OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Svetlana Savítskaia

Svetlana Savítskaia (rus: Светла́на Сави́цкая) (Moscou, 8 d'agost de 1949), nom complet amb patronímic Svetlana Ievguénievna Savítskaia, rus: Светла́на Евге́ньевна Сави́цкая és una excosmonauta soviètica.

## Biografia

Filla d'un militar soviètic heroi de la Segona Guerra Mundial. Abans de ser astronauta, va ser pilot esportiva i de proves. Va ser campiona mundial de vol acrobàtic l'any 1970. Des del 1974, ha aconseguit 18 rècords mundials pilotant avions MiG i tres més en salts col·lectius amb paracaigudes.
Savítskaia va començar a formar-se com a cosmonauta el 1980. Va viatjar amb el Soiuz T-7 el 1982, esdevenint la segona dona a anar a l'espai uns 19 anys després de Valentina Tereixkova. Va servir durant dos torns a l'estació espacial Saliut 7, i en el segon va ser la primera dona a repetir a l'espai i també la primera a fer un passeig espacial, el 25 de juliol de 1984. En aquesta sortida va romandre fora de l'estació espacial durant 3 hores i 35 minuts.
Al seu retorn a la Terra, Savitskaya fou designada comandant d'una missió Soiuz exclusivament femenina per anar a la Saliut 7 en commemoració del Dia Internacional de la Dona, però aquesta missió fou descartada posteriorment.
Se li va concedir dos cops el títol d'Heroi de la Unió Soviètica. Un asteroide ha estat anomenat en honor seu: el 4118 Sveta ("sveta" vol dir "llum"), mentre que el 4303 Savitskai recorda el seu pare.
Savítskaia ha ocupat càrrecs rellevants a Rússia des del 1989 i es va retirar el 1993 de la força aèria soviètica amb el rang de comandant. Actualment, és diputada de la Duma Estatal en representació del Partit Comunista de la Federació Russa, i hi presideix la Comissió de Defensa. També és membre de la presidència col·lectiva de la Unió Patriòtica Nacional.

## Referències

* ↑ Dades de les seves missions a l'espai. (anglès)
* ↑ Schmadel, Lutz D. Dictionary of Minor Planet Names, Volume 1. Nova York: Springer, 2003, p. 352. ISBN 3540002383. (anglès)
* ↑ Schmadel, Lutz D. Dictionary of Minor Planet Names, Volume 1. Nova York: Springer, 2003, p. 369. ISBN 3540002383. (anglès)
* ↑ Dades sobre la seva dedicació política. (anglès)

## Enllaços externs

* Entrevista de 1995 Arxivat 2012-09-08 a Wayback Machine. (anglès)
* Entrevista de 2009 (anglès)
* Entrevista de 2010 Arxivat 2012-04-01 a Wayback Machine. (anglès)
# Svetlana Tširkova

Svetlana Tširkova (Raion de Tsivilski, 5 de novembre de 1945), de casada Tširkova-Lozovaja, és una tiradora d'esgrima estoniana, especialista en floret, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Ciutat de Mèxic, on guanyà la medalla d'or en la competició del floret per equips del programa d'esgrima. Quatre anys més tard, als Jocs de Munic, revalidà la medalla d'or en la mateixa competició.
En el seu palmarès també destaquen quatre medalles al Campionat del món d'esgrima, dues d'or, una de plata i una de bronze, entre les edicions de 1969 i 1971, així com una medalla d'or a les Universíades de 1970. Guanyà el campionat soviètic de floret de 1968, 1969 i 1970 i la Copa de l'URSS de 1972 i 1973.
El 1969 fou escollida millor atleta femenina d'Estònia. Forma part del Comitè Olímpic d'Estònia.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Svetlana Tširkova». [Consulta: 30 abril 2024].
* 1 2 «ЧИРКОВА-ЛОЗОВАЯ Светлана Михайловна | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 30 abril 2024].
* 1 2 «Svetlana Tširkova» (en estonià). Eesti Spordi Biograafiline Leksikon.
* ↑ Honorary members of the Estonian Olympic Committee Arxivat 2008-06-11 a Wayback Machine. eok.ee (Retrieved on January 22, 2008)
# Texas Tennis Open 2012

El Torneig de Dallas 2012, oficialment conegut com a Texas Tennis Open 2012, és un esdeveniment de tennis femení sobre pista dura que pertany als International tournaments de la WTA. La segona edició del torneig es va celebrar entre el 17 i el 24 d'agost de 2012 al Hilton Lakes Tennis & Sports Club a Grapevine, prop de Dallas, Texas, Estats Units.

