OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lliga Vèneta

La Lliga Vèneta (Łiga Vèneta en venecià) és una lliga política del Vèneto, aliada a altres lligues del nord d'Itàlia. La seva bandera principal és la bandera històrica de Venècia. Abans es presentava sola, però un cop aliada a part de la Lliga Nord una part s'ha dividit del partit formant una altra formació política, la Liga Veneta Repubblica, que a les eleccions de 2013 va obtenir menys d'un 1%.

## Membres

El partit està representat en el Parlament italià per 15 diputats i 7 senadors, en el Consell Regional de Vèneto per 11 diputats regionals (inclòs el President Marino Finozzi). Lliga Vèneta controla també dues Províncies de Vèneto (Treviso i Vicenza) i molts ajuntaments, els més grans i coneguts dels quals són Verona, Treviso i San Donà di Piave.
El partit compta amb dos ministres en el govern regional (inclosa la Vice-Presidenta Franco Manzato i dos membres del IV Gabinet Berlusconi: Luca Zaia, Ministre d'Agricultura i Francesca Martini, Secretari de Salut.
Des del 2010, el president del Vèneto és el lingüista Luca Zaia.
Els membres de la Lliga Vèneta, successivament, triats el càrrec de president federal de Lliga Nord de 1991 a 2005 són els següents:
* Franco Rocchetta (1991-1994)
* Stefano Stefani (1995-2002)
* Luciano Gasperini (2002-2005)
Els membres de la Lliga Vèneta també lideren la Lliga Nord en el Senat italià:
* Luciano Gasperini (1999-2000)
* Federico Bricolo (2008 -...)
Gasperini va anar també com a candidat a President de la República en 1999.

## Referències

* ↑ «Elezioni 2013» (en italià). Corriere de la Sera, 26-02-2013. [Consulta: 21 juny 2013].
# Dororo

Dororo (どろろ) és un manga de fantasia fosca i acció escrit i il·lustrat pel mangaka Osamu Tezuka. El record de la infància de Tezuka dels seus amics pronunciant dorobō (どろぼう, "lladre") com a dororo va inspirar el títol de la sèrie. Es va publicar per primera vegada al Weekly Shōnen Sunday de Shogakukan entre l'agost de 1967 i el juliol de 1968, abans de ser cancel·lat. El manga es va concloure a la revista Bōken'ō d'Akita Shoten el 1969.
Té una adaptació televisiva d'anime de 26 capítols produïda per Mushi Productions i es va emetre l'any 1969. L'anime té la distinció de ser la primera entrada del que ara es coneix com la sèrie World Masterpiece Theatre (Calpis Comic Theatre en aquell moment). Dororo també es va portar al cinema en una pel·lícula d'acció en viu el 2007. Una segona adaptació de la sèrie d'anime de 24 episodis de MAPPA i Tezuka Productions es va emetre de gener a juny de 2019.

## Sinopsi

Dororo és un manga d'acció i fantasia fosca que gira al voltant de les vides d'un rōnin anomenat Hyakkimaru (百鬼丸) i un jove orfe lladre anomenat Dororo (どろろ) durant el període Sengoku. Hyakkimaru va néixer mal format, sense òrgans interns, sense extremitats i sense trets facials perquè el seu pare, el daimio Daigō Kagemitsu, va segellar un pacte amb quaranta-vuit yōkais perquè el seu territori sigui pròsper.

## Personatges

* Hyakkimaru: Significa «cent dimonis», «maru» és una terminació clàssica de noms japonesos, és el personatge principal. Neix completament deforme a conseqüència del pacte del seu pare amb els yōkais.
* Dororo: Petit i insolent lladregot que s'autoanomena «el millor lladre del Japó».
* Daigō Kagemitsu: Pare d'en Hyakkimaru, qui segella un pacte amb quaranta-vuit yōkais per poder governar al país. En néixer el seu fill l'abandona al riu.

## Bibliografia

* TEZUKA, Osamu. Dororo. Book 1. 1 ed. Nueva York.: Vertical, 29 d'abril de 2008. 312 p. ISBN 978-1-93-428716-3.
* TEZUKA, Osamu. Dororo. Book 2. 1 ed. Nueva York.: Vertical, 24 de juny de 2008. 288 p. ISBN 978-1-93-428717-0.
* TEZUKA, Osamu. Dororo. Book 3. 1 ed. Nueva York.: Vertical, 26 d'agost de 2008. 272 p. ISBN 978-1-93-428718-7.

