OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Auge (Ardenes)

Auge és un municipi francès situat al departament de les Ardenes i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 60 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Auge era de 60 persones. Hi havia 26 famílies de les quals 9 eren unipersonals (9 dones vivint soles i 9 dones vivint soles), 13 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 31 habitatges, 27 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 31 habitatges eren cases. Dels 27 habitatges principals, 19 estaven ocupats pels seus propietaris, 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien tres cambres, 6 en tenien quatre i 19 en tenien cinc o més. 22 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 13 habitatges hi havia un automòbil i a 10 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Auge el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 8 | 30 a 34 | 4 |
| 8 | 25 a 29 | 8 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 39 persones, 34 eren actives i 5 eren inactives. De les 34 persones actives 32 estaven ocupades (21 homes i 11 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 5 persones inactives 2 estaven jubilades i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un taller de reparació d'automòbils i de material agrícola.
L'any 2000 a Auge hi havia 7 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Auge a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Auge a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
Viccionari
# Conway (Pennsilvània)

Conway és un borough al Comtat de Beaver (Pennsilvània) als Estats Units d'Amèrica. Aquest nucli de població densament poblat és a la riba del riu Ohio i en l'àrea metropolitana de Pittsburgh. Conway és el lloc d'una important estació ferroviària de triatge, propietat de Norfolk Southern Railway i que heretà de Conrail, empresa que desenvolupà originalment el trànsit ferroviari de Pennsilvània.

## Demografia

Segons el censde 2000, hi havia 2.290 persones, 988 cases, i 656 famílies que vivien a la ciutat. Hi havia 1.026 habitatges amb una densitat mitjana de 316,9 habitatges/km². La distribució per races, segons els criteris d'etnicitat del cens, de la ciutat era 98,25% blancs, 1,27% afroamericans, 0,04% d'altres races, i un 0,39% de dues o més races. El 0,48% de la població eren hispànics o llatins de qualsevol raça.
Hi havia 988 cases de les quals corresponia 23,7% tenien nens de menys de 18 que vivien amb ells, en un 53,8% hi havia parelles casades convivint, 8,9% tenien un cap de família femení sense presència del marit i 33,6% no eren unitats familiars. El 31,0% de totes les cases tenien un sol habitant i un 19,2% tenien alguna persona anciana de 65 anys o més. La mitjana d'habitants per casa era de 2,30 i la mitjana d'habitants per unitat familiar era de 2,87.
La població es repartia 18,7% tenia menys de 18 anys, 7,1% a 18 i 24, un 25,4% entre 25 i 44, un 25,4% de 45 a 64, i el 23,4% 65 anys o més. La mitjana d'edat va ser de 44 anys. Per cada 100 dones hi ha 89,4 homes. Per cada 100 dones majors de 18 anys, havia 85,4 homes.
La renda mediana per habitatge a la ciutat era $ 34.181, i la renda mediana per família $ 46.250. Els homes tenien una renda mediana de 36.167 $ contra $ 23.516 per a les dones. La renda per capita de la població era de $ 18.699. El 7,6% de la població i 4,8% de famílies estaven sota del llindar de pobresa. De la població total, el 7,1% dels menors de 18 anys i el 10,0% dels majors de 65 per vivien sota del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «American FactFinder». Oficina del Cens dels Estats Units. [Consulta: 31 gener 2008].
# Iangreyita

La iangreyita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el seu nom en honor del Dr. Ian Edward Gray (1944), científic investigador en cap de CSIRO Minerals, a Melbourne, Austràlia, per les seves contribucions a la mineralogia, la cristal·lografia i la indústria de processament de minerals.

## Característiques

La iangreyita és un fosfat de fórmula química Ca₂Al₇(PO₄)₂(PO₃OH)₂(OH,F)$_{15}$·8H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2010. Cristal·litza en el sistema trigonal. Visualment similar a diversos minerals tipus alunita (p. Ex., crandal·lita, plumbogummita), així com a la krasnoïta i a la perhamita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la iangreyita pertany a «08.DE: fosfats, amb cations només de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ = 3:1» juntament amb els següents minerals: senegalita, aldermanita, fluellita, bulachita, zapatalita, ceruleïta i juanitaïta.

