OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Live Songs

Live Songs és el quart àlbum del cantautor canadenc Leonard Cohen realitzat durant el silenci de tres anys que hi ha entre els àlbums Songs of Love and Hate i New Skin for the Old Ceremony. És un àlbum de diferents enregistraments en directe de les peces que Cohen havia publicat fins llavors. La majoria de directes foren enregistrats a Europa entre 1970 i 1972. Fou l'àlbum més llarg dels publicats fins llavors per Cohen, amb un total de 50 minuts.
El disc consisteix en reinterpretacions, algunes amb canvis significatius en les lletres, de les cançons de l'àlbum Songs from a room i de Songs of Leonard Cohen, en canvi les peces de Songs of love and hate no hi varen entrar. Cohen també hi va incloure dues peces inèdites Please don't pass me by (A disgrace), una peça de tretze minuts enregistrada el 1970 i Minute prologue. El bonus track Queen Victòria va ser enregistrat per Cohen tot sol en la seva cambra d'hotel a Tennessee el 1972.
Al principi de la interpretació de Bird on the Wire, enregistrada a París, Cohen recita el primer vers de la peça en francès.

## Llista de temes

* Minute Prologue (Royal Albert Hall de Londres, 1972)
* Passing Through (Royal Albert Hall de Londres, 1972)
* You Know Who I Am (Ancienne Belgique à Bruxelles, 1972)
* Bird On The Wire (Salle Pleyel à Paris, 1972)
* Nancy (Royal Albert Hall de Londres, 1972)
* Improvisation (Salle Pleyel à Paris, 1972)
* Story Of Isaac (Sportpalast de Berlin, 1972)
* Please Don't Pass Me By (A Disgrace) (Royal Albert Hall de Londres, 1970)
* Tonight Will Be Fine (Festival de l'Illa de Wight, 1970)
* Queen Victoria (Habitació de Tennessee)

## Referències

* ↑ Live songs a discogs
* ↑ The Tangled Credits Of Passing Through On The Leonard Cohen Live Songs Album a cohencentric.com
* ↑ Live songs a leonardcohenfiles.com

## Enllaços externs

* Live Songs a Allmusic
# Jordi Esteban i Calm

Jordi Esteban i Calm (Barcelona, 19 de febrer de 1942) és un exprofessor i activista cultural català.
Llicenciat en Filosofia i lletres per la Universitat de Barcelona, com a docent va centrar la seva dedicació principal en la didàctica de la llengua catalana i la investigació de metodologies d'aprenentatge. Ha estat professor de secundària de filosofia i de matemàtiques, i professor de català per a adults del Consorci per a la Normalització Lingüística. Membre de la Coordinadora d'Associacions per la Llengua Catalana, dirigeix el projecte Xerrem (posteriorment anomenat Xerrem Junts), grups de conversa que tenen com a objectiu fer créixer l'ús social del català, la cohesió social i el coneixement de la realitat de Catalunya, així com del projecte Garbells de Llengua. Ha participat en l'elaboració de les noves programacions de llengua catalana per a adults, de la Direcció General de Política Lingüística, centrades en les orientacions del Marc Europeu de Referència per a les Llengües. També ha col·laborat en l'elaboració del programa Parla.cat i ha destacat en la creació d'activitats ludicolingüístiques (jeroglífics, mots encreuats, jocs per aprendre català...). Ha escrit articles a la revista Llengua i Ús amb propostes metodològiques. És autor i coautor de diversos manuals de català. Ha publicat diverses obres de jocs lingüístics i ha col·laborat en publicacions com ara el diari La Vanguardia, del 3 de maig de 2011 al 31 de desembre de 2013. El 5 de desembre de 2022, la Generalitat de Catalunya li va atorgar el Premi Pompeu Fabra en la categoria del voluntariat lingüístic.