## Quadre individual femení

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| Q | M. Lučić | 6⁵ | 2 |
| WC | B. Jovanovski | 7 | 6 | WC | B. Jovanovski | 6 | 1 | |
| Q | P. Parmentier | 4 | 2 | 6 | S. Peng | 4 | 0 | r |
| 6 | S. Peng | 6 | 6 | | | | | | WC | B. Jovanovski | 0 | 0 |
| 3 | R. Vinci | 6 | 6 | | | | | | 3 | R. Vinci | 6 | 6 |
| | P. Hercog | 2 | 3 | 3 | R. Vinci | 7 | 6 | | | | | |
| | M. Erakovic | 4 | 6$^3$ | 7 | C. Scheepers | 6¹ | 2 | | | | | |
| 7 | C. Scheepers | 6 | 7 | | | | | | | | | | 3 | R. Vinci | 7 | 6 |
| | A. Wozniak | 6 | 6 | | | | | | | | | | 2 | J. Janković | 5 | 3 |
| Q | E. Bouchard | 2 | 2 | | A. Wozniak | 4 | 4 | | | | | |
| Q | C. Dellacqua | 6 | 6 | Q | C. Dellacqua | 6 | 6 | | | | | |
| 4/WC | Y. Wickmayer | 4 | 3 | | | | | | Q | C. Dellacqua | 5 | 4 |
| 8 | S. Cîrstea | 6 | 7 | | | | | | 2 | J. Janković | 7 | 6 |
| | A. Cornet | 1 | 5 | 8 | S. Cîrstea | 2 | 1 | | | | | |
| | A. Rus | 6⁵ | 2 | 2 | J. Janković | 6 | 6 | |
| 2 | J. Janković | 7 | 6 | | | | | |

## Quadre dobles femenins

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Iveta Benešová B. Záhlavová-Strýcová | 6 | 6 | |
| | Gabriela Dabrowski Hsieh Su-wei | 4 | 3 | | 1 | Iveta Benešová B. Záhlavová-Strýcová | 7 | 4 | [7] |
| 4 | Marina Erakovic Heather Watson | 6 | 6 | | 4 | Marina Erakovic Heather Watson | 6⁵ | 6 | [10] |
| | Jennifer Elie Asia Muhammad | 2 | 0 | | | | | | | 4 | Marina Erakovic Heather Watson | 6 | 6 |
| Alt | Eugenie Bouchard Aleksandra Wozniak | 6 | 6 | | | | | | | | Līga Dekmeijere Irina Falconi | 3 | 0 |
| 3 | Jarmila Gajdošová Klára Zakopalová | 2 | 4 | | Alt | Eugenie Bouchard Aleksandra Wozniak | 0 | 6 | [8] |
| | Līga Dekmeijere Irina Falconi | 7 | 1 | [10] | | Līga Dekmeijere Irina Falconi | 6 | 4 | [10] |
| 2 | Irina-Camelia Begu Alizé Cornet | 6$^4$ | 6 | [8] | | | | | |
Dallas :
2011
2012 :
Sony Ericsson WTA Tour 2012
< 2011
2013 > :
WTA Tour Championships, Istanbul  · WTA Tournament of Champions, Sofia :
# Baraixikha

Baraixikha (en rus: Барашиха) és un poble de l'óblast de Nóvgorod, a Rússia, segons el cens del 2011 tenia 15 habitants.

## Referències

* ↑ «Barashikha». GeoNames.
* ↑ Приказ Министерства природных ресурсов Российской Федерации от 28 марта 2007 г. № 68 «Об утверждении Перечня лесорастительных зон и лесных районов Российской Федерации»
* ↑ «Схема территориального планирования Маловишерского муниципального района». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2016-03-14.
# Tainiolita

La tainiolita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la mica trioctaedral. Rep el nom del grec "tainia", cinta, en al·lusió a l'hàbit tabular dels seus cristalls.