## Formació i jaciments

Va ser descrita gràcies als exemplars trobats en dos indrets diferents: a la localitat de Krásno, a la regió de Karlovy Vary (República Txeca); i a la mina Silver Coin, a la localitat de Valmy (Nevada, Estats Units). També ha estat descrita a Herrebøkasa, a la localitat d'Aspedammen (Østfold, Noruega) i a Lucin, a l'estat de Utah (Estats Units).

## Referències

* ↑ «Iangreyite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 novembre 2017].
# Marcella Pattyn

Marcella Pattyn (Mbanza-Ngungu, 18 d'agost de 1920 - Kortrijk, 14 d'abril de 2013) és considerada tradicionalment la darrera beguina.

## Biografia

Nascuda al Congo belga l'any 1920, Marcella Pattyn va voler unir-se a un orde missioner des de ben petita. Tanmateix, va ser rebutjada per diverses ordres perquè estava gairebé cega. Va ser acceptada al beguinatge d'Elisabet d'Hongria a Sint-Amandsberg, Gant el 1941. Tenia talent musical i tocava l'orgue, el banjo i l'acordió.
Es va traslladar al beguinatge de Santa Elisabet a Kortrijk el 1960, on es va convertir en una d'una comunitat on sumaven nou beguines. Va ser l'última a unir-se a aquesta comunitat.
En el seu 91è aniversari, com que ja se sabia que era l'última beguina, l'alcalde de Kortrijk i exministre de Justícia de Bèlgica, Stefan De Clerck va dir: "Ets una peça del patrimoni mundial. Encara no pots marxar!".
Va morir el 14 d'abril de 2013 a l'edat de 92 anys i va ser enterrada al cementiri de Sant Joan de Kortrijk el 19 d'abril de 2013, a la volta de les beguines.

## Referències

* ↑ Rourera, Mireia. «"Les beguines feien por perquè parlaven de Déu sense intermediari"». [Consulta: 11 març 2023].
* 1 2 «Obituary: Marcella Pattyn». The Economist, 27-04-2013. [Consulta: 16 maig 2013].
* ↑ «Obituary: Marcella Pattyn». The Daily Telegraph, 16-05-2013. [Consulta: 16 maig 2013].
* ↑ Carton, Wouter. «Laatste begijntje ter wereld overleden in Kortrijk» (Dutch). VRT, 14-04-2014. Arxivat de l'original el 18 abril 2013. [Consulta: 14 abril 2014].
# Sigànids

Els sigànids (Siganidae) són una família de peixos teleostis de l'ordre dels perciformes, subordre Acanthuroidei. Està representada per un únic gènere, Siganus.

## Distribució i hàbitat

Aquests peixos es troben en aigües poc profundes del Mediterrani oriental i dels oceans Índic i Pacífic.

## Taxonomia

Comprèn 28 espècies:
* Siganus argenteus – (Quoy i Gaimard, 1825)
* Siganus canaliculatus – (Park, 1797) (podria pertànyer a S. fuscescens)
* Siganus corallinus – (Valenciennes, 1835) (probablement diverses espècies)
* Siganus doliatus – Guérin-Méneville, 1829
* Siganus fuscescens – (Houttuyn, 1782)
* Siganus guttatus – (Bloch, 1787)
* Siganus javus – (Linnaeus, 1766)
* Siganus labyrinthodes – (Bleeker, 1853)
* Siganus lineatus – (Valenciennes, 1835)
* Siganus luridus – (Rüppell, 1829)
* Siganus magnificus – (Burgess, 1977)
* Siganus niger – Woodland, 1990
* Siganus puelloides – Woodland & Randall, 1979
* Siganus puellus – (Schlegel, 1852)
* Siganus punctatissimus – Fowler & Bean, 1929
* Siganus punctatus – (Schneider i Forster, 1801)
* Siganus randalli – Woodland, 1990
* Siganus rivulatus – Forsskål, 1775
* Siganus spinus – (Linnaeus, 1758)
* Siganus stellatus – (Forsskål, 1775)
* Siganus sutor – (Valenciennes, 1835).
* Siganus trispilos – Woodland & Allen, 1977
* Siganus unimaculatus – (Evermann & Seale, 1907)
* Siganus uspi – Gawel & Woodland, 1974
* Siganus vermiculatus – (Valenciennes, 1835)
* Siganus virgatus – (Valenciennes, 1835)
* Siganus vulpinus – (Schlegel & Müller, 1845)
* Siganus woodlandi Randall & Kulbicki, 2005

## Notes

* ↑ "Siganus". FishBase. Ed. Ranier Froese i Daniel Pauly. {{{month}}} del 2006. N.p.: FishBase, 2006.
* ↑ Debelius, H. (1997). Mediterranean and Atlantic Fish Guide. ISBN 978-3925919541

## Referències

* FishBase (2004): Family Siganidae - Rabbitfishes. Version of 2004-NOV-22. Retrieved 2008-AUG-31.
* FishBase (2006): Siganus species. Version of 2006-MAR-14. Retrieved 2008-AUG-31.
* Kuriiwa, Kaoru; Hanzawa, Naoto; Yoshino, Tetsuo; Kimura, Seishi & Nishida, Mutsumi (2007): Phylogenetic relationships and natural hybridization in rabbitfishes (Teleostei: Siganidae) inferred from mitochondrial and nuclear DNA analyses. Mol. Phylogenet. Evol. 45(1): 69–80. doi:10.1016/j.ympev.2007.04.018 (HTML abstract)
* Taylor, G. (2000): Toxic fish spine injury: Lessons from 11 years experience. J. South Pac. Underwater Med. Soc. 30(1). PDF fulltext Arxivat 2010-04-16 a Wayback Machine.
# Stenopelix valdensis

Stenopelix valdensis és una espècie de petit dinosaure ornitisqui que va viure al Cretaci inferior en el que actualment és Alemanya. Era un paquicefalosaure basal de l'estatge faunístic del Barremià del Cretaci. Aquesta espècie, única del gènere, es basa en un esquelet parcial al que li manca el crani, i la seva classificació es basa en les característiques de la cintura pelviana.

## Referències

* Stenopelix a The Dinosaur Encyclopaedia Arxivat 2010-01-02 a Wayback Machine. a Dino Russ's Lair (anglès)
* Stenopelix a Thescelosaurus! (anglès)
# Tadeusz Rut

Tadeusz Rut (Przeworsk, 11 d'octubre de 1931 - Varsòvia, 27 de març de 2002) fou un atleta polonès, especialista en el llançament de martell i de disc, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on disputà dues proves del programa d'atletisme. En el llançament de martell fou catorzè, mentre en el llançament de disc no es classificà per disputar la final. En aquests Jocs fou l'abanderat polonès en la cerimònia inaugural. Quatre anys més tard, als Jocs de Roma, guanyà la medalla de bronze en el llançament de martell, rere el soviètic Vasily Rudenkov i l'hongarès Gyula Zsivótzky. La seva tercera i darrera participació en uns Jocs fou el 1964, a Tòquio, on fou desè en la final del llançament de martell.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or en el llançament de martell del Campionat d'Europa d'atletisme de 1958. Durant la seva carrera va guanyar vuit títols nacionals, set en llançament de martell (1955 a 1958, 1961, 1964 i 1965) i un en el de disc (1956), alhora que va establir 18 rècords nacionals.

