OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Torre de Sant Roc

La Torre de Sant Roc, es troba a la partida de Montiver al nord de Sagunt, a la comarca del Camp de Morvedre, a la província de València. També anomenada Torre de Roc, Torre Alquerieta de Roc, està declarada Bé d'interès cultural amb número d'anotació ministerial : RI - 51-0010927, i data d'anotació 12 de novembre de 2002.

## Descripció historicoartística

La Torre de Sant Roc s'alça en la part oest del terme de Sagunt, en terreny pla en el marge esquerre del riu Palància, envoltada de camps de tarongers i nesprers. L'accés es realitza creuant el riu pel pont que hi ha al final de l'Avinguda dels Sants de la Pedra, prenent el camí de l'esquerra fins a trobar el camí de la Rosana a mà dreta.
Es tracta d'una torre de defensa. De les que es van construir a partir de 1575, quan el rei Felip II va encarregar al virrei de València, Vespasiano Gonzaga i Colonna, un estudi de defensa del litoral, conseqüència del qual, durant el segle xvi, la costa de la província de València comptava amb al voltant de tretze torres de vigilància i defensa.
Malgrat això, el fet de tenir l'habitatge de dos pisos adossada al seu costat sud, al costat d'altres detalls com la mesura de l'entrada i el curt nombre d'espitlleres, fan pensar en la seva capacitat defensiva limitada, que serviria només als habitants de l'alqueria, per la qual cosa es podria relacionar amb les alqueries fortificades de l'horta i formalment amb les masies fortificades de Girona, datades en alguns casos al segle xvi.
És de planta quadrada i té tres plantes, encara que actualment es mantenen només els paraments exteriors a regular estat de conservació i parcialment desmotxats. Està construïda de maçoneria reforçada amb carreus en els cantons. Destaquen la seva porta que presenta un arc de mig punt i els matacans, desapareguts en part.

## Referències

* ↑ «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* 1 2 3 4 5 «Dirección General de Patrimonio Cultural». [Consulta: 1r setembre 2019].
* ↑ Levante-EMV. «Riqueza patrimonial» (en castellà). [Consulta: 1r setembre 2019].
* ↑ http://ciudad.turismo.hispavista.com/monumento/c3767-torre-sant-roc-o-sant-roc Arxivat 2013-09-21 a Wayback Machine.
# Bébé et le Satyre

Bébé et le Satyre és una pel·lícula muda francesa escrita i dirigida per Louis Feuillade i estrenada el 28 de juny de 1912.
Aquesta pel·lícula forma part de la sèrie Bébé.

## Repartiment

* René Dary : Bébé (com Clément Mary)
* Renée Carl : Madame Labèbe, la mama

## Notes

* ↑ Bébé et le Satyre, bifi.fr
# Hülya Vurnal İkizgül

Hülya Vurnal İkizgül, (Istanbul, 1967) és una artista plàstica turca, especialment treballant sobre el mosaic però també la pintura i la escultura. Es va graduar pel Departament de Pintura de la Universitat de Marmara, en Istanbul, el 1990.

## Obres

* El gat
* Exposició a Darphane-i Amire (Seca otomà)

## Referències

* ↑ http://dergi.mo.org.tr/dergiler/4/443/6436.pdf
* ↑ http://hulyaikizgul.com/biyografi.html Arxivat 2016-03-09 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.radikal.com.tr/haber.php?haberno=53689

## Vegeu també

* Lerzan Bengisu
* Hatice Güleryüz
* Yeşim Ağaoğlu

## Enllaços externs

* Pàgina web de la artista Arxivat 2019-07-09 a Wayback Machine.
# Boskhatxi

Boskhatxi (en rus: Босхачи) és un poble (un possiólok) de Calmúquia, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 42 habitants. Pertany al districte municipal d'Oktiabrski.

## Referències

* ↑ «История Калмыкии». Arxivat de l'original el 2015-10-09.
* ↑ «Официальный сайт Администрации Октябрьского районного муниципального образования Республики Калмыкия». Arxivat de l'original el 2014-10-08. [Consulta: 15 agost 2022].
* ↑ «Архивированная копия». Arxivat de l'original el 2015-07-15. [Consulta: 2 abril 2013].
# ICI Radio-Canada Télé