## Característiques

La tainiolita és un silicat de fórmula química KLiMg₂(Si₄O$_{10}$)F₂. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2,5 i 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «09.EC - Fil·losilicats amb plans de mica, compostos per xarxes tetraèdriques i octaèdriques» juntament amb els següents minerals: minnesotaïta, talc, wil·lemseïta, ferripirofil·lita, pirofil·lita, boromoscovita, celadonita, txernikhita, montdorita, moscovita, nanpingita, paragonita, roscoelita, tobelita, aluminoceladonita, cromofil·lita, ferroaluminoceladonita, ferroceladonita, cromoceladonita, ganterita, annita, ephesita, hendricksita, masutomilita, norrishita, flogopita, polilitionita, preiswerkita, siderofil·lita, tetraferriflogopita, fluorotetraferriflogopita, wonesita, eastonita, tetraferriannita, trilitionita, fluorannita, xirokxinita, shirozulita, sokolovaïta, aspidolita, fluoroflogopita, suhailita, yangzhumingita, orlovita, oxiflogopita, brammal·lita, margarita, anandita, bityita, clintonita, kinoshitalita, ferrokinoshitalita, oxikinoshitalita, fluorokinoshitalita, beidel·lita, kurumsakita, montmoril·lonita, nontronita, volkonskoïta, yakhontovita, hectorita, saponita, sauconita, spadaïta, stevensita, swinefordita, zincsilita, ferrosaponita, vermiculita, baileyclor, chamosita, clinoclor, cookeïta, franklinfurnaceïta, gonyerita, nimita, ortochamosita, pennantita, sudoïta, donbassita, glagolevita, borocookeïta, aliettita, corrensita, dozyïta, hidrobiotita, karpinskita, kulkeïta, lunijianlaïta, rectorita, saliotita, tosudita, brinrobertsita, macaulayita, burckhardtita, ferrisurita, surita, niksergievita i kegelita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pegmatita Narssârssuk, dins l'altiplà de Narsaarsuk, a Igaliku (Kujalleq, Groenlàndia). Tot i tractar-se d'una espècie no gaire habitual ha estat descrita en tots els continents del planeta a excepció d'Oceania i l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ «Tainiolite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 gener 2020].
# Taio

Taio és una antiga comuna (municipi) a la província de Trento a la regió italiana de Trentino - Tirol del Sud, localitzada uns 30 km al nord de Trento. A data del 31 de desembre de 2004, tenia 2.694 persones i una superfície d'11,3 km².
Taio limitava amb els següents municipis: Coredo, Denno, Nanno, Sanzeno, Tassullo, Ton, Tres i Vervò.
L'1 de gener 2015 es va fusionar amb els municipis de Smarano, Coredo, Tres i Vervò creant així el nou municipi de Predaia, del qual actualment és una frazione.

## Referències

* ↑ Totes les demogràfiques i altres estadístiques: Institut italià d'estadístiques Istat.

## Enllaços externs

* (italià) Portada de la web de la ciutat Arxivat 2007-04-03 a Wayback Machine.
# Miguel Parreño Méndez

Miguel Parreño Méndez (Barcelona, 1948 - Barcelona, 16 d'abril de 2021) fou un dissenyador gràfic i fotògraf català.
Com a dissenyador gràfic, i fotògraf, ha participat intensament en concursos nacionals, i internacionals de fotografia, obtenint nombrosos premis d'índole nacional, i internacional. Un dels més prestigiosos és el Trierenberg Super Circuit al que va obtenir l'any 2007 el premi Linz apareixent a la "Hall of Fame" https://www.supercircuit.at/Hall-of-fame dels fotògrafs premiats en que només apareix un cada any. Des dels seus inicis realitza nombroses exposicions, individuals i col·lectives. Les seves obres han estat divulgades en publicacions com Art Fotogràfic, Nova Lent, Foto Journal, Dumont Foto, Foto Súper Digital, OpenEye magazine i nombrosos llibres i catàlegs de Salons de fotografia Nacionals i Internacionals. S'ha ocupat de la fotografia en l'àmbit del Disseny Gràfic, aplicant-la a la feina Editorial per a la realització de cobertes de llibres en editorials com Plaza i Janes, Seix Barral, Tusquets Editores, etc. Realitza una important evolució tècnica, en la concepció de les seves obres, a partir de la utilització de les noves tecnologies, que permeten la digitalització de les imatges per al seu posterior tractament. També ha format part de les associacions Agrupació Fotogràfica de Catalunya, Agrupació Fotogràfica de Sant Adrià de Besòs, Accio Fotogràfica Ripollet, FCF (Federació Catalana de Fotografia), CEF (Confederació Espanyola de Fotografia), i FIAP (Federació Internacional d'Art Fotogràfic).
En el camp docent ha impartit cursos i tallers, de Fotografia digital, de nivells bàsic, i avançat, sobre Photoshop, a l'àrea de cultura de Montcada i Reixac, Agrupació Fotogràfica de Catalunya, a diverses poblacions, i entitats culturals.
Essent conscient de l'avanç de la seva malaltia (càncer), va oferir la seva obra a l'Arxiu Nacional de Catalunya (ANC) (Arxiu Nacional de Catalunya) a la fi que es conserves i va ser acceptat l'any 2017. Després del seu traspas s'està fent la transferència pel que aviat es podrà consultar en línia.