## Referències

* ↑ «Fer xarxa crea i multiplica». Social.cat, 04-07-2022. [Consulta: 7 desembre 2022].
* ↑ Romero, Lucia. «Jordi Esteban, guardonat als Premis Pompeu Fabra 2022». CAL.cat, 06-12-2022. [Consulta: 7 desembre 2022].
* ↑ Serra i Roig, Màrius. Verbàlia (en català). 4a ed. Barcelona: Editorial Empúries, 2001, p. 465-466. ISBN 84-7596-763-9
* ↑ «Jeroglífics». Gencat.cat. [Consulta: 7 desembre 2022].
* ↑ «Articles a la revista Llengua i Ús». [Consulta: 29 gener 2017].
* ↑ «Currículum de Jordi Esteban». UB.edu. [Consulta: 6 desembre 2022].
* ↑ Digital, La Vanguardia. «Buscador Hemeroteca - Lavanguardia.es - Jordi Esteban». [Consulta: 29 gener 2017].
* ↑ «Carla Simon, Fibracat TV, Paraulògic i el portal de recursos de l'IEC, principals guardonats dels Premis Pompeu Fabra 2022, que atorga el Departament de Cultura». Govern.cat, 05-12-2022. [Consulta: 6 desembre 2022].
* ↑ «Carla Simon i el Paraulògic, entre els guardonats als Premis Pompeu Fabra 2022». Vilaweb.cat, 05-12-2022. [Consulta: 6 desembre 2022].
# Tiling (cràter)

Tiling és un petit cràter d'impacte, no especialment destacat en la ubicació que ocupa sobre la cara oculta de la Lluna. Es localitza a un diàmetre al nord-nord-est del prominent cràter Fizeau.
La seva vora exterior està desgastada i arrodonida, amb un petit cràter travessant la vora occidental. El sòl interior és relativament pla i sense trets distintius, amb tan sols un petit impacte entre la vora oriental i la paret interior.
* Localització de Tiling (inferior esquerra de la imatge)
* Cràters satèl·lit
* Imatge de la missió Clementine (1994)
Al nord-est de Tiling es localitza una esquerda amb rumb nord-est que interromp la superfície. Diverses d'aquestes esquerdes solquen el terreny irregular a l'est i al nord-est del cràter, totes elles disposades radialment respecte a la conca d'impacte de la Mare Orientale, situada més a nord.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter que està més proper a Tiling.
| Tiling | Coordenades | Diàmetre |
| C | 50° 24′ S, 129° 42′ O﻿ / ﻿50.4°S,129.7°O﻿ / -50.4; -129.7﻿ (Tiling C) | 21 km |
| D | 52° 00′ S, 131° 12′ O﻿ / ﻿52.0°S,131.2°O﻿ / -52.0; -131.2﻿ (Tiling D) | 34 km |
| F | 52° 18′ S, 129° 00′ O﻿ / ﻿52.3°S,129.0°O﻿ / -52.3; -129.0﻿ (Tiling F) | 17 km |
| G | 53° 00′ S, 128° 36′ O﻿ / ﻿53.0°S,128.6°O﻿ / -53.0; -128.6﻿ (Tiling G) | 14 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Ames Lake

Ames Lake és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 1.435 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ames Lake tenia 1.435 habitants, 514 habitatges, i 418 famílies. La densitat de població era de 329,8 habitants per km².
Dels 514 habitatges en un 43% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 73% hi vivien parelles casades, en un 4,5% dones solteres, i en un 18,5% no eren unitats familiars. En el 12,3% dels habitatges hi vivien persones soles l'1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,79 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,5% tenia menys de 18 anys, un 5,4% entre 18 i 24, un 39,1% entre 25 i 44, un 23,4% de 45 a 60 i un 3,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 93.224 $ i la renda mediana per família de 96.679 $. Els homes tenien una renda mediana de 67.500 $ mentre que les dones 41.630 $. La renda per capita de la població era de 49.863 $. Cap de les famílies i el 3,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ames Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ames Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Miquel Maimó Truyols

Miquel Maimó Truyols (Felanitx, Mallorca 1921) va ser un cantant felanitxer. Actuà en locals de Palma. També formà part de l'orquestra de Pere Danús. Creà el grup Los clippers l'anys 1950 i actuà amb ells a Suïssa, Itàlia, els Països Baixos i arreu d'Espanya. Entre 1953-64 sortí d'Europa per actuar a l'Argentina encara que l'any 1965 tornà a Mallorca i formà una nova orquestra. Finalment l'any 1991 rebé un homenatge per part de l'Ajuntament de Palma.