ICI Radio-Canada Télé (traduït al francès, AQUÍ Ràdio-Canadà Televisió) i antigament Télévision de Radio-Canada és una xarxa pública de televisions canadenques de parla francesa, propietat de la Société Radio-Canada. Emet la seva graella televisiva per a tot Canadà, però degut a la concentració de francòfons de manera majoritària a Quebec, els programes es realitzen a Quebec mateix. Four creada l'any 1952 sota el nom d'CBFT-TV Montéral, amb programes de televisió en francès i anglès. Dos dies més tard s'emet un altre canal a Toronto i així fins a l'octubre del 1953. S'hauria de recordar, per tal d'entendre la història d'aquesta xarxa de canals, que el Canadà és un país amb estats, és a dir, és un país federal. Això fa que els canals de televisió convencionals siguin derivats en diferents canals que poden veure's amb la mateixa programació en segons quins estats i sota noms diferents, segons pugui conveni a les anomenades "xarxes de televisió". És el que se'n diu, sistema canadenc de televisió. L'any 1954 degut a les crítiques creixent per la cohabitació al canal de programes en llengua francesa i anglesa, es decideix que el canal emeti només en aquesta primera llengua. L'any 1966 el canal de televisió pot veure's per primer cop en color, però s'haurà d'esperar fins al 1974 per veure'n finalment la integritat en color.

## Referències

* Jean-François Beauchemin, Ici Radio-Canada : 50 ans de télévision française, Montréal, Éditions de l'Homme, 2002, 255 p. (ISBN 2-7619-1736-7)
* (en) André Michel Couture, Elements for a Social History of Television: Radio-Canada and Quebec Society 1952-1960 [mémoire de maîtrise], Montréal, Université McGill, 1989, 127 p. (lire en ligne)
* Jean-Pierre Desaulniers, De La famille Plouffe à La petite vie, Musée de la civilisation du Québec / Fides, 1996, 120 p. (ISBN 2-7621-1937-5)
* Richard Garneau, À toi Richard..., Montréal, Stanké, 1992, 492 p. (ISBN 2-7604-0400-5)
* Jean-Paul Lafrance, La télévision, un média en crise, Montréal, Québec/Amérique, 1982, 313 p. (ISBN 2-89037-084-4)
# Torre Olla

La torre Olla es troba en un despoblat del mateix nom, a la serra Calderona, en una zona pertanyent al municipi de Marines, a la comarca del Camp de Túria, al País Valencià. Es troba a uns cinc quilòmetres al nord del barranc de Carraixet, prop de Marines Vell. Actualment, tot el poblat està en un estat ruïnós i està declarat Bé d'Interés Cultural amb anotació ministerial número RI-51-0010667, i data d'anotació 18 de juliol del 2001.
La torre, a més de protegir el poblat, servia de connexió amb el castell del Real, el qual, juntament amb els castells de Xelva i Morvedre, defensaven el nord de la zona de València dels possibles atacs dels cristians.

## Història

Jaume I d'Aragó fa la seva primera donació d'aquest lloc al setembre del 1238 a Pedro Sánchez de Maraymón (encara que l'alqueria va ser aixecada amb posterioritat a la conquesta cristiana del 1238), els descendents el venen el 1359 a Mateu Mercer, almirall de la flota aragonesa. Més tard, al juny del 1368, la cort de Governació de València autoritza la venda a favor d'Antoni de Vilaragut. L'any 1649, el comtat d'Olocau passa als Fenollet, per matrimoni de Na Margarita de Vilaragut i Sanz, filla del comte d'Olocau, amb Diego de Fenollet i Albiñana.
Com a conseqüència de l'expulsió dels moriscos, aquest llogaret anà perdent població, malgrat la qual cosa, va ser habitat fins que es va abandonar definitivament al segle xix, i arribà a tindre sis cases habitades amb uns 17 habitants l'any 1797.

## Descripció

L'anomenat poblat d'Olla, del qual la torre forma part, va ser una antiga alqueria islàmica, de la qual encara queden restes del que va ser un sistema de rec. La torre és de planta quadrada, el seu accés està a uns metres de la base, a nivell de la segona planta de l'edifici annex, des del qual es pot passar, i aquesta és l'única entrada a la torrassa. El material emprat per a la seva construcció és maçoneria de pedra de gres roig i argamassa. La torre té dues plantes i les cobertes inclinades de teula moruna. La part baixa s'utilitzava per a resguard d'animals i l'alta per a habitatge. Amb el pas del temps, es va ampliar en construir-se en els seus voltants corrals de bestiar, així com diferents habitatges, la qual cosa va donar lloc al fet que l'assentament arribés a tenir sis cases habitades amb uns 17 habitants l'any 1797.

## Referències

* ↑ URL de la referència: https://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=255. Data de consulta: 29 agost 2023.
* 1 2 3 4 http://www.cult.gva.es/dgpa/documentacion/interno/125.pdf
* ↑ http://www.mapaculturaldevalencia.es/fichaarea.html?cnt_id=3972%5BEnllaç+no+actiu%5D
* Aquest article pren com a referència el text del Bé d'Interés Cultural incoat per la Conselleria de Cultura de la Generalitat Valenciana.

## Enllaços externs

* http://elspoblesvalenciansabandonats.blogspot.com.es/2010/03/el-despoblat-de-lolla-municipi-de.html.
* http://labrujulaimantada.blogspot.com.es/2012/01/primera-excursion-de-2012-en-la-que-el.html Arxivat 2013-09-21 a Wayback Machine..
# Ca l'Aubert del carrer Panyó, 5

Ca l'Aubert II és una obra noucentista d'Olot (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa de planta rectangular, distribuïda segons un eix de simetria central. Disposa de planta baixa, amb un cos avançat, que es converteix en el pis principal amb una àmplia galeria amb balustrades. Aquests baixos són destinats a celler i garatge. El principal té les obertures rectangulars emmarcades per pedra. El pis superior, amb dos àmplies galeries a cada costat, amb balustrades, té les finestres de punt rodó (un total de cinc). La ventilació del cel ras es fa per un ull de bou. Els murs foren estucats i es va emprar la pedra per fer les obertures. El teulat és a dos aigües, amb àmplies barbacanes sostingudes per bigues de fusta.

## Història

L'eixample és un projecte promogut per Manuel Malagrida, olotí enriquit a Amèrica. Aquest va encarregar a l'arquitecte J. Roca i Pinet l'elaboració d'una ciutat-jardí, amb zones verdes i xalets unifamiliars. A partir del Passeig de Barcelona i del riu Fluvià, dibuixà una disposició "radiocèntrica" de carrers amb dos focus (la plaça d'Espanya i la d'Amèrica) units pel pont de Colom. Així es varen planejar diferents carrers propers a l'eixample com el Vilanova, el Panyó i d'altres. Seran xalets bastits amb tipologia de l'eixample però realitzats a mitjans del segle xx.

## Referències

* 1 2 «Ca l'Aubert II». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Brigada

* Per a altres significats, vegeu «Brigada (grau militar)».
La brigada és una unitat militar dels exèrcits de terra que sol agrupar dos o més regiments o batallons, i normalment és comandada per un general de brigada o pels països a major general. Pot constar de quatre mil a sis mil soldats, tot i que el nombre varia segons l'exèrcit de què es tracti i les circumstàncies de la guerra.

## Referències

* 1 2 El general de brigada inclouen també països que han difinit com l'OTAN codi rang OF-7
# Brigada Alexandroni

La Brigada Alexandroni (en hebreu: חטיבת אלכסנדרוני) és una unitat militar de les Forces de Defensa d'Israel que va lluitar en la guerra àrab-israeliana de 1948. Juntament amb la 7a brigada blindada, les dues unitats van tenir 139 morts durant la primera batalla de Latrún en l'operació Ben Nun Alef (un intent de conquerir l'àrea de Latrún). Actualment, és una unitat de reserva.

## Referències

* ↑ Warschawski, Michel. A tumba abierta: La crisis de la sociedad israelí (en castellà). Icaria Editorial, 2004, p. 74. ISBN 978-84-7426-711-2.
* ↑ Lloc web oficial: http://www.alexandroni.co.il/PAGE49.asp Arxivat 2018-03-26 a Wayback Machine.
# Txurrumurru

Txurrumurru és una muntanya del masís d'Aiako Harria, a Guipúscoa. Fa una alçada de 821 msnm. Es tracta d'un batòlit granític que culmina a tres cims. El nom Txurrumurru vindria de l'aiguaneix que brota en el paratge de Zulu Muru, el Forat de Muru. Degut a la presència d'espècies protegides, l'escalada hi ha sigut restringida.

## Referències

* ↑ http://www.gmf-fgm.org/noticias/287/Gipuzkoako-Eskalada-Eskolak-Berrekipamendua-2014-Aiako-Harria-Txurrumurru Arxivat 2015-01-25 a Wayback Machine.
# Ca n'Amat de la Muntanya

Ca n'Amat de la Muntanya és una masia del municipi de Terrassa, protegida com a bé cultural d'interès local. És situada al nord-oest de Terrassa, vora la carretera de Rellinars (B-122), al nord del barri del Poblenou. S'aixeca als anomenats Plans de Ca n'Amat, entre els torrents de Ca n'Amat, a l'est, i de la Xoriguera, a l'oest. Es troba en terrenys del Parc Agroforestal de Terrassa.