## Referències

* ↑ «ja:鈴木拡樹・北原里英が“伝説”に、百鬼丸が殺陣を披露「どろろ」東京へ» (en japonès). Stage Natalie. Natasha, Inc., March 7, 2019. Arxivat de l'original el April 12, 2020. [Consulta: June 26, 2020].
* ↑ «Dororo Releases New PV Featuring Opening and Ending Themes!». Tokyo Otaku Mode News, March 27, 2019. Arxivat de l'original el January 7, 2020. [Consulta: January 7, 2020].
* ↑ «Dororo». Fuji Creative Corporation. Arxivat de l'original el January 20, 2021. [Consulta: January 20, 2021].
* ↑ «ja:巨匠・手塚治虫の世界 日本アニメの黎明期から21世紀に受け継がれる魂» (en japonès). Open Computer Network. Arxivat de l'original el May 1, 2007. [Consulta: March 10, 2008].
# The Fighting Seabees

The Fighting Seabees és una pel·lícula de guerra dirigida el 1944 per Edward Ludwig. Descriu la creació de la unitat dels Seabees de la Marina dels Estats Units en la Segona Guerra Mundial.

## Argument

Wedge Donovan ha estat encarregat de construir diversos aeròdroms en una illa del Pacífic des que els Estats Units han entrat en guerra amb el Japó. Però una ofensiva enemiga aniquila el seu equip, ja que el comandant Bob Yarrow li ha negat de les armes. A l'illa, desembarca Doris Chesby, una periodista. Promesa de Yarrow, Doris cedeix a l'encant de Wedge. En un atac dels japonesos, Wedge fa cara a l'enemic, però experimenta fortes pèrdues en una emboscada. Entre els ferits es troba Doris, que reconeix el seu amor a Wedge davant Bob...

## Repartiment

* John Wayne: Tinent Cmdr. Wedge Donovan
* Susan Hayward: Constance Chesley
* Dennis O'Keefe: Tinent Cmdr. Robert Yarrow
* William Frawley: Eddie Powers
* Leonid Kinskey: Johnny Novasky
* J.M. Kerrigan: Sawyer Collins

## Nominacions

* 1945 Oscar a la millor banda sonora per Walter Scharf i Roy Webb
# Vulbens

Vulbens és un municipi francès situat al departament de l'Alta Savoia i la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.
# Václav Suk

Václav Suk, rus: Вячеслав Иванович Сук Viatxeslav Ivànovitx Suk (Kladno, 1 de novembre de 1861- Moscou, 12 de gener de 1933), fou un compositor i director d'orquestra txec que treballà a Rússia.
Estudià al Conservatori de Praga i després entrà com a violí en l'Orquestra Simfònica de Varsòvia, més tard va ser director d'orquestra de teatres de Kíev i d'altres poblacions, fins que el 1906 passà amb igual càrrec a l'Òpera Imperial de Moscou.
És autor de l'òpera Lemoj Car, del poema simfònic Johann Huss d'una Serenata per a instruments de corda i d'altres obres de menor importància.
Podria pertànyer a la família de Josef Suk.

## Referències

* Volum 58. pàg. 684, de l'Enciclopèdia ESPASA (ISBN 84-239-4558-8)
# Vèrtebra cervical

Les vèrtebres cervicals són les vèrtebres que se situen en el coll, entre el crani i les vèrtebres dorsals. Les set vèrtebres cervicals s'anomenen C1, C2, C3, C4, C5, C6 i C7.
El nombre de vèrtebres cervicals és el mateix en la grandíssima majoria dels mamífers, no obstant les notables diferències morfològiques. Entre els mamífers vivents, les úniques excepcions a aquesta regla gairebé universal són els peresosos didàctils, els peresosos tridàctils i els manatís.
Les dues primeres tenen una morfologia especial, per això es denominen atípiques i els seus noms són respectivament atles i axis.
La setena cervical també s'anomena vèrtebra prominent, per la major longitud del seu procés espinós.

## Estructura

Per convenció, les vèrtebres cervicals estan numerades, amb la primera (C1) situada més a prop del crani i les vèrtebres de nombre més alt (C2-C7) més a distància del crani baixant columna vertebral.

### Característiques

Les característiques generals de la tercera a sisena vèrtebres cervicals es descriuen ací. La primera, segona i setena vèrtebres són extraordinàries, i es detallen més endavant.
* Els cossos d'aquestes quatre vèrtebres són menuts, i més amplis de banda a banda que d'avant cap enrere.
** Les superfícies anterior i posterior són aplanades i d'igual profunditat; la primera es col·loca en un nivell inferior que la segona, i la seua vora inferior es perllonga cap avall, de manera que se solapen la part superior i la part davantera de la vèrtebra inferior.
** La superfície superior és còncava transversalment, i presenta un llavi que se'n projecta a cada costat.
** la superfície inferior és còncava de davant cap enrere, i convexa de costat a costat, i presenta concavitats lateralment poc profundes que reben els corresponents llavis excedents de la vèrtebra subjacent.
* Els pedicles es dirigeixen lateralment i cap enrere, i s'uneixen a la meitat del cos entre les seues vores superior i inferior, de manera que l'osca vertebral superior és tan profunda com la inferior, però és, al mateix temps, més estreta.

## Referències

* ↑ Buchholtz et al., 2012, p. 399.

## Bibliografia

* Buchholtz, E. A.; Grady Bailin, H.; Laves, S. A.; Yang, J. T.; Chaan, M.-Y.; Drozd, L. E. «Fixed cervical count and the origin of the mammalian diaphragm» (en anglès). Evolution and Development, 14, 5, 2012, pàg. 399-411. DOI: 10.1111/j.1525-142x.2012.00560.x.
# Webfoot Technologies

Webfoot Technologies és una empresa desenvolupadora de videojocs. Alguns dels seus títols es poden incloure el "Hello Kitty: Happy Party Pals" i "Dragon Ball Z: The Legacy of Goku" per la Game Boy Advance de Nintendo.
Webfoot Technologies, Inc. és una desenvolupadora de videojocs de diverses plataformes. Webfoot és probablement coneguda per les sagues de videojocs Dragonball Z per la Game Boy Advance que van ser publicats per Atari. D'aquests videojocs s'inclou la saga més venuda, Dragon Ball Z: The Legacy of Goku, de tipus RPG, per la Game Boy Advance. Recentment, l'empresa ha creat altres videojocs basats en populars llicències incloent-hi: Hello Kitty, Fear Factor, i Phil Mickelson Golf.
L'empresa va ser creada durant els primers dies d'Internet per Dana Dominiak i Pascal Pochol.

## Dragon Ball Z Manga Power Levels

Here you will find the most accurate and complete power levels for the entire Dragon Ball Z manga series: http://dbzmangalevels.homestead.com/

## Videojocs

* Tonka on the Job
* Crystalize II
* Crystalize
* Dragon Ball Z: The Legacy of Goku
* Dragon Ball Z: The Legacy of Goku II
* Deadly Rooms of Death
* Dragon Ball Z: Buu's Fury
* Dragon Ball GT: Transformation
* 3D Frog Frenzy
* Forbidden Forest III
* Fear Factor Delirium
* Hello Kitty: Happy Party Pals
* Kar Racing
* My Little Pony: Crystal Princess Runaway Rainbow
* Phil Mickelson Mobile Golf
* Super Huey III
* Texas Hold'em High Stakes Poker

## Enllaços externs

* www.webfootgames.com (anglès)
* Legacy of Goku II Q & A (anàlisi) (anglès)
* Legacy of Goku Interview Arxivat 2005-03-22 a Wayback Machine. (Anàlisi de FUNimation) (anglès)
* Webfoot Technologies a MobyGames (anglès)
# Walter HWK 109-507

El Walter HWK 109-507 era un motor de coet de propulsor líquid desenvolupat per Alemanya durant la Segona Guerra Mundial. Es va utilitzar per impulsar el míssil guiat anti-vaixell Henschel Hs 293.
Va ser produït per Hellmuth Walter Kommanditgesellschaft (HWK). Com altres motors Walter, utilitzava peròxid de hidrogen com a propulsor.

## Desenvolupament

Aquest motor va ser un desenvolupament del motor Walter HWK 109-500 Starthilfe un motor auxiliar per ajudar a l'enlairament (RATO). El HWK 109-500 anava instal·lat en una gòndola externa i després de l'enlairament tornava a terra amb un paracaigudes. Això permetia que fos reutilitzable.
El HWK 109-507 com a motor de míssils, només necessitava funcionar una vegada i durant una curta durada. Es va simplificar, tant en les seves característiques com en els seus materials de construcció. En lloc de complexes turbobombes centrífugues utilitzades per a la majoria de motors Walter, es va utilitzar un sistema senzill de pressurització per aire comprimit per alimentar els propulsors. Un informe britànic durant la guerra expressava la seva sorpresa perquè la cambra de combustió del motor estigues feta d'acer lleuger, en lloc de qualsevol altre metall més refractari.

## Motor

El motor utilitzava T-Stoff. Es tractava d'un motor de “cicle fred”; el peròxid d'hidrògen actuava com a monopropel·lent i es descomponia en oxigen i vapor d'aigua sobreescalfat. El catalitzador utilitzat era Z-Stoff.
Quan es disparava el míssil, un dispositiu elèctric feia esclatar una vàlvula de disc que retenia l'aire comprimit, a 200 bar, de dos dipòsits d'acer. Un cop disparada la vàlvula no es tornava a tancar. L'aire arribava a un regulador de pressió que la reduïa a 33 bar i l'enviava a una vàlvula que primer pressuritzava el dipòsit del catalitzador Z-Stoff i després el propel·lent T-Stoff. Aquest retard assegurava un encès fiable a la cambra de combustió. Una vàlvula antiretorn garantia que el catalitzador no podia fluir cap enrere cap a la canalització del propel·lent, per evitar una explosió.
La cambra de combustió estava fabricada en acer lleuger. Injectat a la cambra en un aerosol a través d'un capçal de polvorització fet d'aliatge lleuger a l'inici de la cambra de combustió el T-Stoff entrava en un cilindre de metall poc profund. Z-Stoff, que entrava a la cambra de combustió des del lateral per una canonada de 6 mm barrejant-se així el peròxid i el permanganat en una boira fina afavorint la barreja de combustibles. El T-Stoff es descomponia en un flux de vapor d'aigua i oxigen a alta velocitat que surtia per la tovera a una pressió aproximada de 18,4 atmosferes.

## Referències

* ↑ Hogg, Ian V., 1926-2002.. German secret weapons of World War II. Arms and Armour Press, 1970. ISBN 0-668-02337-6.
* ↑ Zaloga, Steve, 1952-. German guided missiles of World War II : Fritz-X to Wasserfall and X4. ISBN 978-1-4728-3179-8.
* 1 2 3 4 «HWK 109-507 Motor». [Consulta: 20 abril 2020].
# Honda Tadakatsu

    En aquest nom japonès, el cognom és Honda.
Honda Tadakatsu (1548 - 3 de desembre del 1610), també anomenat Honda Heihachirō, fou un general japonès i més tard dàimio durant finals del període Sengoku i a inicis del període Edo de la història del Japó, sota les ordres de Tokugawa Ieyasu.

## Biografia

Nadiu de la província de Mikawa al Japó, va ser servent de Tokugawa Ieyasu el qual el va promoure de ser dàimio d'Otaki (un hande 100.000 koku) al han de Kuwana (de 150.000 koku) com a recompensa pels seus serveis en la batalla de Sekigahara. A més, seu fill Honda Tadamoto es va convertir en dàimio d'Otaki. El 1609, ja retirat, el seu altre fill Honda Tadamasa va quedar a càrrec de Kuwana. El seu net, Honda Tadatoki va contraure núpcies amb la neta d'Ieyasu, Senshime. Malgrat els seus anys de lleial servei, Tadakatsu va ser separat de qualsevol lloc públic del shogunat Tokugawa en la seva evolució d'institució militar a civil pacífica, sort que va ser compartida amb molts altres guerrers de la seva època, els quals no van poder adaptar-se als nous canvis socials que va patir Japó durant el relativament pacífic shogunat Tokugawa.

## Referències

* ↑ «桑名藩». Arxivat de l'original el 2012-01-20. [Consulta: 8 novembre 2009].
* ↑ «大多喜藩». Arxivat de l'original el 2012-01-28. [Consulta: 8 novembre 2009].
# Franz Delitzsch

Franz Delitzsch (1813 - 4 de març de 1890) va ser un teòleg alemany i hebraista.

## Història

Va néixer a Leipzig, ocupant la càtedra de teologia a la Rostock entre 1846 i 1850, a l'Erlangen fins a l'any 1867, i després a Leipzig fins a la seva mort. Delitzsch va escriure molts comentaris sobre els llibres de la Bíblia, antiguitats jueves, la psicologia bíblica, una història de la poesia jueva, i l'apologètica cristiana.
Va defensar la comunitat jueva contra els atacs antisemites i va traduir el Nou Testament en hebreu. El 1880 va fundar el Institutum Judaicum a Leipzig per a la formació de futurs missioner.
Avui Delitzsch és conegut per la seva traducció del Nou Testament a l'hebreu. La traducció de Delitzsch segueix sent considerada d'edició estàndard del Nou Testament en hebreu i en la seva 10a edició fou revisada per Arnold Bogomul Ehrlich davant la insistència de Delitzsch. Aquesta edició havia de ser utilitzada per llur proselitisme entre els jueus.
Delitzsch també va col·laborar amb J. FK Keil en una sèrie de comentaris que cobreix la totalitat de l'Antic Testament, que va aparèixer per primera vegada el 1861. Delitzsch contribuir els comentaris sobre Job, Salms, Proverbis, Eclesiastès, Càntic dels Càntics, i Isaïes.
El seu fill, Friedrich Delitzsch (1850-1922), va ser un estudiós d'Assíria i autor d'obres sobre la llengua assíria, la seva literatura i història.

## Enllaços externs

* Franz Delitzsch, Jewish Encyclopedia.com
* HabBrit HaChadasha (Traducció del Nou Testament en Hebreu)
* Messianic Prophecies: Lectures
# Miguel Ángel Forniés

Miguel Ángel Forniés (Badalona, 18 de setembre de 1952) és un fotoperiodista català centrat en el món del bàsquet, estretament vinculat al Club Joventut Badalona. Va ser el primer enviat especial de la premsa espanyola a l'NBA.
Forniés ha desenvolupat tasques de fotoperiodista en diverses publicacions especialitzades en bàsquet, com Nuevo Basket o Basket16 i ha col·laborat en programes de ràdio. Anys abans fou jugador, entrenador i fins i tot representant, sent pioner en la introducció de jugadores a la lliga femenina de bàsquet en els anys 80. L'any 1984 va ser el primer enviat especial de la premsa espanyola a l'NBA.
Del Gener al Maig de 1986 es va fer càrrec del primer equip femení del Club de Bàsquet Cantaires (aleshores anomenat "Sabor d'Abans"), etapa que va concloure amb el subcampionat de la Lliga espanyola de bàsquet femenina.
Des de l'any 1996 i durant 19 temporades va ser el cap de premsa del Club Joventut Badalona.
Ha escrit dos llibres: "Crónicas de un viaje alucinante", en el que relata la seva experiència en el món del bàsquet, principalment a l'NBA, i "Memorias vividas", en el que, de manera autobiogràfica, repassa les seves experiències vitals i les viscudes en el món del bàsquet com aficionat, jugador, entrenador, fotògraf i cap de premsa.
En el mes de novembre de 2019 va ser guardonat en la 5a edició dels Premis de Periodisme Esportiu de la Fundació del Bàsquet Català, en la categoria de fotoperiodisme.

## Publicacions

* "Crónicas de un viaje alucinante" (2009, Zona 131 Ediciones de Basket, S.L.) ISBN 978-8493419165
* "Memorias vividas" (2016, Zona 131 Ediciones de Basket, S.L.) ISBN 978-8460828518

## Referències

* ↑ «‘Memorias vividas', el basket según Miguel Ángel Forniés» (en castellà). Mundo Deportivo, 17-12-2015 [Consulta: 19 agost 2018].
* ↑ «Gente de Basket: Miquel Àngel Forniés» (en castellà). ACB [Consulta: 19 agost 2018]. Arxivat 25 August 2018$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ «‘Memorias vividas': una visión personal del basket y de la vida por Miguel Ángel Forniés» (en castellà). Gigantes del Basket, 01-04-2016 [Consulta: 19 agost 2018].
* ↑ «LLIURAMENT DELS PREMIS FUNDACIÓ DEL BÀSQUET CATALÀ DE PERIODISME ESPORTIU». Fundació del Bàsquet Català, 04-11-2019 [Consulta: 18 setembre 2021]. Arxivat 18 de setembre 2021 a Wayback Machine.
# Lliga Veronesa

La Lliga veronesa fou una aliança de ciutats de tendència güelfa sorgida el 1164 a l'anomenada Marca de Verona.
El 1164 la ciutat de Verona es va revoltar contra l'emperador Frederic I Barba-roja i es va formar llavors la Lliga Veronesa, a la qual es van adherir Vicenza, Pàdua i Treviso. El 1167 la Lliga es va unir a la lliga llombarda. Frederic, a la seva cinquena expedició a Itàlia, va intentar l'atac a la Lliga i es va lliurar la batalla de Legnano. Frederic va evitar passar després pels territoris de la lliga i va acabar reconeixent l'autonomia comunal per la pau de Contança el 1183. L'hegemonia dels güelfs i la Lliga sobre la marca de Verona va durar fins al 1232 quan Ezzelino di Romano, cap gibel·lí, va imposar la seva autoritat a la regió.
# Temporada 1997-98 del València CF

El València CF no va fer bon un paper la temporada 1997-98, quedant en novena posició en lliga després d'un pèssim inici lliguer, i sent eliminat de la Copa del Rei en huitens. La pretemporada va estar marcada pel desig de l'entrenador, Jorge Valdano, de renovar l'equip, provocant la baixa de catorze jugadors, i el fitxatge de 10 jugadors nous (més David Albelda i Miguel Ángel Angulo, cedits al Vila-real CF), i la incorporació en hivern d'Adrian Ilie. A més, es va recuperar a Romário, que havia estat cedit pels seus enfrontaments amb l'anterior entrenador, Luís Aragonés. Tanmateix, Romário va ser baixa per a dos mesos després de fer una innecessària xilena fora de l'àrea al Trofeu taronja. A més, un desastrós inici de lliga va fer que Valdano fóra cessat en la tercera jornada, després de perdre un partit contra el Racing de Santander on l'argentí posà sobre el terreny de joc més jugadors extracomunitaris dels permesos.
Amb Claudio Ranieri com a entrenador, el València tampoc no va millorar resultats, i Paco Roig va dimitir després d'una derrota del València, cuer, per 0-1 a Mestalla, ja que el públic es va posar a cridar en la seua contra després que la seguretat del camp intentara llevar una pancarta paròdica de Gol Gran. A partir de la jornada 15, amb un empat a l'Estadi d'Anoeta gràcies a un gol de Gaizka Mendieta, el València remunta el vol i acabaria la lliga en novena posició, podent disputar la Copa Intertoto.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 1997/1998 - Llega Claudio Ranieri Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine. història del València CF a Ciberche
* ↑ Lahuerta Yúfera, Rafael. Llibres de la Drassana. La Balada del Bar Torino, 2014, p. 159. ISBN 9788494286018.
# Villardiegua de la Ribera

Villardiegua de la Ribera és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 198 | 182 | 154 | 162 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | | | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | | | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | | | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | | | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | | | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | | | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Silvestre Antonio Fernando Fernando | PP | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | | | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |
# Orestias polonorum

Orestias polonorum és una espècie de peix de la família dels ciprinodòntids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 14,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Perú.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès) i (txec)
* 1 2 «Orestias polonorum» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Monocarbonílic

Monocarbonílic es denomina quan es parla d'un tipus d'enllaç O-glicosídic. S'estableix entre el carboni aldehid (que constitueix el grup aldehid o cetona) del primer monosacàrid i un carboni no carbonílic del segon monosacàrid. Com que queda lliure el carboni carbonílic (el primer) del segon monosacàrid, el disacàrid té la capacitat de reduir el reactiu de Fehling. Presenten aquest enllaç la maltosa, la cel·lobiosa i la lactosa.

## Referències

* ↑ Glúcids: disacàrids a lallardeliestudiant.blogspot
* ↑ Els glúcids: Disacàrids, blog de ciències naturals i tecnologia

## Enllaços externs

* Biologia 2n Batxillerat. U03. Els glúcids