OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gryon

Gryon és una ciutat i municipi de Suïssa del cantó de Vaud i el districte d'Aigle.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Gran Premi d'Itàlia de Motocròs

«Gran Premi d'Itàlia de Motocròs» té aquests significats:
* Gran Premi d'Itàlia de Motocròs 125cc, celebrat fins al 2003
* Gran Premi d'Itàlia de Motocròs 250cc, celebrat fins al 2003
* Gran Premi d'Itàlia de Motocròs 500cc, celebrat fins al 2003
* Gran Premi d'Itàlia de Motocròs 125, 250 i 500cc, celebrat entre 2001 i 2003
* Gran Premi d'Itàlia de MX1 i MX2, celebrat d'ençà de 2004
* Gran Premi d'Itàlia de MX3, celebrat d'ençà de 2004

## Vegeu també

* Gran Premi de San Marino de Motocròs 125cc, celebrat fins al 2000
* Gran Premi de San Marino de Motocròs 250cc, celebrat fins al 1997
* Gran Premi de San Marino de Motocròs 500cc, celebrat fins al 1992
# Antonio Valentín Casanova

Antonio Valentín Casanova (Còrdova, 25 d'abril de 1965) és un exfutbolista andalús, que ocupava la posició de davanter.
Va començar a destacar al Reial Betis, amb qui debuta a primera divisió a la temporada 87/88, en la qual disputa 9 partits i marca dos gols. Durant els anys següents hi seria suplent al conjunt andalús, encara que gaudeix de força minuts. La temporada 90/91, juga 29 partits i marca 2 gols, però el Betis perd la categoria i baixa a Segona Divisió. La temporada 91/92 fitxa pel CE Castelló, que acabava de baixar també de la màxima categoria. És titular i marca un gol. A l'any posterior, passa a la suplència, però aconsegueix set gols en 17 partits. Després de militar al Córdoba CF, el 1995 fitxa pel CF Extremadura. Amb el club extremeny disputa 25 partits, en una temporada que culmina amb l'històric ascens dels d'Almendralejo a primera divisió.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Verdoble

El Verdoble és un curs d'aigua que neix a Occitània, a la comarca de les les Corberes, i desemboca a la Catalunya del Nord, a la comarca del Rosselló. És un dels afluents per l'esquerra de l'Aglí.
Neix dins el terme de Solatge i recorre les Corberes fins a Pasiòls, on entra dins el Rosselló marcant un traçat molt sinuós pel terme de Talteüll i desemboca a l'Aglí per l'esquerra, dins el terme d'Estagell.
El topònim Verdoble és mencionat per Plini el Vell, qui, referint-se al riu que actualment porta el nom d'Aglí, l'anomena flumen Vernodubrum, un topònim clarament cèltic. En el moment que l'Aglí prengué el nom que avui en dia l'identifica, el Verdoble degué prendre el nom que l'Aglí abandonava. El topònim torna a aparèixer documentat en manuscrits del segle ix amb formes llatinitzants com Vernodupli i Vernedupli. La pronúncia local és [bəɾ'ðublə], en català rossellonès, i [beɾ'ðuble], en occità llenguadocià.

## Referències

* ↑ El marcat traçat del Verdoble, des de l'extrem superior esquerre a inferior central en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Plini, Naturalis Historia, III, 32.
# Fístula obstètrica

La fístula obstètrica és una afecció mèdica en què es desenvolupa un forat (que comunica o fístula) al canal del part com a conseqüència del part. Això pot estar entre la vagina i el recte, l'urèter o la bufeta. Pot provocar incontinència urinària o fecal. Les complicacions poden incloure depressió, infertilitat i aïllament social.
Els factors de risc inclouen la distòcia, el mal accés a l'atenció mèdica, la desnutrició i l'embaràs en l'adolescència. El mecanisme subjacent és un flux sanguini deficient a la zona afectada durant un període prolongat (com en el part prolongat). El diagnòstic es basa generalment en símptomes i es pot recolzar amb l'ús de blau de metilè.
Les fístules obstètriques són gairebé totalment prevenibles amb un ús adequat de la cesària. El tractament sol ser per cirurgia. Si es tracta precoçment, l'ús d'un catèter urinari pot ajudar a la curació. L'assessorament també pot ser útil. S'estima que hi ha 2 milions de dones a l'Àfrica subsahariana, Àsia, la regió àrab i Amèrica Llatina, amb uns 75.000 casos nous que es desenvolupen a l'any. Es produeix molt rarament al món desenvolupat. Es considera una malaltia de la pobresa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 «Obstetric fistula» (en anglès), 08-05-2017.
* 1 2 «10 facts on obstetric fistula», 01-05-2014.
* ↑ Shaw's Textbook of Operative Gynaecology - E-Book (en anglès). Elsevier Health Sciences, 2013, p. 370. ISBN 978-8131234815.
* 1 2 «Obstetric fistulas: a clinical review». International Journal of Gynaecology and Obstetrics, 99 Suppl 1, 01-11-2007, pàg. S40-6. DOI: 10.1016/j.ijgo.2007.06.021. PMID: 17868675.
* ↑ Disch, Lisa; Hawkesworth, Mary. The Oxford Handbook of Feminist Theory (en anglès). Oxford University Press, 2015, p. 821. ISBN 9780199328598.
# Felipe de Cáceres