## Referències

* ↑ Miquel Dolç (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum. Palma: Promomallorca, p.. ISBN 978-84-8661717-2
# Neoperla longinqua

Neoperla longinqua és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Referències

* ↑ Needham, 1905. Proc.Biol.Soc.Wash. 18:108.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)
* Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)
# Susana Sumelzo Jordán

Susana Sumelzo Jordán (Ejea de los Caballeros, 22 de desembre de 1969) és una política espanyola del Partit dels Socialistes d'Aragó (PSOE-Aragó), diputada per la província de Saragossa al Congrés dels Diputats en la X i XI legislatures, i ha estat des de juliol de 2014 fins a octubre de 2016, secretària d'Administracions Públiques del Partit Socialista Obrer Español (PSOE).

## Biografia

Nascuda el 22 de desembre de 1969 a Saragossa, resideix a Ejea de los Caballeros. Llicenciada en Dret per la Universitat de Saragossa i Postgrau en Desenvolupament Econòmic Local. En la IX legislatura va ser triada senadora per la província de Saragossa. Des del 13 de desembre de 2011 és diputada al Congrés dels Diputats per la província de Saragossa. Després del Congrés Extraordinari del PSOE celebrat el 27 de juliol] de 2014 és Secretària d'Administracions Públiques de la Comissió Executiva Federal del PSOE.
Susana Sumelzo va ser un dels quinze diputats que van votar 'no' en la segona sessió d'investidura de Mariano Rajoy per la decimosegunda legislatura del govern d'Espanya el 29 d'octubre de 2016.

## Càrrecs exercits

* Senadora per la província de Saragossa en el Senat d'Espanya (2008-2011).
* Diputada per la Província de Saragossa al Congrés dels Diputats (Des de 2011).
* Secretària general del PSOE d'Eixea (Des de 2012).
* Secretària d'Administracions Públiques del PSOE (2014-2016).

## Referències

* ↑ «Sumelzo Jordán, Susana. XII Legislatura» (en castellà). [Consulta: 21 juliol 2017].
* ↑ «Dipurada aragonesa Susana Sunelzo será secretaria addministraciones públicas». 20minutos.es.
* ↑ «Rajoy, investido presidente gracias a la abstención de todos los diputados del PSOE excepto 15» (en castellà). ELMUNDO [Consulta: 21 juliol 2017].
* ↑ «El PSOE releva a Sumelzo como portavoz de Cooperación» (en castellà). elperiodicodearagon.com [Consulta: 21 juliol 2017].
* ↑ «Susana Sumelzo la nueva secreetaria general de los socialistas ejeanos» (en castellà). psoe.es. [Consulta: 21 juliol 2017].
# Lelià

