OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carlo Ripa di Meana

Carlo Ripa di Meana (Pietrasanta, 15 d'agost de 1929 - Roma, 2 de març de 2018) va ser un polític italià que fou membre de la Comissió Delors entre 1985 i 1992.

## Biografia

Va néixer el 15 d'agost de 1929 a la població de Pietrasanta, situada a la província de Lucca i regió de la Toscana, en una família aristocràtica.
Entre 1974 i 1978 fou president de la Biennal de Venècia.

## Activitat editorial

Entre 1953 i 1956 dirigí a la ciutat de Praga el World Student News, revista de la Unió Internacional d'Estudiants propera al Partit Comunista Italià. Membre de l'editorial Feltrinelli des de l'any 1957, el 1959 dirigí la revista "Passato e presente", sorgida a l'entorn del polític Antonio Giolitti. El 1963 va esdevenir membre de l'editorial Rizzoli.

## Activitat política

Inicialment proper al Partit Comunista Italià (PCI), a l'inici de la dècada del 1960 fou expulsat d'aquest partit, per la qual cosa va esdevenir membre del Partit Socialista Italià (PSI).
Amic personal de Bettino Craxi, l'any 1979 fou escollit eurodiputat al Parlament Europeu en les primeres eleccions europees, escó que va mantenir fins al 1984. Aquell any renuncià al seu escó per esdevenir membre de la Comissió Delors I responsable de les Reformes Institucionals, Comissari Europeu de Política de la informació i Cultura i Turisme. En la formació de la Comissió Delors II fou nomenat Comissari Europeu de Medi Ambient, Energia i Protecció Civil.
El juny de 1992 renuncià a la política europea per esdevenir Ministre de Medi Ambient en el govern del Primer Ministre d'Itàlia Giuliano Amato, càrrec que va desenvolupar fins a l'abril de 1993. Líder de la Federació dels Verds entre 1993 i 1996, fou escollit novament eurodiputat en les eleccions europees de 1994, mantenint el seu escó fins al 1999, passant però a formar part del grup Partit de l'Esquerra Europea al seu trecament amb el Partit Verd Europeu el 1998. En la formació de la Comissió Delors II fou nomenat Comissari Europeu de Medi Ambient, Energia i Protecció Civil, càrrec el d'Energia que compartí amb António Cardoso e Cunha.

## Enllaços externs

* (castellà) Informació de Carlo Ripa di Meana al Parlament Europeu
# Tossal Gran (Guixers)

La Tossal Gran és una muntanya de 1.307 metres que es troba a la Serra de Valielles a cavall dels municipis de Guixers, al Solsonès, i de Montmajor (enclavament de Valielles), al Berguedà.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Jordi Bartrès i Calsapeu

Jordi Bartrès i Calsapeu (Mataró, 16 de juny de 1985) és un ex-jugador d'hoquei sobre patins català, que jugà de davanter al CH Mataró, al CP Vilanova, al SHUM Maçanet i al CP Vic.

## Palmarès
### CH Mataró

* 1 Copa de la CERS (2008/09)

### CP Vilanova

* Subcampió Copa del Rei / Copa espanyola (2010)
* Subcampió Copa de la CERS (2010/11)

### Selecció espanyola

* Subcampió Campionat del Món sub-20 (2005)

## Referències

* ↑ «Jordi Bartrès i Calsapeu». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «8 - Jordi Bartrès». ClubPatíVic.cat. Arxivat de l'original el 2014-07-14. [Consulta: 2 juliol 2014].
* ↑ «Jordi Bartrès» (en castellà). HockeyNoticias.com. Arxivat de l'original el 2014-07-14. [Consulta: 2 juliol 2014].
* ↑ Freixa, Anna. «Revolució de fitxatges a l'OK Lliga». LaXarxa.com, 13-06-2014. [Consulta: 10 juliol 2014].
* ↑ «El segon títol consecutiu». El 9 Esportiu, 01-03-2010. [Consulta: 2 juliol 2014].
* ↑ «El Club Patí Vilanova, subcampió de la Copa CERS». Vilanova.cat, 08-05-2011. [Consulta: 2 juliol 2014].

## Enllaços externs

* Perfil a ClubPatiVic.cat Arxivat 2014-07-14 a Wayback Machine.
# Pangermanisme

El Pangermanisme (del grec pān-, tot, i Germania) és un moviment ideològic i polític partidari de la unificació de tots els pobles d'origen alemany en la Grossdeutschland (Gran Alemanya). Els seus orígens es troben en el concepte de predestinació d'Alemanya com rectora del món. Amb el suport per la política econòmica proteccionista de Friedrich List, es va impregnar amb Joseph-Arthur Gobineau d'un matís racista, que va ser heretat pel nazisme d'Adolf Hitler.

## Vegeu també

* Nacionalisme alemany
* Tercer Reich
* Partit Nacional Socialista dels Treballadors Alemanys
# Arghul

L'arghul (en àrabأرغول o يرغول), també escrit com a argul, arghoul, arghool, argol, o yarghul (Palestina), és un instrument musical tradicional d'Egipte. Ha estat emprat des de l'antic Egipte i continua essent, allí, un instrument tradicional.

## Característiques

L'arghul és un instrument aeròfon de llengüeta simple que consisteix en dos tubs: un de melòdic que té entre cinc i set forats, i un de més llarg que fa de bordó (en àrab ardiyya, que significa terra). La llengüeta simple és de tipus idioglòtica, tallada sobre una peça cilíndrica de canya que s'encaixa dins del tub. Per tant, pertany al grup dels clarinets dobles; segons la classificació de Hornbostel-Sachs pertany al grup 422.22 dels grups de clarinets. El seu timbre és semblant al del clarinet.
A diferència del mijwiz que se li assembla, l'arghul només té forats per als dits en un dels dos tubs, i el bordó està constituït per un tub desmuntable de manera que pot tenir llargades diverses i, d'aquesta manera, pot donar notes pedal diverses.
A les dues il·lustracions es pot veure el bordó totalment muntat. Un arghul pertanyent a la col·lecció del Conservatori reial de Brussel·les descrit per Victor Mahillon en el seu catàleg (No. 113), dona la següent afinació:
| TUB MELÒDIC | BORDÓ |
| Nombre de forats destapats | Sense cap afegit Amb l'afegit més curt Amb dos afegits: el més curt i el mitjà A l'afegit més llarg |
Els arghuls es toquen a Egipte i a altres països àrabs com a acompanyament de la dansa del ventre i altres tipologies d'interpretacions musicals àrabs. Una part molt important de la tècnica d'interpretació és la respiració circular.
Hi ha tres varietats d'arghuls: el petit (arghoul alasghar), el mitjà (arghoul alsoghayr), i el gran (arghoul alkebir).
El Çifte de Turquia i el Dozaleh de l'Iran són instruments de la mateixa família.

## Vegeu també

* Aulos
* Launeddas

## Referències

* ↑ Edward William Lane. An Account of the Manners and Customs of the Modern Egyptians
* ↑ Mahillon, Victor: Catalogue descriptif et analytique du musée du Conservatoire Royal de Bruxelles (Ghent, 1880), p. 141

## Enllaços externs

* Pàgina dedicada a l'arghul Arxivat 2007-10-30 a Wayback Machine.
* Construcció de l'arghul a Egipte, per Dominik Huber.
* Enregistrament d'arghul Arxivat 2007-09-26 a Wayback Machine.
# Dar Allouch

Dar Allouch (àrab: دار علوش, Dār ʿAllūx) és un poble de Tunísia situat a l'extrem nord-est de la península del cap Bon, a l'entrada del golf de Tunis. Es troba a 129 km de Tunis i a 80 km de Sicília. Administrativament dins de la governació de Nabeul i de la delegació de Hammam Ghezèze, forma una municipalitat que tenia 4.558 habitants el 2014.