Felipe de Càceres va ser un conqueridor i colonitzador espanyol, natural de Madrid.
Quan Juan Ortiz de Zárate va partir cap a Espanya per a confirmar el seu nomenament d'adelantado, va delegar el comandament en l'oficial reial interí Felip de Càceres. Va exercir com a governador interí del Riu de la Plata, amb seu a Asunción, entre 1566 i 1569.

## Referències

* ↑ González Ochoa, José María. «Felipe de Cáceres» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 22 novembre 2021].
* ↑ «En 1568 llegó a Asunción Felipe de Cáceres» (en castellà). República del Paraguai. [Consulta: 22 novembre 2021].
# Sri Mahamariamman

Sri Mahamariamman és un mandir a George Town a l'estat malai de Penang. El temple hinduista més antic de l'estat, va ser construït el 1833 i presenta escultures de divinitats a l'entrada principal i a la façana.
També es coneix com el temple indi de Queen Street. Al llarg dels anys, el temple ha estat conegut amb diversos noms: Sri Muthu Mariamman, Sri Arulmigu Mahamariamman i Sri Mariamman. Es va convertir en un lloc de culte el 1801 i es va convertir en temple el 1833.
El temple es troba al centre de la ciutat de George Town a Lebuh Queen (Queen Street) i l'entrada posterior es troba a Jalan Masjid Kapitan Keling (Pitt Street), entre Lebuh Pasar i Lebuh Chulia. Situat al barri de Little India, el temple reflecteix el ric patrimoni cultural de la ciutat. Les oracions solen ser realitzades pels sacerdots del temple i els visitants poden observar aquestes sessions de pregària si es descalcen abans d'entrar-hi.

## Arquitectura

Construït segons l'estil dravídic del sud de l'Índia, la característica més destacada del temple és l'impressionant gopuram (torre). Sobre l'entrada hi ha deïtats hindús i decoracions florals, 38 estàtues de divinitats i 4 cignes que acompanyen la deessa hindú Mahamariamman en les seves múltiples encarnacions de Minakxi, Kamatxi, Visalatxi, Buvanesvari que envolten la colorada corona de quatre nivells.
L'interior del temple està esculpit amb imatges de Ganeixa i Murugan, el seu germà. Les vuit figures femenines que adornen els pilars dins del temple són d'Asta Laksmí (deessa de la riquesa). A la paret esquerra hi ha escultures de Nadaraja i Sivakami en una postura de ball de la dansa còsmica. El santuari també disposa d'imatges de Bhairava, Dakshinamurti i Durga. Els Navagraham (nou planetes) es troben a l'angle nord-est del temple.
Un cop cada 12 anys, d'acord amb la tradició hindú, el temple és consagrat. Les consagracions anteriors s'han realitzat els anys 1933, 1958, 1980, 1998 i 2016.
Mariamman és adorada especialment pel poble tàmil que la consideren la seva protectora. És la deessa de la malaltia, la pluja i la protecció i està associada amb enormes poders destructius en l'àmbit físic, i protegeix els seus devots d'esdeveniments profans o demoníacs.
El temple rep una major afluència durant les festivitats de Navarathiri, Chithra Pournami, Divali i Thaipusam. L'any 2008 es va celebrar una gran festa commemorativa pel 175è aniversari del temple.

## Referències

* ↑ «Sri Mariamman Temple - Oldest Hindu Temple in Penang».
* ↑ «Sri Maha Mariamman Temple, Penang : Malaysia Footsteps». nana in History, Islands. Arxivat de l'original el 7 de juny 2010. [Consulta: 3 juny 2010].
* ↑ «Sri Mahamariamman Temple - Penang - AttractionsinMalaysia».
* 1 2 «Sri Maha-Mariamman Temple, Penang».
* ↑ «Sri Mahamariamman Temple - Penang».
* ↑ «Sri Mariamman Temple in Penang - Georgetown Attractions».
* ↑ «Big celebration in Little India, The Star dated 26 October 2012».
# Edith Frank

Edith Frank (Aquisgrà, 16 de gener de 1900 - Auschwitz, 6 de gener de 1945) (nom abans de casar-se, Edith Holländer) és la mare d'Anne i Margot Frank.
Edith Holländer va néixer a Aquisgrà en una família jueva benestant d'origen neerlandès que cap al 1800 va emigrar a Alemanya des d'Amsterdam. En acabar els estudis superiors, va treballar en el negoci de la família durant uns quants anys. El 8 de maig de 1925 va casar-se, en una cerimònia civil a Aquisgrà, amb Otto Frank, que havia conegut a la festa de compromís d'una amiga amb el germà d'ell. Uns dies més tard van celebrar la cerimònia religiosa a la sinagoga de la mateixa ciutat.
Otto i Edith Frank van instal·lar-se a Frankfurt, on van néixer les seves filles, Margot i Anne, l'any 1926 i el 1929, respectivament. La crisi econòmica que va seguir al crac del 29, que va fer trontollar el negoci bancari de la família d'Otto Frank, juntament amb l'antisemitisme creixent i la pujada al poder de Hitler, els va fer decidir emigrar als Països Baixos i començar allà una nova vida i un nou negoci. Primer s'hi va traslladar el seu marit; ella va quedar-se a Aquisgrà amb les dues filles i el desembre de 1933, amb la filla gran va reunir-se amb Otto Frank. La filla petita, Anne, va estar-se a Aquisgrà fins al febrer de 1934.
Va ser perseguida pels nazis juntament amb tota la seva família i els seus companys (la família Van Pels i Fritz Pfeffer) de la «casa del darrere». Capturada el 1944, va romandre a Auschwitz després que les seves filles i Auguste Van Pels van ser deportats cap a Bergen-Belsen. Edith Frank va emmalaltir a Auschwitz i va ser internada en els barracons dels presoners malalts, on va morir el 6 de gener de 1945, poques setmanes abans que el camp fos alliberat.
Des del 15 de juny de 2009, tres pedres de topada (Stolperstein) col·locades en el número 1 de Pastorplatz, a Aquisgrà, recorden que en aquella plaça van viure Edith Frank i les seves filles Margot i Anne.

## Referències

* 1 2 3 4 «Edith Frank» (en anglès). Anne Frank House, 25-09-2018. [Consulta: 26 febrer 2022].
* ↑ «The Diari of Anna Frank - Biographies» (en anglès). BBC. [Consulta: 26 febrer 2022].
* 1 2 «Pastorplatz 1» (en alemany). Wegen gegen das Vergessen. [Consulta: 26 febrer 2022].
# Rasclet encaputxat

El rasclet encaputxat (Laterallus ruber) és una espècie d'ocell de la família dels ràl·lids (Rallidae) que habita aiguamolls i camps negats del nord de la zona Neotropical, des de Guerrero i Tamaulipas cap al sud a la llarga de Mèxic i Amèrica Central fins a Hondures i el nord de Nicaragua i de Costa Rica.
# Can Serra (Mataró)

Can Serra és una casa pairal del municipi de Mataró (Maresme) que actualment és una de les seus del Museu de Mataró. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Fou construïda per Jeroni Serra Arnau, primer síndic de la vila a Corts, fou bastida el 1565. L'edifici, d'estil renaixentista, conserva l'estructura originària amb una àmplia entrada d'on arrenca l'escala de pedra i la gran sala central al primer pis que manté el teginat de fusta originari. La façana és de composició simètrica i hi destaquen el portal dovellat, l'escut i les finestres.