## Millors marques

* Llançament de martell. 67,07 metres (1964)
* Llançament de disc. 51,04 metres (1959)
* Llançament de pes. 15,82 metres (1962)

## Referències

* ↑ «Olympedia – Tadeusz Rut». [Consulta: 5 desembre 2021].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 13 maig 2020].
* ↑ «European Championships (Men)». [Consulta: 29 novembre 2021].
* ↑ «Tadeusz Rut – Polski Komitet Olimpijski» (en polonès). [Consulta: 5 desembre 2021].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 29 novembre 2021].
# Bambiraptor feinbergi

Bambiraptor feinbergi és un gènere representat per una única espècie de dinosaure teròpode dromeosàurid, que va viure a la fi del període Cretaci superior, fa aproximadament 75 milions d'anys, al Campanià, al territori que actualment és Amèrica del Nord. Bambiraptor és un dels dinosaures més petits que es coneixen, però tènia un dels cervells més grossos.
Descobert per científics de la Universitat de Kansas, Universitat Yale, i la Universitat de Nova Orleans. Quan estava viu Bambiraptor hauria mesurat al voltant, de 0,3 metres d'alt i 0,7 de llarg pesant solament 2 quilograms, encara que l'espècimen podria ser un individu jove, sent proposat que Bambiraptor sigui realment Saurornitholestes jove, encara que ningú n'està segur. Bambiraptor tenia un cervell de grandària més petita que els ocells moderns. A causa del seu gran cerebel, que pot indicar una agilitat més alta i una intel·ligència més alta que altres dromeosàurids, David A. Burnham ha presumit que Bambiraptor feinbergi pot haver estat arbori. La vida en els arbres va poder haver requerit la pressió evolutiva que va donar lloc a un cervell més gros. Burnham també ofereix una hipòtesi alternativa que un cervell més gros es podria seleccionar para com a resultat de caçar preses més àgils tals com a llangardaixos i mamífers. Bambiraptor tenia el cervell més gros per a la seva grandària que qualsevol dinosaure descobert, encara que la grandària del cervell pugui ser a causa de la seva edat, perquè els animals joves tendeixen a tenir quocients més grans del cervell/cos comparats als adults. També tenia braços molt llargs i una espoleta ben desenvolupada.
# Submarí Ro-110

El submarí japonès Ro-110 fou un submarí de la classe Ro-100 construït per a la Marina Imperial Japonesa durant la Segona Guerra Mundial. La seva construcció es va iniciar el 20 agost 1942, avarat el 26 gener 1943 i completat el 6 de juliol de 1943. Va ser enfonsat en el 12 de febrer de 1944.

## Disseny i descripció

Els submarins de classe Ro-100 eren uns submarins de defensa costanera de mida mitjana, derivats dels submarins Tipus Kaichū. Podien desplaçar un pes de 611 tones en la superfície, i de 795 tones quan estava submergit. Els submarins mesuraven 60,9 metres de llargada, i 3,51 metres d'amplada. Tenien un doble casc i es podien submergir fins a 75 metres sota el nivell del mar.
Per al seu moviment en superfície, el submarí estava potenciat per dos motors dièsel de 373 kW, cadascun potenciava una hèlice. Quan estava submergit per un motor elèctric de 283 kW (380 hp). Podien arribar a una velocitat de 26,3 km/h (14,2 nussos nautics) en la superfície i de 15 km/h (8 nusos nautics) submergit. En la superfície, els submarins de la classe Ro-100 podien arribar a 6500 km (3500 milles nautiques) a una velocitat de 22 km/h (12 nusos nautics) o de 110 km (60 milles nautiques) a una velocitat de 5,6 km/h (3 nusos nautics).
Els submarins estaven armats amb quatre tubs interns per a torpedes de 53,3 cm, amb un total de 8 torpedes carregats a bord del submarí. També estaven armats amb dos canons Tipus 96 de 25 mm en montures per al foc anti aèri, o un canó de l'Any 3 de 8 cm/40 L/40 de tipus anti aèri.

## Construcció i carrera

Va ser construït en la drassana de Kawasaki-Kōbe, en el 20 d'agost de 1942, i possat en marxa en el 26 de gener de 1943 i completat en el 6 de juliol de 1943. El Ro-110 va ser enfonsat pel HMAS Launceston (J179), el HMAS Ipswich (J186) i el INS Jumna, en el Golf de Bengala, en el 12 de febrer de 1944, a 17°25'N 83°21'E.

