OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Thomas Aigner

Thomas Aigner (1957) és un geòleg alemany especialitzat en la sedimentologia i un professor de la Universitat de Tübingen.
Aigner estudià geologia i paleontologia a Stuttgart, Tübingen i Reading. La seva tesi de l'any 1982 va ser sobre la localització de les piràmides de l'altiplà de Giza (Egipte). L'any 1985 sobre els dipòsits originats per tempestes i va ser investigador postdoctoral al Senckenberg Institute (Wilhelmshaven) i la Universitat de Miami. Després va ser geòleg del petroli per a la companyia Shell a Rijswijk i Houston (anàlisi de les conques sedimentàries com a font de petroli). Entre 1988-1990 va ser professor a Würzburg. El 1991 va esdevenir professor de geologia sedimentària a Tübingen. Continua treballant com a geòleg del petroli per a la Shell a Qatar i Oman.

## Escrits

* Schalenpflaster im Unteren Hauptmuschelkalk bei Crailsheim (Württ., Trias, mo1). Stratinomie, Ökologie, Sedimentologie. In: Neues Jahrbuch für Geologie und Paläontologie, Abhandlungen, 153, 1977, S. 193-217
* Schill-Tempestite im Oberen Muschelkalk (Trias, SW-Deutschland). In: Neues Jahrbuch für Geologie und Paläontologie, Abhandlungen, 157, 1979, S. 326-343
* amb Gerhard H. Bachmann i Hans Hagdorn: Zyklische Stratigraphie und Ablagerungsbedingungen von Hauptmuschelkalk, Lettenkeuper und Gipskeuper. In: Jahresberichte und Mitteilungen des oberrheinischen geologischen Vereins, N.F., 72, 1990, S. 125-143
* amb Gerhard H. Bachmann: Sequence Stratigraphy of the German Muschelkalk. In: Hans Hagdorn u. Adolf Seilacher (Hrsg.) Muschelkalk. Schöntaler Symposium 1991. Sonderbände der Gesellschaft für Naturkunde in Württemberg, Bd. 2. Korb, 1993, S. 15-18
* Dynamische Stratigraphie des Hauptmuschelkalks im südwestdeutschen Becken. In: Jahreshefte der Gesellschaft für Naturkunde in Württemberg, 141, 1999, S. 33-55
* Dynamische Stratigraphie des Oberen Muschelkalks am Beispiel Süddeutschlands. In: Norbert Hauschke & Volker Wilde (Hrsg.) Trias. Mitteleuropa im frühen Erdmittelalter. München, 1999, S. 115-128
# Bodianus oxycephalus

Bodianus oxycephalus és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba des del Japó fins a les Illes Filipines.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bodianus pulchellus

Bodianus pulchellus és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 28,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental (des de Carolina del Sud -Estats Units- i Bermuda fins a Hondures i Santa Catarina -Brasil-) i a l'Atlàntic oriental (São Tomé).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Poey, F. 1858-1861. Memorias sobra la historia natural de la Isla de Cuba, acompañadas de sumarios Latinos y extractos en Francés. Tomo 2. La Habana. [Sections have subtitles.]. Mem. Hist. Nat. Cuba v. 2: 1-96 (1858), 97-336 (1860), 337-442, (1861), Pls. 1-19.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bodianus perditio

Bodianus perditio és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 80 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del sud d'Àfrica fins al sud d'Oceania i des de Taiwan fins al sud del Japó.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Quoy, J. R. C. & J. P. Gaimard. 1834. Poissons. In: Voyage de découvertes de "l'Astrolabe," exécuté par ordre du Roi, pendant les années 1826-29, sous le commandement de M. J. Dumont d'Urville. París. Voyage Astrolabe, Poissons v. 3: 645-720, Pls. 1-4, 7, 10-12,1 4, +.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Thule