## Paisatge

El poble disposa d'una platja i d'un bosc, anomenat Dar Chichou, de creació humana, que l'envolta. El juliol de 2011, el bosc de Dar Chichou fou devastat per un incendi i més de 400 hectàrees foren reduïdes a cendres.

## Economia

Els seus recursos agrícoles han impulsat la instal·lació d'indústria vinculada, especialment indústria conservera.

## Administració

Forma una municipalitat o baladiyya, amb codi geogràfic 15 24 (ISO 3166-2:TN-12). La municipalitat fou creada el 2 d'abril de 1966.
Al mateix temps, constitueix un sector o imada (codi geogràfic (15 58 52) de la delegació o mutamadiyya de Hammam Ghezaz (15 58).

## Referències

* ↑ «Populations, logements et ménages par unités administratives et milieux» (pdf) (en àrab). Arxivat de l'original el 5 d’agost 2020. [Consulta: 19 novembre 2017]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2019-10-31. [Consulta: 24 juliol 2022].
* ↑ Stéphane Brun. «De l'erg à la forêt. Dynamique des unités paysagères d'un boisement en région littorale : forêt des dunes de Menzel Belgacem, Cap Bon, Tunisie» (pdf) (en francès). [Consulta: 21 març 2019].
* ↑ Salem Chriha; Abdeljalil Sghari «Les incendies de forêt en Tunisie : séquelles irréversibles de la révolution de 2011» (en francès). Méditerranée, 121, 87-93. ISSN: 0025-8296 [Consulta: 25 juliol 2022].
* ↑ Melek Lakdar. «Incendie criminel : la forêt de Dar Chichou réduite en cendres» (en francès), 26-07-2011. [Consulta: 21 març 2019].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 136-138. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 48-52. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].

## Enllaços externs

* Dar Allouch - Lloc web oficial
# Pastisseria Targarona

La Pastisseria Targarona és una obra noucentista d'Igualada (Anoia) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Pastisseria noucentista que encara conserva els seus elements decoratius originals malgrat el remodelament de la façana a la planta baixa. Es tracta d'un edifici d'estatges de dos pisos d'alçada, de gran senzillesa ornamental amb domini total de la línia recta que accentua la verticalitat del conjunt. Destaca el trencament total entre els dos pisos i la façana de la planta baixa que, amb dues grans obertures amb arcs escarsers ens indiquen que ens trobem davant un establiment comercial.

## Referències

* ↑ «Pastisseria Targarona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].
# Palasca

Palasca (en cors Palasca ) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 117 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 20 | 72 | 84 | 85 | 115 | 117 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Jean-Louis De Marco | | |
# Castilhon de Larbost

Castilhon de Larbost (francès Castillon-de-Larboust) és un municipi occità de Comenge, a Gascunya,situat al departament de l'Alta Garona i a la regió d'Occitània.
# Tossal Gran (Sant Guim de la Plana)

* Aquest article tracta sobre la muntanya de Sant Guim de la Plan. Vegeu-ne altres significats a «Tossal Gran».
El Tossal Gran és una muntanya de 617 metres que es troba al municipi de Sant Guim de la Plana, a la comarca catalana de la Segarra.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Porterville

Porterville és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 39.615 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Porterville tenia 39.615 habitants, 11.884 habitatges, i 9.174 famílies. La densitat de població era de 1.091,8 habitants/km².
Dels 11.884 habitatges en un 47,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,1% hi vivien parelles casades, en un 17,7% dones solteres, i en un 22,8% no eren unitats familiars. En el 19,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,62.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 34,3% tenia menys de 18 anys, un 10,8% entre 18 i 24, un 28% entre 25 i 44, un 17,5% de 45 a 60 i un 9,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 29 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.046 $ i la renda mediana per família de 35.136 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.171 $ mentre que les dones 23.737 $. La renda per capita de la població era de 12.745 $. Entorn del 20,3% de les famílies i el 25,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Porterville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Porterville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Pangio alternans

Pangio alternans és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,6 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 45-48.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'est de Borneo (Indonèsia).

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 «Pangio alternans» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Kottelat, M. i A.J. Whitten 1996. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi: additions and corrections. Periplus Editions, Hong Kong. 8 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Antti Aarne

Antti Amatus Aarne [ˈɑntːi ɑːrnɛ] (Pori, 5 de desembre de 1867 - Hèlsinki, 5 de febrer de 1925) fou un folklorista i investigador dels contes finès.

## Vida

Aarne va estudiar a Rússia entre 1893 i 1898 i posteriorment va ser professor d'idiomes i director d'escoles secundàries de Rússia. Va rebre el doctorat 1908 amb la tesi Vergleichende Märchenforschungen ("Recerca comparada sobre els contes"). A partir de 1911 va ensenyar com a professor de recerca de poesia popular finlandesa i comparada a la Universitat de Hèlsinki, i des de 1922 com a professor emèrit.
Aarne és considerat juntament amb Julius i Kaarle Krohn, els seus mestres, com el fundador del mètode geogràfic-històric, també anomenat Escola finlandesa, de recerca sobre els contes. El 1910 va publicar una tipologia del conte de fades sota el títol Verzeichnis der Märchentypen mit Hilfe von Fachgenossen, que va ser revisat per primera vegada el 1928 i posteriorment reelaborat i completat el 1961 pel nord-americà Stith Thompson com a Classificació d'Aarne-Thompson.

## Publicacions

* "Die Zaubergaben: eine vergleichende Märchenuntersuchung" in: Journal de la Société finno-ougrienne XXVII
* Finnische Märchenvarianten. Verzeichnis der bis 1908 gesammelten Aufzeichnungen. Hamina 1911 (Folklore Fellows' communications; 5).
* Leitfaden der vergleichenden Märchenforschung. Hamina 1913 (Folklore Fellows' communications; 13).
* Schwänke über schwerhörige Menschen. Eine vergleichende Untersuchung. Hamina 1914 (Folklore Fellows' communications; 20).
* Der Mann aus dem Paradiese in der Literatur und im Volksmunde. Eine vergleichende Schwankuntersuchung. Hamina 1915 (Folklore Fellows' communications; 22).
* Der reiche Mann und sein Schwiegersohn. Vergleichende Märchenforschungen. Hamina 1916 (Folklore Fellows' communications; 23).
* Estnische Märchen- und Sagenvarianten. Verzeichnis der zu den Hurt'schen Handschriftsammlungen gehörenden Aufzeichnungen. Hamina 1918 (Folklore Fellows' communications; 25).
* Das estnisch-ingermanländische Maie-Lied. Eine vergleichende Untersuchung. Helsinki 1922 (Folklore Fellows' communications; 47).
* Das Lied vom Angeln der Jungfrau Vellamos. Eine vergleichende Untersuchung. Helsinki 1923 (Folklore Fellows' communications; 48).
* Die magische Flucht. Eine Märchenstudie. Helsinki 1930 (Folklore Fellows' communications; 92).

## Referències

* ↑ Sherman, Josepha. «Aarne, Antti ( 1867-1925)». A: Storytelling: An Encyclopedia of Mythology and Folklore. Taylor & Francis, 2015, p. 65–67. ISBN 978-1-317-45937-8 [Consulta: 4 gener 2019].

## Bibliografia

* Pirkko-Liisa Rausmaa: Aarne, Antti Amatus. in: Enzyklopädie des Märchens vol. 1 (1977), p. 1–4.
# Dapur

Dapur va ser una ciutat de Síria, propera a l'Orontes, probablement a la vall mitjana, al nord de Nuhase i al sud de Tunip. Les inscripcions egípcies la descriuen situada en terra de Naharin (Mitanni va dominar la regió al segle xv aC) o en terra d'Amurru, i era important a la regió durant la segona meitat del segle xiv aC i començament del segle xiii aC).
No es coneix la seva història però sens dubte va dependre de Mitanni fins que els hitites van imposar la seva hegemonia a la regió amb Subiluliuma I a la meitat del segle xiv aC. Al començament del segle xiii aC encara es trobava en mans hitites al temps de la batalla de Cadeix cap a l'any 1290 aC però poc després (uns quatre anys després) Ramsès II va travessar el riu dels Gossos (Nahr al-Kalb), va entrar a Amurru i l'exèrcit egipci va arribar fins a Dapur, on Ramsès es va fer erigir una estàtua. Cadeix, ben propera, va quedar dins dels seus dominis però al cap d'un any Dapur tornava a ésser hitita i un any després tornava a ser atacada per Ramsès. Aquí el faraó diu que va guanyar la batalla sense problemes i que no es va posar l'uniforme fins al cap de dues hores d'iniciada la batalla; però aquesta victòria no li va servir de gaire perquè pocs anys després va haver de fer la pau amb els hitites i va haver de reconèixer el seu control sobre la regió.

## Referències

* ↑ Bernabé, Alberto. Historia y leyes de los hititas: textos del Reino Medio y del Imperio Nuevo. Tres Cantos: Akal, 2004, p. 57, 169. ISBN 8446022532.
* ↑ Bryce, Trevor. El reino de los hititas. Madrid: Cátedra, 2001, p. 298, 346. ISBN 8437619181.
# Víctor Said Armesto

Víctor Said Armesto (Pontevedra, 13 d'agost de 1871 - Madrid, 17 de juliol de 1914) va ser escriptor i professor de llengua i literatura gallego-portugueses, sent el primer en aquesta especialitat.
Era fill de l'educador Krausista (veieu Krausisme), Federico Sáiz i d'Amalia Armesto Aldao (cosina d'Indalecio Armesto). Ja amb 15 anys va dirigir la publicació "La Guindilla". Va estudiar Dret i Filosofia a la Universitat de Santiago de Compostel·la, doctorat a Madrid. Allà pertanyia a la lògia maçònica "Comuneros de Castilla". El 1902 es va casar amb Amadora Santoro, amb qui va tenir set fills. El 1905 es va encarregar, juntament amb Casto Sampedro y Folgar, de preparar la fundació de la Real Academia Galega. El 1907 es va incorporar a Solidaritat Gallega. Va obtenir la càtedra i, després d'ensenyar a Reus i Lleó, va tornar al batxillerat de Pontevedra. Va col·laborar en premsa local, estatal i nord-americana, com El Heraldo, El País, La Nación, Blanco y Negro, La Justicia, La Ilustración Española y Americana o Galicia Literary. La seva biblioteca, en part heretada del seu oncle Indalecio, es conserva al Museu Provincial de Pontevedra.

## Obra

* Estrofas (1884).
* Amor y celos (1887).
* Análisis y ensayos (1897); inclou: Un libro modernista; assaig sobre un llibre de Valle-Inclán Féminas.
* La leyenda de Don Juan (1908).
* Las Mocedades del Cid.
* Poesía popular gallega.
* Colección de romances en llengua gallega.
* Notas per a un diccionari etimológic gallec.
* Retoños al minuto (entremés).
* Cancionero musical de Galicia (1910, premi, da Academia de Belas Artes en 1911); Inclou 88 romances, descripció de balls i instruments, i 473 melodías.
* Orígenes poéticos de El Burlador de Sevilla.
* El Convidado de piedra.
* Tristán y la literatura mística.
* La flor del agua, sarsuela musicada por Conrado del Campo.