## Descripció

La masia és formada per un cos principal de grans dimensions i diversos cossos adjacents, a més de les dependències que l'envolten. El cos principal és de planta rectangular, amb planta baixa i dos pisos. La coberta és a dues aigües. La façana, orientada a migdia, és perpendicular al carener i de composició gairebé simètrica. El portal d'accés és d'arc de mig punt adovellat i està flanquejat per dues finestres de grans dimensions i una de petita. Al primer pis hi ha un balcó de ferro forjat, damunt del portal, i tres finestres. Al segon pis hi ha una sèrie de finestres d'arc de mig punt formant una galeria i dues de més petites flanquejant-les. L'estuc de la façana és de color groguenc. Just al davant de la masia hi ha l'era.

## Història

Els reis Alfons XIII i Victòria Eugènia van estar en aquest mas els anys 1924 i 1929. Prop d'aquesta residència s'han trobat restes d'enterraments i paviments d'època romana i que corresponen a les restes d'una vil·la romana.

## Referències

* 1 2 «Ca n'Amat de la Muntanya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 abril 2013].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Ca n'Amat (Vilassar de Mar)

Ca n'Amat és un edifici del municipi de Vilassar de Mar (Maresme) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici civil format per una planta baixa i un pis. Segueix la línia del carrer, adossat a altres edificis pels murs laterals. El seu interès recau especialment en la façana historicista, en la que s'utilitzen elements neoàrabs. Els més característics són els arcs de ferradura amb les dovelles bicolors, els carcanyols esgrafiats amb motius geomètrics, sanefes de rajoles de colors, arquets entrellaçats sota la cornisa, ús del maó vist en els angles de la façana i alguns elements de la cornisa. Un balcó a l'altura del primer pis recorre tota l'amplada de la façana. Destaca el treball de fusta de la porta principal amb motius geomètrics típics de l'art musulmà.

## Referències

* ↑ «Ca n'Amat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 març 2015].
# Cal Doctor (Sant Feliu de Codines)

Cal Doctor és una casa al carrer de Sant Joan de Sant Feliu de Codines (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Casa amb coberta amb dues vessants i carener paral·lel a la façana de paredat arrebossat. Consta de planta baixa i pis. El portal d'accés és adovellat. Al primer pis es troba una antiga finestra, avui convertida en balcó, amb llinda d'una sola peça amb inscripció: "P.G. 1 H 573". Als costats de l'edifici, hi ha uns cossos sense cap element arquitectònic, sembla uns afegits posteriors. Tot aquest conjunt forma un petit pati. Actualment es troba tancat per un mur que impedeix la seva visualitat des del carrer.
El carrer Sant Joan era l'antiga carretera per anar a Barcelona.

## Referències

* 1 2 «Cal Doctor». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 juliol 2018].
# Títol

«Títol» té aquests significats:
* Títol acadèmic, document atorgat per alguna institució educativa després de la finalització reeixida d'uns estudis
* Títol honorífic
* Títol nobiliari
* títol (o titular, castellanisme) o capçalera pot significar l'encapçalament d'un article o altre tipus de text
* Títol, resultat del mètode d'anàlisi química quantitatiu que permet de determinar la concentració d'una substància afegint un volum d'una segona substància de concentració coneguda i que reacciona amb la primera, vegeu titulació
* Títol valor, entès com a títol de propietat d'una societat
* Títol de vapor, percentatge en massa de vapor en una barreja líquid-vapor
# Josep Cartañà i Inglés

Josep Cartañà i Inglés (Vilaverd (Conca de Barberà), 13 de setembre de 1875 - Girona, 1 d'agost de 1963) fou un religiós català, bisbe de Girona.

## Vida i encàrrecs

Josep Cartañà va estudiar al seminari de Tarragona i fou ordenat sacerdot el setembre de 1899 amb molt bones qualificacions. Això li va permetre romandre al seminari com a majordom i prefecte d'interns, ocupant les càtedres de Llatí i de Llocs Teològics, Història Eclesiàstica i Arqueologia. L'any 1917 va ésser nomenat canonge i professor de Teologia Dogmàtica. El 1930 esdevingué arxipreste del Capítol de la Catedral de Tarragona. Durant aquesta època també va exercir de síndic del Capítol, consiliari d'Acció Catòlica femenina a Tarragona i degà de la Junta de l'Hospital de la ciutat.

## Bisbe de Girona

El 22 d'abril de 1934 fou consagrat bisbe de Girona pel cardenal Vidal i Barraquer.
La seva amistat amb el bisbe de Toledo, Isidre Gomà, a qui coneixía dels anys del seminari, el va ajudar a decidir-se a favor de l'aixecament de Franco el 1936, defensant la signatura de la Carta Colectiva del Episcopado Español, de suport de la jerarquia eclesiàstica a la insurrecció militar.
De la posterior persecució que es va produir contra els afectes a la revolta el va salvar la intervenció del conseller de Cultura de la Generalitat de Catalunya, Ventura Gassol, ex-estudiant seu. Va poder desplaçar-se a Barcelona i embarcar cap a França. Va retornar a Pamplona, a la zona nacional. Des d'allà va intentar aconseguir el suport del cardenal Vidal i Barraquer per a la causa, sense èxit.
El maig de 1938 rebé instruccions del Vaticà de desplaçar-se a Perpinyà i fer-se càrrec de l'atenció als religiosos que s'havien quedat en zona republicana. Però la diferència d'interessos de l'un i els altres va fer fracassar la missió.
El febrer de 1939 va retornar a Girona. Va haver de desenvolupar una gran tasca de reconstrucció i rehabilitació de la majoria d'esglésies de la diòcesi, així com el Seminari Diocesà i la façana de la Catedral.
Pel que fa a l'aspecte polític va intentar mantenir distància amb les autoritats civils i va defensar els seus capellans. Considerava que no hi havia d'haver contradicció entre el nou ordre i l'ús del català. En aquest sentit va patrocinar una edició bilingüe del Catecisme, l'any 1941, i una d'íntegrament catalana, el 1947.
El seu bisbat va deixar una gran empremta a Girona.

## Defunció

L'1 d'agost de 1963, als 88 anys, Cartañà va morir a Girona treballant malgrat el seu estat de salut minat per l'arterioesclerosi i insuficiència cardíaca. És enterrat a la Catedral.

## Enllaços externs

* Comentari de l'obra pastoral, per Salvador Sol, a Església Plural
* Ressenya necrològica al diari La Vanguardia (02/08/1963), p. 17 (castellà)
# 483 aC

El 483 aC va ser un any del calendari romà prejulià. Durant la República Romana es coneixia com l'Any del consolat de Potit i Vibulà, o de vegades, any 271 Ab urbe condita o de la fundació de Roma. La denominació 483 aC per a aquest any s'ha emprat des de l'edat mitjana, quan el calendari Anno Domini va ser el mètode més usat a Europa per a anomenar els anys.

## Esdeveniments
### Grècia

* Aristides d'Atenes és condemnat a l'ostracisme (o potser l'any següent, el 482 aC), per la seva rivalitat amb Temístocles que en les lluites entre els alcmeònides i els tiranòfils s'havia acabat imposant a la mort de Milcíades.

### Sicília

* Geló I, tirà de Gela i de Siracusa, conquereix i ocupa les ciutats de Mègara Hiblea i d'Eubea, traslladant tots els ciutadans importants d'aquestes ciutats a Siracusa mentre les classes populars eren venudes com a esclaus. Així Siracusa va ser la primera ciutat de Sicília.

### República Romana

* Marc Fabi Vibulà i Luci Valeri Potit són elegits cònsols a Roma. Fabi Vibulà es va oposar als intents dels tribuns de la plebs de fer efectiva la llei agrària d'Espuri Cassi i com que els tribuns van impedir el reclutament de tropes, va traslladar els tribunals fora de la ciutat on no tenien poder i sota violentes pressions va allistar un exèrcit i va fer la guerra contra els volscs sense resultat decisiu.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Heròdot. Històries, VIII, 179
* ↑ Heròdot. Històries, VII, 156
* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponnès, IV, 5
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, II, 45-47
# Tezoyuca

Tezoyuca és un municipi de l'estat de Mèxic. Tezoyuca és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part nord-occidental de l'estat de Mèxic. Limita al nord amb el municipi de Acolman, al sud amb Chiconcuac, a l'oest amb Atenco i a l'est amb Chiautla.

## Vegeu també

* Municipis de l'estat de Mèxic

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Tezoyuca Arxivat 2017-03-11 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Portal de l'estat de Mèxic (castellà)
# Microgobius emblematicus

Microgobius emblematicus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Golf de Califòrnia fins a Panamà.

## Referències

* ↑ Poey F. 1876. Enumeratio piscium cubensium (Parte Segunda). An. Soc. Esp. Hist. Nat. Madrid v. 5. 131-176 (3 maig) 177-218 (4 Oct.).
* ↑ «Microgobius emblematicus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R. i D.R. Robertson 1994. Fishes of the tropical eastern Pacific. University of Hawaii Press, Honolulu. 332 p.

## Bibliografia

* Birdsong, R.S., 1981. A review of the gobiid fish genus Microgobius Poey., Bull. Mar. Sci., 31(2):267-306.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.