## El museu de Can Serra

El Museu fou creat el 1894, després dels precedents del 1888 instats per l'Associació Artístic Arqueológica Mataronesa. L'any 1915 l'Ajuntament comprà Can Serra per Museu, que s'inaugurà el 1942. De llavors daten les principals reformes de l'edifici: rajoles, escuts i finestrals encastats i el sostre pintat per Marià Ribas. L'espai museístic s'amplià l'any 1975 incorporant-hi un edifici veí. L'any 1982, per un conveni signat amb entre l'Ajuntament i la Generalitat, el Museu quedà constituït com a Comarcal del Maresme i es reobrí l'abril de 1983 després de ser remodelat. Des del 1997 el Museu adoptà definitivament el nom de Museu de Mataró. La museografia de les sales d'exposició permanent fou renovada l'any 2011.

## Les col·leccions de Can Serra

L'exposició presenta de forma sintètica les col·leccions relacionades amb la història de la ciutat incorporant plafons explicatius, maquetes i recursos audiovisuals de contextualització.
La planta baixa acull un programa d'exposicions temporals de temàtica diversa.
L'exposició Iluro, ciutat romana, a la primera planta, ofereix una aproximació al Mataró d'època romana a partir de les excavacions dels darrers anys. Les peces més destacades son:
* La làpida funerària de Lucius Màrcius Optatus on es pot veure el nom d'Iluro.
* El tresoret d'Iluro, una trobada de l'any 94 de 19 monedes d'or d'època romana.
* La Venus d'Iluro.
* El bust Retrat de Faustina Minor.
* Àmforas i joies.
L'exposició Mataró, ciutat mediterrània, a la segona planta, fa un recorregut per la història de la ciutat des dels temps medievals i moderns fins a l'actualitat.

## Galeria

* Ànfores i dòlies trobades en jaciments arqueològics d'Iluro
* Gòrgona trobada en un jaciment d'Iluro
* Bustos d'època romana trobats al jaciment de Torre Llauder
* Abella per a la Cooperativa Obrera Mataronesa dissenyada per Antoni Gaudí
* Detall d'una màquina de filatures

## Referències

* 1 2 «Can Serra de Mataró». Gencat. Cultura. [Consulta: 14 abril 2015].
* ↑ «El museu de Mataró». Arxivat de l'original el 2018-06-27. [Consulta: 27 juny 2018].
* ↑ El tresoret d'Iluro
# Etmopterus schultzi

Etmopterus schultzi és una espècie de peix de la família dels dalàtids i de l'ordre dels esqualiforms.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 27 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar.

## Depredadors

Als Estats Units és depredat per Merluccius albidus.

## Hàbitat

És un peix marí d'aigües profundes que viu entre 200–1000 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Texas fins a Florida, el nord del Golf de Mèxic i Mèxic.

## Referències

* ↑ Rafinesque, C.S. (1810). Caratteri di alcuni nuovi generi e nuove specie di animali e piante della sicilia, con varie osservazioni sopra i medisimi. Per le stampe di Sanfilippo: Palerm, Itàlia. 105, 20 fold. Pl pp.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Compagno, L.J.V., 1984. FAO species catalogue. Vol. 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 1 - Hexanchiformes to Lamniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/1):1-249.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Rohr, B.A. i Gutherz, E.J., 1977. Biology of offshore hake, Merluccius albidus, in the gulf of Mexico. Fish. Bull. 75(1):147-158.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Kiraly, S.J., J.A. Moore i P.H. Jasinski, 2003. Deepwater and other sharks of the U.S. Atlantic Ocean Exclusive Economic Zone. Mar. Fish. Rev. 65(4):1-64.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V. i V.H. Niem, 1998. Squalidae. Dogfish sharks. p. 1213-1232. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO Identification Guide for Fishery Purposes. The Living Marine Resources of the Western Central Pacific. FAO, Roma, Itàlia.
* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* Coppola, S.R., W. Fischer, L. Garibaldi, N. Scialabba i K.E. Carpenter, 1994 SPECIESDAB: Global species database for fishery purposes. User's manual. FAO Computerized Information Series (Fisheries). Núm. 9. Roma, Itàlia, FAO. 103 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fritzsch, B. i P. Moller, 1995. A history of electroreception. p. 39-55. A P. Moller (ed.) Electric fishes: history and behavior. Fish and Fisheries Series 17. Chapman & Hall, Londres (Regne Unit).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Felip Bertran

Felip Bertran (La Serra d'en Galceran, Regne de València, 1704- Madrid, Castella la Nova, 1783) va ser un religiós espanyol, bisbe de Salamanca (1763-1783) i inquisidor general d'Espanya, cavaller de l'Orde de Carles III.
De família pagesa i pobra, si bé en el seu llinatge es trobava sant Lluís Bertran, escrits dels quals encara conservaven a la casa pairal. Tot i la seva situació econòmica, els pares de Felip van enviar-lo a estudiar a la Universitat de València, dins del corrent escolàstic, on va graduar-se en arts i, més tard, es doctorà en teologia. Poc temps després va obtenir oposició a la càtedra de filosofia. Protegit pel marquès de Dosaigües, Ginés Rabassa de Perellós, va ser presentat a la parròquia de Bétera i, al cap d'uns anys, va ocupar la vacant de Massamagrell, ascendit pel mateix marquès. Després, va ser escollit per oposició la canonge electoral de València. El 1763, Carles III, el qual havia sentit a parlar de Bertran, va nomenar-lo bisbe de Salamanca, i l'any següent l'escollia com a inquisidor general d'Espanya. El 1768 el va condecorar amb la gran creu de l'Orde de Carles III.
En la seva trajectòria pastoral, va evolucionar ideològicament; el 1735 era nomenat per la càtedra tomista, però va anar virant a posicions més obertes aviat adaptant-se a les circumstàncies per les que passava l'Església, amb voluntat de reforma i tenint com a referent l'Església primitiva. Va posar èmfasi en la predicació de l'evangeli, convèncer fidels de la necessitat de la salvació eterna; la reforma de la predicació seria el punt d'inici per a la reforma dels costums, cercant un vessant més personal i íntim del cristianisme.
Amic de Gregori Maians i de Josep Climent, va formar part del grup il·lustrat i regalista valencià. El 1767 es va mostrar favorable a l'expulsió dels jesuïtes (1767). Va reformar amb Francesc Pérez i Baier els col·legis majors universitaris el 1770 a través del secretari de justícia Manuel de Roda. Va tenir fama de tolerant, però no va poder evitar la condemna contra Pablo de Olavide el 1778, bé que el va ajudar a fugir.
Bertrán va redactar el seu primer testament el febrer de 1760, i el segon 3 de novembre de 1769, en el qual demanava ser enterrat a la catedral de Salamanca, a la capella de la Mare de Déu dels Desemparats, en record dels seus anys a València, però no demanava oficis especials en relació al seu càrrec. A la seva mort, el 1783, les informacions referents al seu testament revelen que va decidir canviar el seu lloc d'enterrament, escollint la volta de la confraria de Nostra Senyora de la Soledat a l'església del convent de l'Encarnació.

## Referències

* ↑ AADD, 1830, p. 514.
* ↑ Léon Navarro, Ramírez Aledón i 1995, 200.
* ↑ «Felip Bertran». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 3 juny 2014].
* ↑ Léon Navarro, Ramírez Aledón i 1995, 207.
* ↑ Léon Navarro, Ramírez Aledón i 1995, 208.

## Bibliografia

* León Navarro, Vicente; Ramírez Aledón, Germán «Felipe Bertrán en sus testamentos» (en castellà). Estudis: revista de historia moderna, 21, 1995, pàg. 201.
* AADD. Diccionario histórico (en castellà). Barcelona: Libreria de Francisco Oliva, 1830.
# Felip Carles d'Erbach-Fürstenau

Felip Carles d'Erbach-Fürstenau - Philipp Karl von Erbach-Fürstenau (alemany) (Schönberg, Alemanya, 14 de setembre de 1677 - Fürstenau, 2 de juny de 1736) era fill del comte Jordi Albert II (1648-1717) i d'Anna Dorotea de Hohenlohe-Waldenburg (1656-1724). El 4 de desembre de 1689 es va casar a Kleinheubach amb Carlota Amàlia de Kunowitz (1677-1722), filla de Joan Frederic de Kunowitz (1624-1700) i de Dorotea de Lippe-Brake (1633-1706). El matrimoni va tenir quatre fills:
* Carolina (1700-1758), casada amb el duc Ernest Frederic II de Saxònia-Hildburghausen (1707-1745).
* Enriqueta (1703-1704)
* Lluïsa Elionor (1705-1707)
* Lluïsa Elionor (1705-1707
* Joan Guillem (1707-1742)
Havent enviudat, Felip Carles es casà per segona vegada, el 22 de juliol de 1723 amb la baronessa Anna Sofia de Spesshardt (1693-1767, filla de Cristòfol Gaspar de Spesshardt i d'Eva de Bibra. D'aquest segon matrimoni en nasqueren:
* Imma (1724-1730)
* Carlota Guillemina (1725-1739)
* Ernest (1726-1727)
* Lluís II (1728-1794)
* Sofia Carolina (1730-1737)
* Jordi Albert III (1731-1779), casat amb Adolfa Guillemina de Schwarzburg-Sondershausen (1737-1788).
* Felip Carles (1733-1735)

## Enllaços externs

* Felip Carles d'Erbach
* Felip Carles d'Erbach
# Acadèmia Àrab de Damasc

L'Acadèmia Àrab de Damasc (àrab: مجمع اللغة العربية بدمشق, Majmaʿ al-luḡa al-ʿarabiyya bi-Dimaxq, literalment ‘Acadèmia de la Llengua Àrab a Damasc’) és l'acadèmia reguladora de l'àrab més antiga que existeix. Establida l'any 1918, durant el regnat de Faisal I de Síria, té la seu a la Madrassa al-Adiliyah, a Damasc.
L'arabització fou l'objectiu més important durant el període de l'ocupació otomana, quan el turc otomà s'emprava a la majoria del món àrab. Des del seu establiment, hi han treballat notables experts en àrab i es va aconseguir tornar a estendre l'ús de l'àrab a les institucions de l'estat i a la vida quotidiana de molts països.
Els directors de l'Acadèmia han estat:
* Muhammad Kurd Ali (1918-1953)
* Khalil Mardam Bey (1953-1959)
* Príncep Mustafa Shahabi (1959-1968)
* Dr. Husni Sabh (1968-1986)
* Dr. Shaker Al-Fahham (1986-2008)
# Abu-Muhàmmad al-Gharnatí

Abu-Muhàmmad al-Gharnatí (en àrab Abū Muhammad al-Garnatī), originari de Granada, va ser l'últim cadi i imam de Mayurqa. Al cap de pocs mesos de ser nomenat cadi, s'enfrontà a la Croada contra Al-Mayûrqa comandada per Jaume I d'Aragó.
Fou mort el 10 de Rabí de l'any 628 de l'hègira (14 de febrer de l'any 1231).

## Referències

* ↑ Vinas, Agnes i Robert: La conquesta de Mallorca (La caiguda de Mayûrqa segons Ibn'Amira al Mahzûmi)
# Abdominea minimiflora

Abdominea minimiflora és l'única espècie del gènere Abdominea d'orquídies de la subtribu Sarcanthinae. Aquestes orquídies són monopòdiques, i se n'extreu una essència per a perfums.

## Descripció

Tenen unes flors molt menudes de 0,45 cm d'amplada disposades en un raïm. Les inflorescències s'obren una sola vegada a l'any.
Són plantes litòfites o epífites.

## Distribució

Tailàndia, Península Malaia, Java i les Filipines. Prefereixen l'ombra.

## Taxonomia

Abdominea: nom del gènere que deriva del llatí: "Abdomen" per la similitud del seu label a l'abdomen d'un insecte.
minimiflora: és l'epítet específic llatí que significa "flor molt petita".

## Sinònims

* Abdominea micrantha J. J. Sm. (1914)
* Gastrochilus minimiflorus (Hook.f.) Kuntze (1891)
* Saccolabium minimiflorum Hook. f. (1890)
* Schoenorchis minimiflora (Hook.f.) Ames (1915)
* Schoenorchis philippinensis Ames (1915)

## Referències

* ↑ En Epítetos Botánicos
* ↑ Sinónimos de Orchidspecies
* ↑ Abdominea minimiflora en PlantList
* ↑ «Abdominea minimiflora». World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 13 març 2013].

## Bibliografia

* Leroy-Terquem, Gerald and Jean Parisot. Orchids: Care and Cultivation. London: Cassel Publishers Ltd., 1991.
* Schoser, Gustav. Orchid Growing Basics. Nova York: Sterling Publishing Co., Inc., 1993.
* White, Judy. Taylor’s Guide to Orchids. Frances Tenenbaum, Series Editor. Nova York: Houghton-Mifflin, 1996.
* The Illustrated Encyclopedia of Orchids by Alec Pridgeon. Published by the Timber Press.
* The Manual Of Cultivated Orchid Species By Bechtel, Cribb and Launert, Published by The MIT Press.

## Enllaços externs

* Foto de Abdominea minimiflora
* Foto de Abdominea minimiflora, detalle
* http://www.orchidspecies.com/indexpl-pz.htm.