## Bibliografia

* "Said Armesto, Victor". Gran Enciclopedia Galega (DVD). El Progreso. 2005. ISBN 84-87804-88-8.
* Víctor Said Armesto. A lección dun cidadan libre. A Coruña: Fundación Barrié. 2014. ISBN 978-84-9752-116-1.
* Víctor Said Armesto e o seu tempo. Perspectivas críticas. A Coruña: Fundación Barrié / Museo do Pobo Galego / Deputación de Pontevedra. 2015. ISBN 978-84-9752-135-2.
* Couceiro Freijomil, Antonio (1951-54). Diccionario bio-bibliográfico de escritores (en castelán). Bibliófilos Gallegos.
* Tettamancy, Francisco (1917). Víctor Said Armesto (Traballo leído na noite do 3 de agosto de 1917, con motivo do homenaxe consagrado pol-a “Irmandade da Fala” na Cruña para honral-a memoria de tan ilustre escritor.). Imprenta Obreira, A Cruña.
* Villanueva, Carlos (2014). Víctor Said Armesto. Una vida de romance. Santiago de Compostela: Consorcio de Santiago. ISBN 978-84-16183-10-4.
# Castellfollit de Riubregós

Castellfollit de Riubregós és un municipi situat a la vall del Llobregós, comarca de l'Anoia pertanyent a l'Alta Segarra. Les festes locals són el 22 de gener, sant Vicenç d'Osca, i el 16 d'agost, sant Roc. El poble és d'origen medieval i nascut en terres de frontera, a redós d'un castell que encara avui s'alça majestuós i emblemàtic entre les seves pròpies ruïnes. L'economia del poble està basada en l'agricultura, la ramaderia i els serveis.

## Història

Tot i que dins el terme municipal s'han localitzat minses restes de prehistòria i es coneixen assentaments de l'època ibèrica i romana, el nucli actual de la vila no s'origina fins ben entrada l'edat mitjana, quan les necessitats estratègiques de l'època obliguen a la construcció del castell en els punts més alts del lloc on confluïen el camí Ral, que venia d'Igualada i anava cap a Ponts, i el camí de la Sal, que venia de Cardona i menava cap a Cervera. La fortalesa existia ja als voltants de l'any 1000 com a possessió dels comtes de Cerdanya (si no abans com a baluard del Califat de Còrdova), quan la frontera que els separava dels comtats catalans es trobava més al nord del país.

## Geografia

* Llista de topònims de Castellfollit de Riubregós (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc)

## Comunicacions

S'hi accedeix per la carretera C-1412a, que enllaça l'A2 (antiga N-II) al terme de Jorba, amb Ponts. Les poblacions més properes seguint aquesta via són Calaf (10,2 km) on hi ha estació de tren i Torà de Riubregós (5,3 km).

## Demografia

| 1497 f | 1515 f | 1553 f | 1717 | 1787 | 1857 | 1877 | 1887 | 1900 | 1910 |
| 38 | 22 | 41 | 258 | 598 | 883 | 688 | 678 | 410 | 405 |
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1990 | 1992 | 1994 |
| 432 | 421 | 380 | 378 | 439 | 331 | 276 | 274 | 249 | 249 |
| 1996 | 1998 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 | 2008 | 2010 | 2012 | 2014 |
| 238 | 239 | 233 | 224 | 219 | 201 | 192 | 197 | 184 | 177 |
| 2016 | 2018 | 2020 | 2022 | 2024 | 2026 | 2028 | 2030 | 2032 | 2034 |
| 165 | 156 | 162 | 159 | - | - | - | - | - | - |
1497-1553: focs; 1717-1981: població de fet; 1990- : població de dret (més info.) :

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Anoia

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/723/2008, de 3 de març, per la qual es dona conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Castellfollit de Riubregós.» (HTML). DOGC num. 5092, 17-03-2008. [Consulta: 23 juny 2010].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de l'Ajuntament
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya