la meitat del segle i aC. Però aquests privilegis no els van lliurar de les exaccions de Verres.
Al segle i apareix com a ciutat estipendiària ordinària, segons Plini el Vell, i sembla que havia perdut els antics privilegis. Ja no torna a ser esmentada més tard.
S'ha identificat amb la moderna Salemi. El nom modern i antic sembla derivar d'unes fonts termals salades a la rodalia. És a uns 30 km a l'est de Marsalas (l'antiga Lilibèon) i uns 25 km al nord de l'antiga Selinunt.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Halicyae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 23 maig 2023].
# Halíctids

Els halíctids (Halictidae) són una família d'himenòpters apòcrits de la superfamília Apoidea que inclou 4.327 espècies. És un gran família cosmopolita en la qual la majoria de les espècies són solitàries, unes poques són semisocials i algunes fins i tot eusocials.

## Característiques

Algunes són de colors verds metàl·lics brillants unes altres són de color fosc. Mesuren entre 4 i 10 mil·límetres de llarg. Les femelles tenen òrgans col·lectors de pol·len en les potes posteriors, anomenats escopes, abundants pèls llargs que serveixen per retenir el pol·len.

## Història natural

Les larves s'alimenten exclusivament de pol·len i nèctar; per això les abelles halíctides són importants pol·linitzadors. La majoria col·lecciona pol·len de diverses espècies de flors.

## Taxonomia

Subfamília Rophitinae
* Ceblurgus
* Conanthalictus
* Dufourea
* Goeletapis
* Micralictoides
* Morawitzella
* Morawitzia
* Penapis
* Protodufourea
* Rophites
* Sphecodosoma
* Systropha
* Xeralictus
Subfamília Nomiinae
* Dieunomia
* Halictonomia
* Lipotriches
* Mellitidia
* Nomia
* Pseudapis
* Ptilonomia
* Reepenia
* Spatunomia
* Sphegocephala
* Steganomus
Subfamília Nomioidinae
* Cellariella
* Ceylalictus
* Nomioides
Subfamília Halictinae
* Tribu Halictini
** Agapostemon
** Caenohalictus
** Dinagapostemon
** Echthralictus
** Eupetersia
** Glossodialictus
** Habralictus
** Halictus
** Homalictus
** Lasioglossum
** Mexalictus
** Microsphecodes
** Nesosphecodes
** Paragapostemon
** Parathrincostoma
** Patellapis
** Pseudagapostemon
** Ptilocleptis
** Rhinetula
** Ruizantheda
** Sphecodes
** Thrincohalictus
** Thrinchostoma
** Urohalictus
* Tribu Augochlorini
** Andinaugochlora
** Ariphanarthra
** Augochlora
** Augochlorella
** Augochlorodes
** Augochloropsis
** Caenaugochlora
** Chlerogas
** Chlerogella
** Chlerogelloides
** Corynura
** Halictillus
** Ischnomelissa
*** Ischnomelissa rasmusseni
** Megalopta
** Megaloptidia
** Megaloptilla
** Megommation
** Micrommation
** Neocorynura
** Paroxystoglossa
** Pseudaugochlora
** Rhectomia
** Rhinocorynura
** Temnosoma
** Thectochlora
** Xenochlora

## Referències

* ↑ Aguiar, A.P.; Deans, A.R.; Engel, M.S.; Forshage, M.; Huber, J.T.; Jennings, J.T.; Johnson, N.F.; Lelej, A.S.; Longino, J.T. «Order Hymenoptera Linnaeus, 1758. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal Biodiversity: An Outline of Higher-level Classification and Survey of Taxonomic Richness (Addenda 2013)». Zootaxa, 3703, 2013, pàg. 1–82.
# Gustau Violet

Gustau Violet (Tuïr, 18 de juliol del 1873 - Perpinyà, 14 d'agost del 1952) fou un escultor i escriptor nord-català.

## Biografia

Es formà a les classes d'arquitectura de l'Académie des Beaux-Arts de París, però aviat preferí l'escultura. S'abocà a un art antiacadèmic, basat en l'expressió del que ell anomenava la raça catalana i on hom ha detectat l'influx de Constantin Meunier.
Treballà la pedra, el marbre, el bronze, el coure i, sobretot, la terra cuita, sovint amb una pàtina amb aspecte de bronze. Entre les seves obres grans hi ha el Monument als morts de Perpinyà, l'estàtua funerària de Monsenyor Carsalade i els relleus de la porta de l'Escola Normal de Perpinyà. Si bé exposà a París, on el 1902 rebé menció honorífica al Salon des Artistes Français, preferí l'arrelament a Catalunya, sense fer distincions entre l'un o l'altre costat: aprofità la tradició ceramista de Quart d'Onyar per a produir escultures seriades de qualitat, i a Prada tingué un quant temps per ajudant Miquel Oslé. Realitzà estatuetes de marbre i bronze de delicats contorns i d'un sabor clàssic i primitiu, inspirades en temes de la vida quotidiana en les quals va intentar reflectir l'esperit català i també feu nombroses figuretes de terra cuita seriades. Creà un taller de forja artística segons la tradició catalana.
El maig del 1905 va fer una estada a Barcelona amb motiu de l'exposició d'artistes del Rosselló que va tenir lloc a la Sala Parés. Poc després va unir-se a la Societat d'Estudis Catalans i fou un dels col·laboradors de la Revue Catalane.
El 1924 es va inaugurar a Perpinyà el monument als morts de la Primera Guerra Mundial, una ambiciosa obra seva que integra escultura, mosaic i ferro forjat.
Descobrí i revalorà a Prada el Crucifix d'El Greco actualment al Museu del Louvre de París. Hom el considera, després d'Aristides Maillol, el principal escultor modern del Rosselló. La seva obra pot assimilar-se al corrent postmodernista català. És representat al Museu d'art Jacint Rigau de Perpinyà i al MNAC de Barcelona, així com a la Biblioteca-Museu Víctor Balaguer de Vilanova i la Geltrú.
En el terreny literari, va escriure amb Josep Sebastià Pons La font de l'Albera, que fou estrenada a Ceret amb música d'Enric Morera.

## Bibliografia

* Baron i Borràs, Ester. Gustau Violet, escultor català de França, a Revista de Catalunya, núm.271, Abril 2011, pp. 91–119.
* Baron i Borràs, Ester. Gustau Violet, un escultor català de França (II), a Revista de Catalunya, núm.272, Maig 2011, pp. 69–95.
* Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, p. 282pp. (catàleg). ISBN 84-8043-009-5.

## Referències

* ↑ Autoritat BnF
* ↑ Tharrats, Joan Josep. Cent Anys de Pintura a Cadaqués. Barcelona: Parsifal Edicions, 2007, p. 232. ISBN 84-95554-27-5.
* 1 2 Mendoza 1995: 126
* ↑ «Le monument aux morts de 14-18 | Perpignan la Catalane, Perpinyà la Catalana» (en francès). Arxivat de l'original el 2017-09-09. [Consulta: 9 setembre 2017].
* ↑ Catàleg online a museusenlinia.gencat.cat

## Vegeu també

* Saló dels Artistes Rossellonesos
# Hennstedt

Hennstedt és un municipi situat al districte de Dithmarschen, a l'estat federat de Schleswig-Holstein (Alemanya), amb una població a la fi de 2016 d'uns 1.943 habitants.
Està situat a l'oest de l'estat, prop de la mar del Nord i a poca distància al nord del canal de Kiel.

## Referències

* ↑ Citypopulation.de Estadístiques del districte de Dithmarschen. Consultat el 30 de juny de 2018
# Baiomys taylori

Baiomys taylori és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a Mèxic i els Estats Units. S'alimenta d'una gran varietat de plantes. Els seus hàbitats naturals inclouen les praderies costaneres, els matollars desèrtics i altres comunitats vegetals. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
L'espècie fou anomenada en honor del col·leccionista William Taylor.

## Referències

* ↑ Timm, R.; Álvarez-Castañeda, S.; Castro-Arellano, I.; Lacher, T. Baiomys taylori. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 29 juny 2016.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 406. ISBN 978-0801893049.
# Avel·lí Flors Mas

Avel·lí Flors Mas (Castelló de la Plana, 13 de juliol de 1988) és un sociolingüista valencià.
El seu treball de recerca se centra en la sociolingüística educativa i els discursos lingüístics de la joventut, així com en la política lingüística. Es va graduar en filologia catalana per la Universitat de Barcelona l'any 2010. Té dos màsters universitaris, un d'estudis avançats de llengua i literatura catalana (2011) per la Universitat Autònoma de Barcelona i un altre d'ensenyament (2019) per la Universitat de Barcelona. Es va doctorar l'any 2017 per la Universitat de Barcelona. També ha treballat en la Universitat Oberta de Catalunya. Ha publicat nombrosos articles en revistes d'investigació sobre temàtica sociolingüística i ha format part de grups d'investigació oficials en el CUSC. També és membre de la junta de la Societat Catalana de Sociolingüística des de l'any 2019. El 2017 va guanyar el 17é Premi Jaume Camp de Sociolingüística per la seua tesi doctoral Usos lingüístics i identitats socials entre adolescents catalans i valencians. Des del 2022 és director de la Revista de Llengua i Dret, substituint Eva Pons.

## Publicacions

* Català, youtubers i instagramers. Un punt de partida per a promoure l'ús de la llengua. (2020). Coautorat amb Marina Messeguer Comes i Francesc Xavier Vila. ISBN 978-84-18601-02-6
* Usos lingüístics i identitats socials entre adolescents catalans i valencians. (2017). Universitat de Barcelona. https://www.tdx.cat/handle/10803/458518#page=3

## Referències

* ↑ «Currículum Vitae Normalizado - Avel·lí Flors Mas» (en castellà). [Consulta: 15 gener 2022].
* ↑ «Avel·lí Flors-Mas –». [Consulta: 15 gener 2022].
# Banya (cèrvids)

Les banyes dels cèrvids són els apèndixs ossis, habitualment grans i complexos, que la majoria d'espècies de cèrvids porten al cap. Es dona principalment en els mascles: els rens són l'única espècie en què les femelles porten banyes, que solen ser més petites que les dels mascles. Tanmateix, les femelles fèrtils d'altres espècies són capaces de desenvolupar banyes en algunes ocasions, normalment a causa d'un augment del nivell de testosterona. Les banyes creixen a partir de punts d'ancoratge al crani anomenats pedicles. Les banyes en creixement estan cobertes amb una pell altament vascularitzada anomenada vellut, que proporciona oxigen i nutrients a l'os creixent. Quan les banyes assoleixen la seva mida final, el vellut cau i l'os de la banya mor. Aquesta estructura òssia morta és la banya madura, que és mudada després de cada temporada d'aparellament.

## Referències

* ↑ Antlered Doe
Viccionari