## Referències

* ↑ Burguès Martisella, Joan. «Miguel Parreño Mendez». Federació Andorrana de Fotografia. [Consulta: 1r maig 2021].
* ↑ «Miguel Parreño Méndez: Fallecimiento». La Vanguardia, 17-04-2021 [Consulta: 1r maig 2021].
* ↑ «El Calisay exposa les fotografies de l'Àfrica de Miguel Parreño». Ajuntament d'Arenys de Mar. [Consulta: 1r maig 2021].
* ↑ «Exposició de fotografia MALI, sentiment africà a càrrec de Miguel Parreño Méndez». Ajuntament d'Arenys de Mar. [Consulta: 1r maig 2021].
"Exposició al Fine Art de Igualada" febrer 2015. https://www.igualada.cat/ca/noticies/arriba-la-tercera-edicio-del-fineart
"Entrada a la web italiana quan va ser reconegut com EFIAP (Excelència)" http://www.worldphotography.it/spain/miguel-parreno_spain/home_mparreno_spain_gallery1.html
"Entrevista per l'exposició EL TIBET al Fest Image 2017 de Calella "https://www.facebook.com/miguel.parrenomendez/posts/10219556184310761?from_close_friend=1&notif_id=1620419332006058&notif_t=close_friend_activity&ref=notif
# Barranc del Pont de Fusta

El Barranc del Pont de Fusta és un barranc de l'antic terme de Suterranya, actualment inclòs en el terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà. És termenal en quasi tot el seu recorregut entre Tremp i Isona i Conca Dellà, dins de l'antic terme d'Orcau.
S'origina al vessant nord-est del Puig Falconer, a 779 m. alt., lloc des del qual davalla cap al sud. Cap a la meitat del seu recorregut rep per l'esquerra el barranc de Ferreres, i el seu curs s'inclina més cap al sud-oest. Cap al final, rep per la dreta la llau del Bas, i s'aboca en el riu d'Abella a llevant del pont de la carretera C-1412b damunt d'aquest riu.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Barbus yeiensis

Barbus yeiensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Nil i a la conca del llac Txad.

## Referències

* ↑ Cuvier G. 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Barbus yongei

Barbus yongei és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Kenya.

## Referències

* ↑ Cuvier G. 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Barbus zalbiensis

Barbus zalbiensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Camerun.

## Referències

* ↑ Cuvier G. 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Rupjmaize

El rupjmaize és un tipus de pa de sègol considerat un aliment bàsic en la gastronomia de Letònia.
Des del gener de 2014 el salinātā rudzu rupjmaize és una especialitat tradicional garantida a nivell europeu, que en destaca el seu component simbòlic en la identitat letona. Se sol presentar en forma rectangular i amb les puntes arrodonides. Té un gust agredolç.
S'utilitza per preparar el rupjmaizes kārtojums, un dolç tradicional.

## Referències

* ↑ Baister, Baister; Chris Patrick. «Latvia». [Consulta: 15 juny 2015].
* ↑ «Salinata Rudzu Rupjmaize». tastingeurope.com. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 15 juny 2015].
# Mihalkovo

Mihalkovo (en búlgar: Михалково) és un poble del sud de Bulgària. Situat a la Província de Smolian. Es troba a la part occidental de la serralada de Ròdope, no gaire lluny de la ciutat de Devin.
Segons el cens de 2022, Mihalkovo té 227 habitants.

## Història

Michalkovo és un antic assentament búlgar, el qual va existir inclús abans de la caiguda de Bulgària sota el domini dels otomans.
El 1872 hi havia 50 cases en el poble. De 1878 a 1886 va caure en la República de Tămrăš. El 1920, ja hi vivien 290 persones, el 1946, 434 persones i el 1965, 987 persones.
El 1936 es descobreix el manantial a 2 km a l'est del poble de Mihalkovo.
El 1956 en un cobert de fusta, la primera ampolla d'aigua Mihalkovo s'omple manualment. I el 1970 s'obre una nova fàbrica.
El 2008 l'empresa "Mihalkovo" va treure un nou producte al mercat: L'aigua de manantial Mihalkovo, per la qual té un permís d'ús de l'aigua del manantial. Aquesta aigua té una mineralització molt baixa, així que és adequada per totes les edats.
El 2016 amb motiu del 60 aniversari del primer embotellat d'aigua carbonatada natural, s'inaugura una font davant la fàbrica, de la qual brolla aigua carbonatada natural.

## Llocs d'interès
### Font Mihalkovo

A 900 m a l'est del poble, prop del riu Čurekovska, hi ha la font coneguda com a Mihalkovo, que brolla aigua carbonatada natural. L'aigua, que té un alt contingut d'àcid carbònic, brolla a 28 °C. La seva composició química li confereix propietats curatives, especialment per a malalties del cor, nervioses i endocrines.
Sobretot es ven al mercat búlgar, però també s'exporta a altres països.

### Cabanya Persenk

A 16 km del poble es troba cabanya Persenk, des de aquí hi ha moltes rutes de montanya fins al pic Persenk (2.091m), el pic Moder, i més.

### Església de St. Miquel Arcàngel

Església ortodoxa construïda el 1838. Sant Miquel Arcàngel, el guardià principal del regne dels cels i guardià principal de la llei de Déu, va ser escollit com el patró de l'església i el poble.

## Clima

A Mihalkovo, els estius són calents i els hiverns són molt freds i nevats. Al llarg de l'any, la temperatura varia entre els -3 °C i els 29 °C.
La temporada càlida dura tres mesos i mig, del 26 de maig al 14 de setembre, amb una temperatura màxima mitjana de 23 °C. El mes més càlid de l'any és juliol, amb una temperatura màxima mitjana de 28 °C.
La temporada freda dura 3 mesos i mig, del 24 de novembre a l'1 de març, amb una temperatura màxima mitjana de 8 °C. El mes més fred de l'any és gener, amb una temperatura mínima mitjana de -3 °C.

## Transport

Per Mihalkovo hi passen la carretera 866, la qual connecta a la ciutat amb Krichim, i la 862, que la connecta amb Churekovo.

## Galeria

* Carrer de Mihalkovo
* Empresa embotelladora d'aigua Mihalkovo
* Font natural de Mihalkovo
* Església de Sant Miquel Arcàngel
* Sant Miquel Arcàngel

## Referències

* ↑ «Direcció general del registre civil».
* 1 2 3 «Història de l'embotelladora Mihalkovo».
* ↑ «Església de Sant Arcàngel de Miquel» (en búlgar). Rodopi News.
* ↑ «Temps a Milhalkovo» (en anglès). Weather spark.
# Epígenes

Epígenes és el nom dels següents personatges:
* Epígenes d'Atenes, poeta grec
* Epígenes de Bizanci, astròleg i escriptor grec
* Epígenes de Cefísia, filòsof grec
* Epígenes de Sició, poeta còmic grec
# Naus silencioses

Naus silencioses (títol original en anglès: Silent Running) és una pel·lícula de ciència-ficció dirigida per Douglas Trumbull, estrenada el 1972, amb Bruce Dern, Cliff Potts i Ron Rifkin. Ha estat doblada al català.
El guió és de Deric Washburn, Michael Cimino i de Steven Bochco.

## Argument

En el futur, la Terra no té prou recursos naturals per sobreviure; la vegetació ha desaparegut gairebé totalment. A bord del transportador espacial Valley Forge, un equip de buscadors cultiva boscos, sobretot el botànic Freeman Lowell (Bruce Dern) que s'ocupa amb passió del manteniment dels hivernacles gegants amb l'ajuda de robots, els drons Huey, Dewey i Louie. