OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Paul Fuster

Paul Fuster és un músic, cantant i compositor estatunidenc d'ascendència catalana.

## Biografia

Nascut a Minnesota, es va traslladar de ben jove a Nova York, després de fer un seguit de viatges pels Estats Units d'Amèrica, on va començar a aprendre música, centrant-se sobretot en la percussió.
L'any 1997 va visitar Cardona, vila natal de la seva mare, i va decidir quedar-s'hi una temporada. Va ser llavors quan començà la seva carrera com a cantautor en anglès. Ha recorregut gran part del circuit català de sales de concert i ha actuat en un bon nombre de festivals a tot el país com l'U-zona Reggae, Altaveu Frontera, La Marató de TV3, Senglar Rock, Mercat de Música Viva de Vic, Barcelona Acció Musical, Festa de la Diversitat, Festival Grec de Barcelona o el Festival Altaveu. També ha fet actuacions a diverses ciutats europees. Va actuar en alguns concerts de la gira del 1998 de la cantautora estatunidenca Ani DiFranco. L'any 2002 va rebre el premi Altaveu «per haver consolidat a Catalunya una proposta independent i rupturista».
La seva música es mou dins els paràmetres del folk-rock d'arrels estatunidenques. Ha publicat sis elapés, entre ells Happy Nothing, produït per Quimi Portet. La cançó «Montserrat», de 36 Weeks, va ser inclosa a la banda sonora de la pel·lícula Krámpack de Cesc Gay. També va ser un dels membres del projecte Proton-Proton, format amb Aron Sanchez i Jarrod Ruby, en una línia de música més experimental.

## Discografia
### En solitari

* 1998: 36 Weeks
* 1999: Battleship
* 2002: Happy Nothing (Quisso Records)
* 2012: Repte
* 2016: Go/Between

### Amb Proton-Proton

* 2005: Proton-Proton Ep No. 1
* 2005: Proton-Proton Ep No. 2

## Referències

* ↑ Estany, Ramon. «Paul Fuster tornà a Solsona a presentar el seu darrer treball». Nació Solsona, 17-06-2012. [Consulta: 3 març 2022].
* ↑ Villanueva, Oliver. «Entrevista de butxaca noms propis de la cultura emergent de Barcelona». Butxaca, 09-02-2012. Arxivat de l'original el 2012-02-09. [Consulta: 3 març 2022].
* ↑ «Paul Fuster, de gira per Catalunya en bicicleta», 03-05-2013. [Consulta: 3 març 2022].
* ↑ Martorell, Núria. «Paul Fuster debuta en català amb l'optimista 'Repte'». El Periódico, 21-01-2012. [Consulta: 3 març 2022].
* ↑ Ericsson, Paula. «El cantautor Paul Fuster trenca el seu silenci amb un àlbum sense filtres». Regió 7, 26-06-2016. [Consulta: 3 març 2022].

## Enllaços externs

* Reportatge del 3cat24, 5/6/2013
# Romagne

«Romagne» té aquests significats:
* Romagne (Gironda), municipi al departament de la Gironda (regió de Nova Aquitània, França)
* Romagne (Viena), municipi al departament de la Viena (Nova Aquitània)
* Romagne-sous-Montfaucon, municipi al departament del Mosa (Gran Est)
* Romagne-sous-les-Côtes, municipi al departament del Mosa (Gran Est)
* Romagné, municipi al departament d'Ille i Vilaine (regió de Bretanya, França)
* La Romagne (Ardenes), municipi al departament de les Ardenes (regió de Gran Est, França)
* La Romagne (Maine i Loira), comú al departament de Maine i Loira (regió de País del Loira, França)
# Ferripirofil·lita

La ferripirofil·lita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la pirofil·lita-talc. Rep el nom per la seva relació amb la pirofil·lita i el seu contingut en ferro.

## Característiques

La ferripirofil·lita és un silicat de fórmula química Fe$^{3+}$Si₂O₅(OH). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1978. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 1,5 i 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «09.EC - Fil·losilicats amb plans de mica, compostos per xarxes tetraèdriques i octaèdriques» juntament amb els següents minerals: minnesotaïta, talc, wil·lemseïta, pirofil·lita, boromoscovita, celadonita, chernykhita, montdorita, moscovita, nanpingita, paragonita, roscoelita, tobelita, aluminoceladonita, cromofil·lita, ferroaluminoceladonita, ferroceladonita, cromoceladonita, tainiolita, ganterita, annita, ephesita, hendricksita, masutomilita, norrishita, flogopita, polilitionita, preiswerkita, siderofil·lita, tetraferriflogopita, fluorotetraferriflogopita, wonesita, eastonita, tetraferriannita, trilitionita, fluorannita, xirokxinita, shirozulita, sokolovaïta, aspidolita, fluoroflogopita, suhailita, yangzhumingita, orlovita, oxiflogopita, brammal·lita, margarita, anandita, bityita, clintonita, kinoshitalita, ferrokinoshitalita, oxikinoshitalita, fluorokinoshitalita, beidel·lita, kurumsakita, montmoril·lonita, nontronita, volkonskoïta, yakhontovita, hectorita, saponita, sauconita, spadaïta, stevensita, swinefordita, zincsilita, ferrosaponita, vermiculita, baileyclor, chamosita, clinoclor, cookeïta, franklinfurnaceïta, gonyerita, nimita, ortochamosita, pennantita, sudoïta, donbassita, glagolevita, borocookeïta, aliettita, corrensita, dozyïta, hidrobiotita, karpinskita, kulkeïta, lunijianlaïta, rectorita, saliotita, tosudita, brinrobertsita, macaulayita, burckhardtita, ferrisurita, surita, niksergievita i kegelita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al pou Straßen, a la localitat d'Eibenstock, dins el districte d'Erzgebirge (Saxònia, Alemanya). També ha estat descrita a la pedrera Steinerleinbach, a l'estat alemany de Baviera, així com a d'altres localitat de la República Txeca, Itàlia, Suècia, el Kazakhstan, el Brasil i els Estats Units. També se n'ha trobat a l'Atlantis II Deep, la conca submarina més gran del mar Roig amb una profunditat màxima de 2.170 metres; conté salmorra calenta amb temperatures de fins a 56 °C i salinitats set vegades superiors a la de l'aigua de mar normal.

## Referències

* ↑ «Ferripyrophyllite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 gener 2020].
* ↑ «Atlantis II Deep, Red Sea» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 gener 2020].
# Abu-Muhàmmad al-Hàssan ibn Muhàmmad ibn Harun al-Muhal·labí

Abu-Muhàmmad al-Hàssan ibn Muhàmmad ibn Harun al-Muhal·labí (Bàssora, novembre o desembre del 903 - a alta mar, en el Golf Pèrsic, 963) fou un visir buwàyhida (950-963) al servei de Muïzz-ad-Dawla de l'Iraq. Pertanyia a la família àrab dels muhal·làbides de Bàssora.
El 945, quan Muizz al-Dawla va marxar contra Bagdad, va enviar a al-Muhallabí al seu davant per negociar amb el califa abbàssida; l'11 de novembre del 950 fou nomenat visir (primer ministre) que comportava la recaptació dels impostos i de la correspondència oficial. Va rebre després el comandament suprem de la lluita contra Imran ibn Shahin i el tenia en situació crítica quan va caure en una emboscada i amb prou feines va salvar la vida; Muizz al-Dawla va haver de signar la pau amb Imran. El 952/953 el príncep d'Oman, Yusuf ibn Wadjih va fer una expedició contra Bàssora però defensada aquesta per al-Muhallabi, l'atacant es va haver de retirar. Poc després (dins el mateix any) va caure en desgràcia per un temps, però no va arribar a perdre el càrrec i després va tornar a gaudir de la confiança del seu senyor. Fou l'encarregat d'aplicar les mesures xiïtes que el seu senyor li exigia i de reformes impositives per fer front a la manca de diners.
Uns anys després Muizz al-Dawla va fer una expedició contra Oman i va donar el comandament a al-Muhallabí. Va sortir el juny/juliol del 963 però va caure malalt poc després de sortir i va ordenar el retorn però va morir pel camí (19 de setembre del 963). Fou enterrat a Bagdad. Muizz al-Dawla va fer confiscar tots els béns del difunt provocant la indignació general. El seu fill Abu l-Ghanaim al-Mufaddal va ser secretari d'Izaz al-Dawla Marzuban (fill d'Izz al-Dawla Bakhtiyar) a Bàssora.
Fou un mecenes de poetes i literats.

## Bibliografia

* Mafizullah Kabir, The buwaihid dynasty of Baghdad, Calcuta 1964
# Abu-Muhàmmad II

Abu-Muhàmmad (II) Abd-Al·lah o, més senzillament, Abu-Muhàmmad II fou sultà abdalwadita de Tlemcen de 1528 a 1540.
Els primers anys va governar sense problemes, sota la protecció espanyola, pagant puntualment el tribut convingut. Però al cap d'un temps els xeics i marabuts el van pressionar per trencar amb els cristians i va fer una aliança secreta amb Khayr al-Din Barba-rossa, beglerbegi otomà d'Alger. Una vegada garantit el suport otomà, el sultà va fer públic el trencament amb Espanya, que no va reaccionar, ja que estava ocupada en altres afers més importants.
Va morir el 1540 i va deixar dos fills, Abu-Abd-Al·lah Muhàmmad i Abu-Zayyan Àhmad. El primer era el primogènit i hereu legítim i fou proclamat sultà com Abu-Abd-Al·lah VI.

## Referències

* Abat J.J. L. Bargès, Complément de l'histoire des Beni-Zeiyan, rois de Tlemcen, ouvrage du cheikh Mohammed Abd'al-Djalil al-Tenesy, París 1887.
# Everlasting

Everlasting és el primer àlbum d'estudi del grup d'origen japonès Every Little Thing; fou llançat el 9 d'abril de 1997 i debutà en el #1 en els charts d'Oricon, catapultant-los a l'èxit. L'àlbum inclou versions millorades o alternatives de les incloses en els senzill previs, més alguns interludis instrumentals.

## Llista de cançons

* Future World
* Feel My Heart (Àlbum Mix)
* Here and Everywhere
* Season (Album Version)
* 二人で時代を変えてみたい (Futari de Jidai o Kaete Mitai)
* たとえ遠く離れてても．．． (Tatoe Tooku Hanarete Temo...)
* micro stress (Intro)
* Dear My Friend (Àlbum Mix)
* Looking Back On Your Love
* Never Stop!
* I'll Get Over You
* Double Moon
# Fetitxisme de la mà

El fetitxisme de la mà o parcialisme de la mà és un tipus de fetitxisme sexual que centra la seva atenció en les mans com a element desencadenant de la resposta sexual excitatòria. Aquest tipus de fetitxisme pot incloure com a elements clau del significat, parts concretes de la mà, com ara els dits, les ungles o el palmell, així com una atenció específica a les accions dutes a terme per mans; algunes d'aquestes accions poden ser completament alienes a les pràctiques sexuals, com per exemple rentar o eixugar plats. Aquest tipus de fetitxisme es pot manifestar com una necessitat d'experimentar una interacció física o simplement amb una fantasia.
Aquest tipus de pràctica presenta una gran comorbilitat amb el fetitxisme dels guants.

## Referències

* ↑ E. L. McCallum. 1998. Object Lessons: How to Do Things With Fetishism. SUNY Press.ISBN 0791439798. p.59
# Acinetobacter

Acinetobacter és un gènere de bacteris gramnegatius que pertany al grup dels proteobacteris. Les espècies d'Acinetobacter són bacils estrictament aerobis no fermentadors, no mòbils, oxidasa-negatius que es presenten en parells al microscopi. Es distribueixen àmpliament en la naturalesa, són importants en el sòl i contribueixen a la seva mineralització.
Acetinobacter és una important font d'infeccions hospitalàries en pacients amb el sistema immunitari debilitat. Són capaços de sobreviure en diverses superfícies, tant humides com seques, en l'àmbit hospitalari. Ocasionalment són aïllats dels productes alimentaris, i algunes soques poden sobreviure sobre equipament mèdic i fins i tot en la pell humana sana.
Moltes soques d'Acinetobacter baumannii són multiresistents als antibiòtics.

## Referències

* ↑ Shirin A Mazumder. «Acinetobacter». Infectious Diseases. Medscape, 2023. [Consulta: 28 setembre 2024].
* 1 2 Lisa Maragakis. «Multidrug-Resistant (MDR) Acinetobacter». Johns Hopkins Medicine. Arxivat de l'original el 30 juliol 2010. [Consulta: 28 setembre 2024].
* 1 2 U Gerischer. Acinetobacter Molecular Biology. 1a ed. Caister Academic Press, 2008. ISBN 978-1-904455-20-2 [Consulta: 28 setembre 2024].
* ↑ «Infection Control Guidelines for New York State - Nosocomial Acinetobacter Infection», 1999. Arxivat de l'original el 4 abril 2008. [Consulta: 28 setembre 2024].
* ↑ RN Husni, LS Goldstein, AC Arroliga, et al. «Risk Factors for an Outbreak of Multi-Drug-Resistant Acinetobacter Nosocomial Pneumonia Among Intubated Patients». Clinical Investigations in Clinical Care, 115, 5, 1999, pàg. 1378-82.
# Fira de Minerals i Gemmes de Tucson

La Fira de Minerals i Gemmes de Tucson (en anglès: Tucson Gem & Mineral Show) és una de les principals fires de minerals i fòssils del món. L'esdeveniment se celebra anualment a finals de gener, en aproximadament de 35 a 40 localitzacions diferents al llarg de la ciutat de Tucson a Arizona (EUA). La majoria de les exposicions estan obertes al públic en general, excepte certes exposicions on cal registrar-se com a comerciant. No hi ha un únic lloc d'exposició per a gemmes, minerals i fòssils, sinó que els venedors ocupen dotzenes de llocs: molts hotels i motels són ocupats per aquesta ocasió pels professionals mostrant els seus minerals en espais com ara habitacions d'hotel, vestíbuls, carpes o jardins. La principal exposició de la fira és l'Exposició de Pedres Precioses i Minerals de Tucson produït per la Societat de Pedres Precioses i Minerals de Tucson (en anglès: Tucson Gem and Mineral Society). Aquesta exposició s'ha celebrat anualment des de 1954 i ara ocupa 16.500 metres quadrats del Centre de Convencions de Tucson.

## Vegeu també

* Expominer
* Mineralientage München

## Referències

* ↑ Tucson Gem and Mineral Society, (en anglès)
* 1 2 Tucson Gem, Mineral & Fossil Showcase, (en anglès)
# Acadèmia Nacional de Ciències de l'Azerbaidjan

L'Acadèmia Nacional de Ciències de l'Azerbaidjan (en àzeri: Azərbaycan Milli Elmlər Akademiyası, AMEA), és la principal organització dedicada a la investigació a l'Azerbaidjan. Va ser establerta el 1945 i té la seu a la capital del país, Bakú.

## Història

L'Acadèmia es va basar en la Societat Àzeri per a Investigacions i Estudis Científics, que al principi estava afiliada a la Universitat de Bakú i, posteriorment, a l'Acadèmia de les Ciències de l'URSS. El 1945, el Consell de Comissaris del Poble de l'URSS va ordenar que la societat es reorganitzés en l'Acadèmia de les Ciències de la República Socialista Soviètica de l'Azerbaidjan. Durant el seu primer any de vida, l'Acadèmia va nomenar 15 membres, entre ells el compositor Uzeyir Hajibeyov i l'escriptor Samad Vurgun.
El Presídium és a l'històric edifici del Palau Ismailiyya.

## Estructura

L'Acadèmia Nacional de Ciències de l'Azerbaidjan està dividida internament en 5 departmentos (que en conjunt donen cabuda a 30 institucions científiques i culturals a tot el país). Aquests departaments són:
* Departament de Física, Matemàtiques i Estudis Tecnològics
* Departament de Química
* Departament de Ciències de la Terra
* Departament de Biologia
* Departament de Ciències Socials
L'Acadèmia té ramificacions regionals en Gandja, Shaki i Lenkoran.

## Membres

L'Acadèmia té un sistema de membres de dos graons. Actualment hi ha 57 membres actius i 104 membres corresponents. La filiació s'obté mitjançant vot. Així mateix, l'Acadèmia pot atorgar el rang de membre honorari.

## Presidents

La principal figura executiva de l'Acadèmia és el President de la d'Acadèmia Nacional de Ciències de l'Azerbaidjan que és triat per sufragi pels membres de l'Acadèmia. Històricament, els Presidents de l'Acadèmia Nacional de Ciències de l'Azerbaidjan han estat:
| Nom del President | Període |
| Mir-Asadulla Mirgasimov | 1945–1947 |
| Yusif Mammadaliyev | 1947–1950 1958–1961 |
| Musa Aliyev | 1950–1958 |
| Zahid Khalilov | 1961–1967 |
| Rustam Ismayilov | 1967–1970 |
| Hasan Abdullayev | 1970–1983 |
| Eldar Salayev | 1983–1997 |
| Faramaz Magsudov | 1997–2000 |
| Mahmud Karimov | 2000– |

## Referències

* 1 2 Azerbaijan National Academy of Sciences: Establishment Arxivat 2007-01-25 a Wayback Machine.. Science.az. (anglès)
* ↑ Azerbaijan National Academy of Sciences: Previous Presidents Arxivat 2007-01-26 a Wayback Machine.. Science.az. (anglès)

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2012-01-03 a Wayback Machine. (àzeri) (anglès) (rus)
# Aguiló

* Per a altres significats, vegeu «Raimond Aguiló i Bartolomé».
Aguiló és un poble del municipi de Santa Coloma de Queralt, dins la comarca de la Conca de Barberà. El seu castell, del qual ara en queden només restes, data del segle xi i fou propietat de les famílies Gurb, Timor i Cervelló.
Les restes del castell d'Aguiló estan situades sobre el turó que domina la vila. Datat ja al segle xi, fou propietat de les famílies Gurb, Timor i Cervelló. Els castlans del castell van donar origen, a mitjan segle xii, al llinatge dels Aguiló, una branca dels Besora, de les famílies importants de la zona. Al segle xiv, quan s'extingiren els Aguiló, el castell passà a mans dels Queralt.
L'església romànica de Sant Vicenç d'Aguiló està situada en un petit turó davant del nucli de la vila. Fou bastida al pas del segle xii al segle xiii. Es tracta en realitat d'una capella de l'església parroquial de Santa Maria d'Aguiló. Edifici d'una nau, sense presbiteri, cobert amb una volta de canó.
El poble està situat a 2 km de Santa Coloma de Queralt.

## Història

El 1380 s'hi comptabilitzen, juntament amb la quadra de Montfred, 39 famílies. El 1463, en el marc de la guerra civil catalana, es produeix el saqueig de la població.
Al segle xvi, Aguiló, va ser cap de partit del terme que abastava els nuclis de la Pobla de Carivenys, les Roques i les masies d'Almenara. Vers 1842, quan Joan Baptista de Queralt i Silva ven el castell d'Aguiló, hi viuen 172 persones, repartides en vint-i-sis cases de construcció regular.
A mitjan segle xx va passar a formar part del terme municipal de Santa Coloma de Queralt.

## Festes locals

Les festes locals d'Aguiló se celebren entorn el 22 de gener i el 29 de setembre.

## Llocs d'interès

* Castell d'Aguiló, constància documental des del 1049, va pertànyer a les famílies Timor, Cervelló i Gurb.
* Església romànica de Sant Vicenç d'Aguiló. (segle xii)
* Església parroquial de Santa Maria.

## Referències

* ↑ «Les pedanies de Santa Coloma de Queralt». Ajuntament de Santa Coloma de Queralt. Arxivat de l'original el 2011-06-10. [Consulta: 9 juny 2011].
* 1 2 Miquel, Marina, Santesmases; Josep; Saumell, Dolors. Els castells del Gaià. Valls: Cossetània Edicions, Institut d'Estudis Vallencs i Centre d'Estudis del Gaià, 1999, p. 34. ISBN 84-89890-37-4.
* ↑ «Aguiló». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Aguilón

Aguilón és un municipi d'Aragó situat a la província de Saragossa i enquadrat a la comarcar del Camp de Carinyena.
# Alcestis (Eurípides)

Alcestis (en grec: Άλκηστις) és una obra d'Eurípides. L'obra fou, probablement, representada per primer cop en les Dionísia l'any 438 aC.

## Personatges

* Apol·lo
* La Mort
* Cor
* Una criada
* Alcestis
* Admet
* Eumel
* Hèracles
* Feres
* Un criat

## Context

Apol·lo, després de matar els ciclops, havia quedat exiliat de l'Olimp durant nou anys, que passà al servei del rei de Tessàlia, Admet, un home conegut per la seva hospitalitat i que tractà molt bé Apol·lo. En agraïment, el déu aconseguí per al rei que les moires li concedissin viure més enllà de la data de la seva mort. El regal, tanmateix, tenia un preu: Admet havia de trobar algú que el substituís quan la mort vingués a reclamar-lo.
Arriba el moment de la mort d'Admet, i no ha trobat ningú, ni els seus pares, que el vulgui substituir. Finalment, Alcestis, la seva dona, decideix que se l'enduguin en lloc del seu marit, perquè no vol deixar els seus fills sense pare.

## Trama

Alcestis, agonitzant al llit, demana que, a canvi de la seva mort, Admet mai no es casi de nou, que no l'oblidi ni posi una dona per cuidar els seus fills. Admet hi està d'acord, i promet portar una vida de solemnitat en honor seu, bo i abstenint-se de l'alegria que era part integral de casa seva. Alcestis mor.
Aleshores, el vell amic d'Admet, Hèracles, arriba al palau, sense saber què hi ha passat. L'hospitalitat és considerada una gran virtut, de fet, és la principal motivació dels personatges al llarg de l'obra. Seria contrari a les bones maneres rebutjar un hoste, de manera que el rei decideix no importunar-lo amb les tristes notícies i instrueix els criats perquè donin la benvinguda a Hèracles i callin. Hèracles s'emborratxa i comença a importunar els criats, que estimaven llur reina i estan tristos per no poder plorar-la com es mereix. Finalment, un d'ells no se'n pot estar i explica a l'hoste què és el que ha passat.
Hèracles se sent incòmode pel seu comportament, i decideix enfrontar-se a la Mort mentre els sacrificis funeraris es fan a la tomba d'Alcestis. Quan torna, porta amb ell una dona amb vel i diu a Admet que és una nova muller. Després de moltes discussions, força Admet a prendre en matrimoni aquella dona, però quan aixeca el vel, descobreix que en realitat és Alcestis, que ha tornat de la mort. Hèracles ha lluitat contra la Mort i l'ha forçada a tornar-la-hi.

## Referències

* ↑ Josep Alsina i Clota "Argument" a: Eurípides. Tragèdies vol. I: Alcestis. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1966, p. 113
# Airbus A330neo

L'Airbus A330neo és un avió de passatgers de fuselatge ample desenvolupat per Airbus a partir de l'Airbus A330 original (designat A330ceo). Els propietaris de l'actual A330 demanaren una versió nova de l'aeronau que tingués motors moderns com els que s'havien desenvolupat per al Boeing 787. Fou presentat el 14 de juliol del 2014 al Saló Aeronàutic de Farnborough amb la promesa d'una eficiència de combustible per seient un 14% més alta. El Rolls-Royce Trent 7000, un motor més gran, serà l'única opció de planta motriu. TAP Air Portugal fou l'operador de llançament de l'A330neo.

## Especificacions

Airbus A330-800 i -900 :
| | A330-800neo | A330-900neo |
| Tripulació de coberta de vol | Dos | Dos |
| Configuració en 3 classes | 257 | 287 |
| Capacitat màxima de passatgers | 406 | 440 |
| Amplada de la cabina de passatgers | 5,26 m | 5,26 m |
| Bodega de càrrega | 136,0 m³ | 162,8 m³ |
| Capacitats de càrrega | 27 LD3 o 8 palets + 3 LD3 | 33 LD3 o 9 palets + 5 LD3 |
| Longitud | 58,82 m | 63,66 m |
| Alçada | 17,39 m | 16,79 m |
| Longitud alar | 64 m | 64 m |
| Pes màxim a l'envol (MTOW) | 251 tones | 251 tones |
| Pes màxim sense combustible(MZFW) | 176 tones | 181 tones |
| Capacitat de combustible | 139.090 litres, 111.272 kg | 139.090 litres, 111.272 kg |
| Velocitat màxima | 0,86 Mach (918 km/h) | 0,86 Mach (918 km/h) |
| Abast | 8.150 milles nàutiques / 15.094 km | 7.200 milles nàutiques / 13.334 km |
| Altitud màxima de vol | 41 450 peus (12.634m) | 41 450 peus (12.634m) |
| Motors (×2) | Rolls-Royce Trent 7000-72 | Rolls-Royce Trent 7000-72 |
| Empenyiment (×2) | 324,0 kN (A l'enlariament) | 324,0 kN (A l'enlariament) |

## Notes

* ↑ new engine option ('opció de motor nou').
* ↑ current engine option ('opció de motor actual').

## Referències

* ↑ Payet, J. A. «Photo Tour: Onboard TAP Air Portugal's First Airbus A330-900neo» (en anglès). Airline Geeks, 28-11-2018. [Consulta: 19 desembre 2018].
* ↑ «Family figures». Airbus, 01-07-2018. Arxivat de l'original el 2019-10-27. [Consulta: 30 desembre 2018].
* 1 2 «A330-800 SPECS». Airbus. Arxivat de l'original el 2017-06-06. [Consulta: 30 desembre 2018].
* 1 2 «A330-900 SPECS». Airbus. Arxivat de l'original el 2017-06-16. [Consulta: 30 desembre 2018].
* 1 2 3 «Type certificate data sheet No. EASA.A.004 for Airbus A330, revision 48». European Aviation Safety Agency, 22-11-2018. Arxivat de l'original el 22 de novembre 2018. [Consulta: 30 desembre 2018].