## Referències

* ↑ Carpenter & Dorr, p. 123
* ↑ Chesneau, p. 204
* ↑ Bagnasco, p. 193

## Vegeu també

* Submarí
* Marina Imperial Japonesa

## Bibliografia

* Bagnasco, Erminio. Submarines of World War Two. Annapolis, Maryland: Naval Institute Press, 1977. ISBN 0-87021-962-6.
* Carpenter, Dorr B.; Polmar, Norman. Submarines of the Imperial Japanese Navy 1904–1945. Londres: Conway Maritime Press, 1986. ISBN 0-85177-396-6.
* Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946. Greenwich, UK: Conway Maritime Press, 1980. ISBN 0-85177-146-7.
* ; Kingsepp, Sander«IJN Submarine RO-110: Tabular Record of Movement». SENSUIKAN! Stories and Battle Histories of the IJN's Submarines. Combinedfleet.com, 2013. [Consulta: 18 agost 2015].
# Sultan-Iangui-Iurt

Sultan-Iangui-Iurt (en rus: Султан-Янги-Юрт) és un poble del Daguestan, a Rússia, que el 2019 tenia 9.830 habitants. Pertany al districte rural de Kiziliurt.

## Referències

* ↑ Закон Республики Дагестан от 13 января 2005 года № 6 «О статусе и границах муниципальных образований Республики Дагестан»
# Batarà cendrós

El batarà cendrós (Thamnophilus nigrocinereus) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la vegetació de illes fluvials, manglars i selva pluvial de les terres baixes fins als 500 m del sud-est de Colòmbia, sud de Veneçuela, Guaiana Francesa i nord del Brasil amazònic.

## Referències

* ↑ «Batarà cendrós». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# Shenorock

Shenorock és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 1.887 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Shenorock tenia 1.887 habitants, 650 habitatges, i 505 famílies. La densitat de població era de 1.055,9 habitants per km².
Dels 650 habitatges en un 42,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,9% hi vivien parelles casades, en un 8,5% dones solteres, i en un 22,2% no eren unitats familiars. En el 18,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,9 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,33.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,5% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 33% entre 25 i 44, un 24,2% de 45 a 60 i un 7,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 73.333 $ i la renda mediana per família de 79.534 $. Els homes tenien una renda mediana de 50.909 $ mentre que les dones 38.080 $. La renda per capita de la població era de 25.821 $. Entorn de l'1,9% de les famílies i el 2,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Shenorock». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Shenorock». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Shakshuka

La shakshuka (àrab: شكشوكة, xakxūka) és un plat d'Orient Mitjà preparat amb tomàquets guisats, espècies i ous. Es prepara a foc lent, començant amb els vegetals i les espècies; un cop cuits, s'afegeixen els ous. Aquest menjar és molt semblant al plat turc anomenat menemen i al plat mexicà conegut com a huevos rancheros.
A la cuina d'Israel, el plat es prepara amb ous, tomàquets, ceba o all. La shakshuka es menja normalment amb pa de pita, com molts dels plats de la cuina de l'Orient Mitjà o amb pa blanc, que es suca en el menjar. Encara que no és un plat gaire comú en la cultura occidental, la shakshuka es troba arreu del Món, als restaurants de menjar israelià o sefardita que són caixer.
La popularitat d'aquest plat s'està fent més gran entre els jueus de la diàspora. Hi ha variacions d'aquest plat, com la shakshuka amb pebrots verds, i fins i tot canviant els ous per tofu.

## Referències

* ↑ Claudia Roden, The new book of Middle Eastern food, p. 168
* ↑ http://www.sooogood.org/iraqi_food_recipes/shakshuka.html

## Vegeu també

* Şakşuka
* Gastronomia àrab
* Gastronomia del Magrib

## Enllaços externs

* Recepta del Ministeri Israelià de Relacions Exteriors
# Selecció femenina de futbol de França

La selecció femenina de futbol de França representa al país a les competicions de seleccions de futbol femení. Ha estat activa entre 1920 i 1932 i des de 1971 fins a l'actualitat. Els seus majors èxits són una 4a posició al Mundial 2011 i una altra als Jocs Olímpics de Londres.