«Thule» té aquests significats:
* Thule (mitologia), illa mítica del nord de l'oceà Atlàntic, descoberta pel navegador grec Píteas, que hi va arribar després d'un viatge de sis dies encetat
* Thule (poble), ètnia antecessora dels inuits del Canadà que arribaren per Alaska cap a l'any 500 i a Nunavut, Canadà cap a l'any 1000
* (279) Thule, asteroide al cinturó exterior d'asteroides descobert el 1888 per Johann Palisa des de l'observatori de Viena
* Accident de Thule, estavellament d'un B-52 de la Força Aèria dels Estats Units d'Amèrica a la base aèria de Thule a Groenlàndia
* Cultura de Thule, ancestres dels moderns inuit desenvolupats a la costa d'Alaska cap a l'any 1000 i s'expandiren cap a l'est a través del Canadà, arribant a Groenlàndia
* Illa Thule, illa al sud de les illes Sandwich del Sud, formant part del grup Thule del Sud
* Societat Thule, societat secreta alemanya de caràcter Völkisch, racista i ocultista fundada el 1918
* Ultima Thule, objecte clàssic del Cinturó de Kuiper descobert el 2014
# Pino

«Pino, el Pino o del Pino» té aquests significats:
* Toponímia:
** Pino (francès) o Pinu (cors), municipi francès al departament d'Alta Còrsega
** Pino d'Asti, municipi al territori de la província d'Asti, a la regió del Piemont (Itàlia)
** O Pino, municipi a la província de la Corunya a Galícia
** Pino del Oro, municipi a la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
** El Pino de Tormes, municipi a la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
** Pino del Río, municipi a la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
* Biografies:
** Pino I Ordelaffi, fill de Teobald I membre de la noble família forlinesa dels Ordelaffi
** Pino II Ordelaffi, fill de Giovanni Ordelaffi, germà de Sinibald I, i de Tadea Malatesta eliminar
** Pino III Ordelaffi (1440-1480), fill d'Antoni I Ordelaffi a qui succeí a la senyoria de Forlì el 1448, sota regència de la seva mare Caterina
** Álvaro Pino Couñago (Fontenla, Ponteareas, província de Pontevedra, 1956), ciclista espanyol
** Antonio del Pino Chica (Cadis, 1969), futbolista andalús que ocupava la posició de davanter
** Aureliano del Pino (Granada, ~1863-mort abans del 1892), guitarrista andalús
** Aurelio de Pino Gómez (Riaza, Segòvia, 1888 - Madrid, 1971), eclesiàstic i bisbe de Lleida durant vint anys
** Domenico Pino (1760, Milà – 1826, Como), militar llombard que serví com a general de divisió en la Grande Armée
** Eloi Pino (Sant Llorenç de la Salanca, 1845 - Mas Pino, Sant Llorenç, 1907)
** Javier del Pino González (Madrid, 1980), futbolista
** Joaquín del Pino y Rozas (Baena, Còrdova, 1729 - Buenos Aires, 1804), enginyer, militar i polític espanyol, que va ocupar diversos càrrecs importants en temps de l'administració colonial d'Amèrica
** Juan del Pino Díaz
** Lorenzo del Pino Morales (Sevilla, 1974), futbolista andalús que ocupa la posició de davanter
** Marco Pino, Marco dal Pino o Marco di Pino (1521-1583), pintor italià del període renaixentista i manierista
** Rafael del Pino y Moreno (Madrid, 1920- 2008), empresari espanyol que va ser considerat com una de les persones més riques del món
* Miscel·lània:
** Gran Premi Pino Cerami, competició ciclista belga que es disputa anualment a la província de l'Hainaut
** Fàbrica de fils El Pino
# Marvelous (Misia)

Marvelous és el tercer àlbum d'estudi de la cantant japonesa Misia, i el primer autoproduït, editat el 25 d'abril de 2001. Va vendre'n 881.150 còpies durant la primera setmana, va assolir la primera posició de les llistes durant dues setmanes consecutives, i va mantenir-se cinc setmanes dins el top 5. La primera edició de l'àlbum venia en una funda de cd. Marvelous és el 118è millor àlbum en vendes de tota la història del Japó. Va arribar a la 8a posició en la llista anual global, però Marvelous va ser el segon àlbum original més venut de 2001, darrere de Distance de Hikaru Utada.

## Llistes
### Llista Oricon de vendes

| Llançament | Llista | Posició | Vendes debut | Vendes totals | Duració |
| 25 abril 2001 | Llista Oricon diària d'àlbums | 1 | | | |
| 25 abril 2001 | Llista Oricon setmanal d'àlbums | 1 | 881.150 | 1.637.540 | 24 setmanes |
| 25 abril 2001 | Llista Oricon mensual d'àlbums | 1 (maig) 9 (juny) | | | |
| 25 abril 2001 | Llista Oricon anual d'àlbums | 8 | | | |

### Llista de vendes físiques

| Llista | Posició |
| Llista Oricon diària d'àlbums | 1 |
| Llista Oricon setmanal d'àlbums | 1 |
| Llista Oricon mensual d'àlbums | 1 |
| Llista Soundscan d'àlbums(Només CD) | 1 |

## Referències

* ↑ «オリコン アルバム 2001.5.7». [Consulta: 14 maig 2009].
* ↑ «オリコン アルバム 2001.5.14». [Consulta: 14 maig 2009].
* ↑ «オリコン アルバム 2001.6.4». [Consulta: 14 maig 2009].
* ↑ «歴代アルバムランキング». [Consulta: 14 maig 2009].
* ↑ «2001年 年間CDシングル/アルバム/トータルセールス/VIDEO/DVD/カラオケ/作詞家・作曲家・編曲家 ランキング». [Consulta: 14 maig 2009].
* ↑ «週刊 CDソフト TOP20». Arxivat de l'original el 2008-08-29. [Consulta: 13 agost 2013].

## Enllaços externs

* «Lloc web oficial de Misia».
* «Sony Music Online Japan : MISIA».
Viccionari
# Timor (Segarra)

* Per a altres significats, vegeu «Castell de Timor».
Timor fou un antic poble de Sant Antolí i Vilanova, actualment al municipi de Ribera d'Ondara a la comarca de la Segarra, dins l'antic terme de Sant Pere dels Arquells. El poble estigué centrat en el castell de Timor (actual masia dita la Torre de Timor) i en l'antiga església parroquial de Sant Jaume, a la dreta del riu d'Ondara.

## Referències

* ↑ «Timor (Segarra)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Puig de l'Ullastre

El Puig de l'Ullastre és una muntanya de 238 metres que es troba al municipi de Vilajuïga, a la comarca catalana de l'Alt Empordà.
# Tiemei

Tiemei (abans coneguts com a TMATNB, sigles de The Mourning After The Night Before) és un grup de música electrònica emocional català amb un estil de música que els seus tres membres, Betu Molero, Jan Gin i Marc Minguella, anomenen «electrohangover».

## Discografia

* It's ok (EP, 2020)
* Cheat meal (EP, 2021)
* The mourning after the night before (Primavera Labels, 2024)

## Referències

* ↑ «5Songs - TIEMEI: "Fem música per superar totes les ressaques que porta la vida"». Catalunya Ràdio. [Consulta: 26 juny 2024].
* ↑ «Comebafles: Tiemei» (en castellà). RTVE Play, 18-04-2024. [Consulta: 26 juny 2024].
* ↑ «Te invitamos a ver el clip de “Danger Us” de TIEMEI» (en castellà). Mondo Sonoro, 23-11-2023. [Consulta: 26 juny 2024].
* ↑ «“The Mourning After The Night Before”, primer álbum de TIEMEI» (en castellà). Mondo Sonoro, 26-03-2024. [Consulta: 26 juny 2024].
# Cal Gort (Sunyer)

Cal Gort és una casa de Sunyer (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres i de característiques molt semblants a la casa Veià, amb la qual estan front per front. Consta de planta baixa, pis i golfes. La porta principal és d'arc de mig punt amb dovelles de grans dimensions; en un costat s'obre una finestra allindada. Al primer pis hi ha quatre finestres, totes tenen l'ampit motllurat però les dues centrals tenen també la llinda i els brancals motllurats. A les golfes només hi ha una petita finestra quadrada. El ràfec de la teulada té un gran voladís i està decorat amb tres fileres de dents de serra.