Ulpi Corneli Lelià (llatí: Ulpius Cornelius Laelianus) va ser un usurpador del tron imperial gal. Formava part de la gens Cornèlia, una antiga família romana, i segurament de la gens Úlpia, que procedia d'Hispània.
Trebel·li Pol·lió l'esmenta en quart lloc a la seva obre sobre els trenta tirans, amb el nom de Lol·lià. Segons la Història Augusta, Lelià va ser el cap d'una revolta que va enderrocar a Pòstum I a les Gàl·lies, i després va defensar amb èxit la regió contra els germànics fins que els seus propis soldats li van donar mort quan es van amotinar, degut a la severa disciplina que els havia imposat. Els amotinats van proclamar emperador Victorí. Això hauria passat als voltants de l'any 267. Víctor l'anomena Lelià a un lloc i Elià a un altre. Eutropi l'anomena Luci Elià.
En realitat probablement Lelià s'autoproclamà emperador l'any 268 a Magúncia. Encara que la seva posició exacta dins la cadena de comandaments de l'exèrcit és desconeguda, se suposa que era un oficial sota les ordres de Pòstum I. Lelià suposà un gran perill per a Pòstum a causa de les dues legions que ell comandava. No obstant això, la seva rebel·lió i el càrrec d'emperador només va durar aproximadament els dos mesos previs al seu assassinat. El setge de Magúncia també havia estat funest per a Pòstum: seria assassinat, probablement perquè havia denegat el permís a les seves tropes de saquejar la ciutat conquerida.
Se sap ben poc de Lelià. Portava el mateix cognom que una destacada família aristocràtica d'Hispània, els Ulpis, de la qual Trajà en va formar part i molt probablement també Lelià. Aquesta possibilitat es fonamenta en una pista trobada en un aureus, on es pot veure la forma d'Hispània amb un conill recolzant-s'hi. Si realment hagués format part de la família de Trajà, segurament aquesta hauria estat la causa perquè Hispània acabés, després la mort de Pòstum, aliant-se amb l'emperador Claudi II.
El seu nom es troba escrit de diverses maneres i cal considerar com a prova principal les monedes que s'han trobat i que estaven fetes segons els experts a la mateixa seca que les de Pòstum, que porten a l'anvers la llegenda IMP. C. LAELIANUS. P. F. AUG., o IMP. C. ULP. COR. LAELIANUS. Una medalla considerada autentica que formà part de la col·lecció del príncep de Waldeck, portava la llegenda IMP. C. LOLLIANUS P. F. AUG. Altres monedes d'època semblant però que podria no ser el 267, porten la llegenda IMP. C. Q. VALENS. AELIANUS. P. AUG. i al revers JOVI. CONSER. AUGG. (indicant una sobirania compartida). Aquesta darrera podria correspondre al Aelianus (Elià) que juntament amb Amandus va encapçalar la rebel·lió dels bagaudes en el regnat de Dioclecià.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 705.
* ↑ Polfer, Michel. «Laelianus (AD 269)». De Imperatoribus Romanis. [Consulta: 3-II-2019].
# Carlisle (Pennsilvània)

Carlisle és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 17.970 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Carlisle tenia 17.970 habitants, 7.426 habitatges, i 4.010 famílies. La densitat de població era de 1.277,8 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 7.426 habitatges en un 23,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,3% hi vivien parelles casades, en un 10,9% dones solteres, i en un 46% no eren unitats familiars. En el 39,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,1 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,81.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,6% tenia menys de 18 anys, un 17,2% entre 18 i 24, un 25,3% entre 25 i 44, un 21,1% de 45 a 60 i un 17,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.969 $ i la renda mediana per família de 46.588 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.519 $ mentre que les dones 25.646 $. La renda per capita de la població era de 21.394 $. Entorn del 8,6% de les famílies i el 14% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Carlisle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Carlisle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Francesc Roca i Torras

Francesc Roca i Torras (àlies Mel) (1708? – 1782) fou un músic d'Olot, fill de Pere Roca.
En els llibres del cadastre d’Olot consta amb aquesta professió des de 1735 fins a la seva mort, 1782. Fou un dels fundadors de la Cofraria de Sant Albert. El 1739 es casà amb Esperança Verntallat, filla de Sebastià Verntallat, sastre. La dona morí el 1753 i tres anys després esposà en segones núpcies Maria Benet i Toralles, vídua de Pere Damians.
De les seves actuacions se serva notícia, el 1755, d’un pagament de 12 lliures a ell i a la seva cobla de músics «por la música del tedèum y cantar del Sr. Obispo de Tarassona». El 1758 se l'esmenta com a “músic de capella d’Olot”. El 1765 adquirí un violí de segona mà pel preu d’una lliura i deu sous, que havia estat del doctor en dret Josep Ferrussola, d’Olot. Va traspassar el 1782, amb 74 anys.

## Referències

* ↑ «Diccionari de músics, cantors, lutiers i orgueners relacionats amb Olot al segle XVIII». Miquel Puig i Reixach, 16 - 09 - 2019. [Consulta: 23 - 12 - 2020].
# Port de Valldemossa

Es Port de Valldemossa, també conegut amb el nom de sa Marina o Cala Valldemossa, és un llogaret costaner del municipi de Valldemossa (Serra de Tramuntana, Mallorca).
És un antic nucli de pescadors que s'ha convertit en un petit punt d'estiueig i generalment a l'hivern està deshabitat. Fins al 2005 hi havia dues persones afiliades a la Seguretat Social com a pescadors, però el 2006 ja no n'hi havia cap, de manera que la pesca ha passat a ser-hi una activitat merament recreativa. Al Port de Valldemossa hi ha una petita platja de grava i un port de reduïdes dimensions que només serveix per resguardar petites embarcacions.
El Port es comunica amb Valldemossa mitjançant la carretera Ma-1131, molt sinuosa i estreta i amb un límit de tonatge de 16,5 tones. Durant els mesos de juliol i agost, existeix un servei de minibusos que uneix les dues poblacions amb tres freqüències d'anada i tornada.

## Referències

* 1 2 «Valldemossa». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 22 agost 2020].
* ↑ «Fitxa de la platja: Port de Valldemossa». Govern de les Illes Balears. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 22 agost 2020].
# Haplochromis chrysogynaion

Haplochromis chrysogynaion és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Victòria (Àfrica oriental).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ van Oijen, M.J.P., 1991. A systematic revision of the piscivorous haplochromine Cichlidae (Pisces: Teleostei) of Lake Victoria (East Africa). Part I. Zool. Verh. Leiden 272:95 p.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Fermon, Y., 1997. Les Haplochromis spp. (Teleostei, Cichlidae) des zones rocheuses du Mwanza Gulf, lac Victoria, Tanzanie: Structure des communautes et écomorphologie. Thèse présentée pour l'obtention du Diplôme de Doctorat du Muséum National d'Histoire naturelle. Thèses et Documents Microfichés No. 157. ORSTOM, París, França.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* van Oijen, M.J.P., J. Snoeks, P.H. Skelton, C. Maréchal i G.G. Teugels, 1991. Haplochromis. p. 100-184. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Llac Maurepas

El 'llac Maurepas' és un llac d'aigua salada localitzat al sud-est de Louisiana. Té connexió amb el llac Pontchartrain mitjançant el pas Manchac, un estret braç d'aigua.
Aquest llac va ser batejat així en honor de la família del Comte Ponchartrian, qui era ministre de marina del govern francès el 1665.
# Tateomys rhinogradoides

Tateomys rhinogradoides és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmica de Sulawesi (Indonèsia), on viu a altituds d'entre 2.200 i 2.600 msnm. Es tracta d'un animal vermívor. El seu hàbitat natural són els boscos montans. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, rhinogradoides, significa 'rinogradoide' en llatí.

## Referències

* ↑ Gerrie, R.; Kennerley, R. Tateomys rhinogradoides. UICN 2017. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2017, consultada el 17 març 2018.
* ↑ Entrada «Tateomys» d'Animalia (en anglès).
# Carlisle (Ohio)

Carlisle és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 5.121 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Carlisle tenia 5.121 habitants, 1.849 habitatges, i 1.475 famílies. La densitat de població era de 581,5 habitants per km².
Dels 1.849 habitatges en un 36,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,9% hi vivien parelles casades, en un 8,9% dones solteres, i en un 20,2% no eren unitats familiars. En el 16,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,74 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,5% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 31,1% entre 25 i 44, un 24,9% de 45 a 60 i un 9,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 45.446 $ i la renda mediana per família de 50.599 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.544 $ mentre que les dones 26.300 $. La renda per capita de la població era de 19.358 $. Aproximadament el 6,4% de les famílies i el 8,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Carlisle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Carlisle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].