## Última convocatòria

* Convocatòria per als Jocs Olímpics 2016
| Porteres | Defenses | Migcampistes | Davanteres |
| Sarah Bouhaddi Méline Gérard 0 0 0 0 0 0 | Sabrina Delannoy Kheira Hamraoui Amandine Henry Jessica Houara Sakina Karchaoui Amel Majri Griedge Mbock-Bathy Wendie Renard | Camille Abily Élise Bussaglia Kadidiatou Diani Kheira Hamraoui Élodie Thomis 0 0 0 | Marie-Laure Delie Claire Lavogez Eugénie Le Sommer Louisa Necib 0 0 0 0 |

### Jugadores per club

| Olympique Lió | Abily - Bouhaddi - Gérard - Lavogez - Le Sommer - Majri - Mbock-Bathy - Necib - Renard - Thomis |
| Paris Saint-Germain | Delannoy - Delie - Hamraoui - Houara |
| FCF Juvisy Montpellier HSC Portland Thorns VfL Wolfsburg | Diani Karchaoui Henry Bussaglia |

## Trajectòria

¹ Fase de grups. Selecció eliminada mitjor possicionada en cas de classificació, o selecció classifica pitjor possicionada en cas d'eliminació.
JOCS OLÍMPICS :
| Edició | Classificació | Classificació | Fase final | Fase final | Fase final | Fase final | Fase final |
| Edició | Fase regular | Play-offs | Setzens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Semifinals | Final / Bronze |
| 1996 | Mundial 1995 |
| 2000 | Mundial 1999 |
| 2004 | Mundial 2003 |
| 2008 | Mundial 2007 |
| 2012 | Mundial 2011 | | | Corea Nord ¹ | Suècia | Japó | Canadà |
| 2016 | Mundial 2015 | | | Nova Zelanda ¹ | Canadà |
| MUNDIAL ||||||||||
| Edició | Classificació | Classificació | Fase final | Fase final | Fase final | Fase final | Fase final |
| Edició | Fase regular | Play-offs | Setzens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Semifinals | Final / Bronze |
| 1991 | Eurocopa 1991 |
| 1995 | Eurocopa 1995 |
| 1999 | Finlàndia ¹ |
| 2003 | Ucraïna ¹ | Dinamarca | | Noruega |
| 2007 | Anglaterra ¹ |
| 2011 | Islàndia ¹ | Itàlia | | Nigèria | Anglaterra | Estats Units | Suècia |
| 2015 | Austria ¹ | | Mèxic ¹ | Corea Sud | Alemanya |
| EUROCOPA ||||||||||
| Edició | Classificació | Classificació | Fase final | Fase final | Fase final | Fase final | Fase final |
| Edició | Fase regular | Play-offs | Setzens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Semifinals | Final / Bronze |
| 1984 | Itàlia ¹ |
| 1987 | Suècia ¹ |
| 1989 | Bèlgica ¹ | Itàlia |
| 1991 | Suècia ¹ |
| 1993 | Dinamarca ¹ |
| 1995 | Itàlia ¹ |
| 1997 | Països Baixos ¹ | Finlàndia | | | Espanya ¹ |
| 2001 | Països Baixos ¹ | | | | Noruega ¹ |
| 2005 | Hongria ¹ | | | | Noruega ¹ |
| 2009 | Sèrbia ¹ | | | Islàndia ¹ | Països Baixos |
| 2013 | Gal·les ¹ | | | Rússia ¹ | Dinamarca |
| 2017 | |

## Referències

* ↑ The Guardian
# Seltsó

«Seltsó» té aquests significats:
* Seltsó (Leningrad), localitat de l'óblast de Leningrad, a Rússia
* Seltsó (Briansk), ciutat de l'óblast de Briansk, a Rússia