## Referències

* ↑ «Cal Gort». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].
# La Balma (Cercs)

La Balma és una obra del municipi de Cercs (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta baixa i dos pisos, adossada longitudinalment al davant d'una roca que li serveix de paret posterior i en determina la seva composició volumètrica. Es diferencien tres cossos constructius adaptats al relleu amb un aparell de pedra mitjana arrebossada i reforçada amb carreus de pedra grossa i polida a les cantonades. Conserva un arc adovellat d'accés al pati a la part lateral de la casa. Obertures disposades irregularment a la façana. La teulada és a una sola vessant paral·lela al relleu de la roca.
A prop de la casa es conserva en molt bon estat el cobert/pallissa d'aquesta. Presenta una construcció molt sòlida i de grans dimensions amb aparell de maçoneria i cantonades en pedra. És format per dos nivells amb suport de columna central. Teulada a doble pendent i obertures laterals al pis superior. Conserva en bon estat el terra original de fusta del primer pis. Accés al primer nivell a través d'escala exterior en fusta.

## Història

L'establiment d'un assentament humà en aquest indret cal situar-lo en el període alt medieval, segurament a partir del segle ix, en que és força freqüent aquest tipus d'hàbitat adossat a la roca. En època baix medieval aquests primitius masos van ser ampliats i enlairats fins a dos pisos, en el cas de la casa de La Balma es poden observar perfectament aquestes notables reformes i ampliacions. Una segona ampliació a ressaltar té ja característiques més modernes i cal situar-la en el segle xviii, donant-li l'aspecte exterior actual de la casa. Va deixar d'estar habitada de forma regular fa aproximadament 20 anys.

## Referències

* 1 2 3 «La Balma». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2016].
# Timoner

Timoner és un terme mariner, per designar a qui porta el timó o governall de la nau. El timoner originalment era el membre de la tripulació responsable de la navegació i de mantenir el rumb. En llatí es diu gubernator, volent dir que era qui governava el vaixell. Aquest terme llatí té el seu origen en el "govern del vaixell", perquè els vaixells no eren guiats o dirigits, sinó governats.

## Notes i referències

Viccionari
* ↑ «timoner | enciclopèdia.cat». [Consulta: 4 octubre 2019].
* ↑ en francès timó es diu goubernail que té el mateix significat
* ↑ Mao Zedong va ser anomenat el "gran timoner" en la revolució cultural que es va produir a la Xina en els anys 60.

## Vegeu també

* Banyera (nàutica)
# Tomàs de Montagut i Estragués

Tomàs de Montagut i Estragués (Campelles, 1952) és un historiador del dret català, acadèmic de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona.

## Biografia

EL 1975 es va llicenciar en dret i el 1977 en filosofia i lletres (història medieval) per la Universitat de Barcelona. Va ampliar estudis de dret comparat a la Universitat d'Estrasburg i a l'Institut d'Història Econòmica "Francesco Datini" de Prato, i ha estat professor visitant a la School of Law de la Universitat de Califòrnia a Los Angeles. Després es va doctorar amb un excel·lent cum laude amb la tesi El mestre Racional a la Corona d'Aragó (1283-1419), dirigida per Josep Maria Font i Rius.
El 1976 fou contractat com a professor ajudant d'història del dret a la Universitat de Barcelona, el 1982 com a professor adjunt i el 1984 com a professor titular. El 1991 guanyà la càtedra d'història del dret a la Universitat de Santiago de Compostel·la i el 1993 a la Universitat Pompeu Fabra.
Ha publicat llibres i articles sobre la història de les institucions polítiques i financeres de Catalunya i de la Corona d'Aragó, la història de la recepció del ius commune a Catalunya i la història i doctrines dels juristes catalans.
De 2000 a 2009 ha estat director del Departament de Dret, secretari general i vicerector de la Universitat Pompeu Fabra. Des del 2001 és membre numerari de l'Institut d'Estudis Catalans (Secció Històrico-Arqueològica), des del 2007 membre corresponent de la Reial Acadèmia de Córdoba de Buenas Letras, Bellas Artes y Nobles Ciencias i des del 2014 de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona.

## Obres

* Una compilació del dret especial de Barcelona a la baixa Edat Mitjana: discurs de recepció de Tomàs de Montagut Estragués com a membre numerari de la Secció Històrico-Arqueològica, llegit el dia 16 de juny de 2004 Barcelona : Institut d'Estudis Catalans, 2004. ISBN 84-7283-730-0
* Història del dret espanyol amb Carles J. Maluquer de Motes i Bernet, Universitat Oberta de Catalunya, 1998. ISBN 84-8318-228-9
* Les institucions fiscalitzadores de la Generalitat de Catalunya: (des dels seus orígens fins a la reforma de 1413) Barcelona : Sindicatura de Comptes de Catalunya, 1996. ISBN 84-393-4154-7

## Referències

* ↑ Notícia biogràfica i acadèmica de Tomàs de Montagut Estragués
* ↑ Tomàs de Montagut Arxivat 2016-03-27 a Wayback Machine. al web de la UPF

## Enllaços externs

* Portal de Producció Científica de la UPF
«Obra de Tomàs de Montagut i Estragués» a Dialnet.
* Els drets històrics a Catalunya, per Tomàs de Montagut
# Tomàs de Llupià i de Llupià

Tomàs de Llupià i de Llupià (?-1580) fou un eclesiàstic català que ostentà la dignitat d'abat de Sant Pere de Rodes entre 1547 i 1569. El 1559 explotava mines de plata a Arles de Tec juntament amb el seu parent Galceran de Vallgornera i el professor de medicina de Perpinyà Joan Borràs. Tenia una castellania i un forn a Salses. Abans de 1570 va armar una galera de nom Lupiana, de la qual ell era el capità, i que embarrancà prop de Melilla. Un cop mort, la galera va ser heretada pel seu besnebot Gabriel de Llupià i més tard va ser comprada per la corona. La resta de l'herència la va rebre el seu nebot Lluís de Llupià i Xanxo, procurador reial.

## Bibliografia

* Tomàs de LLupià i de Llupià a la GREC
# Tomás Berreta Gandolfo

Tomás Berreta Gandolfo (1875 - 2 d'agost de 1947) va ser un polític uruguaià. President de la República entre l'1 de març de 1947 i el 2 d'agost de 1947 quan mor en el poder.

## Referències

* ↑ «Recuerda que eres mortal», 24-08-2019.

## Enllaços externs

* Presidència de l'Uruguai Arxivat 2011-02-24 a Wayback Machine. (castellà)
# Tomás Boy

Tomás Boy (Ciutat de Mèxic, 28 de juny de 1951 - Acapulco, 8 de març de 2022) va ser un futbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1986.

## Referències

* ↑ «Tomás Boy managing statistics». mediotiempo.com. [Consulta: 10 octubre 2009].
* ↑ Tomás Boy a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.
# Tomás Braulio Platero

Tomás Braulio Platero IV (Buenos Aires, 1857 - La Plata, 17 de febrer de 1925) va ser un dels fundadors de la Unión Cívica Radical (UCR), el partit polític més antic de l'Argentina, i una de les més prominents figures afroargentines del seu temps.
Platero va néixer el 1857 i, encara que l'esclavitud havia estat abolida a Argentina el 1812, va patir la discriminació local cap a persones de color negre. Es va unir a la Unió Cívica original el 1890, i es va transformar en un partidari lleial del primer líder del partit, Leandro Alem, convertint-se en un prominent membre del comitè de La Plata després de l'escissió de 1891 en la Unió Cívica, portant a l'establiment de la UCR (que tenia un major activisme cap a l'assoliment del vot masculí universal).
També va ser el fundador de l'Associació Professional de la Província de Buenos Aires, i president de la Societat de Cooperatives Elèctriques. Nomenat com a cap i director del Registre Civil pel 3r i 5è districte de Buenos Aires, on els naixements negres, casaments i defuncions eren anotats en llibres comptables diferents, i eventualment va ajudar a acabar amb aquesta pràctica. El 1877 va ser fundador i president de la societat de socors mutus La Protectora. També va ser una persona de fortes conviccions religioses, i un germà de l'Orde franciscà.
Després del suïcidi d'Alem el 1896, Platero es va convertir en partidari del dr. Hipólito Yrigoyen, l'activisme del qual va portar a l'aprovació de la llei Saenz Peña el 1912, i les primeres eleccions presidencials de l'Argentina, el 1916. Com a ferm defensor del president Yrigoyen, Platero era un opositor dels antipersonalistes (una ala més conservadora de la UCR).
Platero va morir l'any 1925, i al seu funeral van assistir les màximes autoritats de la UCR, entre ells el governador de la província de Buenos Aires, José Luis Cantilo, Federico Zelarrayán (portant condolences de Yrigoyen) i altres figures de la UCR.

## Referències

* ↑ «PLATERO, TOMÁS BRAULIO, compilado por Enrique Pereira». Arxivat de l'original el 2008-06-24. [Consulta: 24 juny 2008].
# Tomás Bilbao Hospitalet

Tomás Bilbao Hospitalet (Bilbao, 18 de setembre de 1890 - Ciutat de Mèxic, 1954) va ser un arquitecte i polític basc, d'ideologia nacionalista i membre fundador d'Acció Nacionalista Basca.

## Biografia

Llicenciat en arquitectura el 1918 i membre de la secció de llengua i cultura de l'Eusko Ikaskuntza, va fer diversos projectes de cases socials a Arrigorriaga i Bilbao durant la Dictadura de Primo de Rivera, així com el pavelló de cristall d'Altos Hornos de Vizcaya per a l'Exposició Internacional de Barcelona de 1929.
Va ser tinent d'alcalde de Bilbao durant la Segona República, en ser escollit en les llistes de la Conjunció Republicano-Socialista, de la qual ANV formava part, a l'abril de 1931. En esclatar la guerra civil espanyola es posà de part de la legalitat republicana i quan es constituí el Govern d'Euzkadi fou nomenat director general d'Obres Públiques i inspector general de les obres afectes al Departament de Defensa.
Després de la caiguda de Bilbao el 1937 va ser nomenat cònsol d'Espanya a Perpinyà i el 17 d'agost de 1938 va substituir al dimitit Manuel de Irujo Ollo (PNB) com a ministre sense cartera al Govern de la República, presidit pel socialista Negrín. Va romandre al Govern fins al final de la Guerra Civil quan va partir a l'exili, primer a França i el 1942 a Mèxic a bord del Nyassa. A Mèxic va treballar en una joguineria alhora que col·laborava a Eusko Deia i formava part de la Comissió de Cultura Basca a Mèxic.
L'arquitecta mexicana Tatiana Bilbao és la seva neta, i l'escriptor Jon Juaristi és renebot de Tomás Bilbao.

## Referències

* ↑ Zabalbeascoa, Anatxu. «Tatiana Bilbao: “Hoy el ﬁn no es entrar en la enciclopedia, sino en la lista Forbes”». El País. [Consulta: 18 desembre 2019].
* ↑ El Bloque Arxivat 2016-03-06 a Wayback Machine., de Jon Juaristi.

## Bibliografia

* Cartas al director. Diari El País, 21 d'agost de 2007. «Un ministro de ANV» José Luis de la Granja, catedràtic d'Història Contemporània de la Universitat del País Basc.

## Enllaços externs

* Entrada de Tomás Bilbao a l'Enciclopedia General Ilustrada del País Vasco "Auñamendi".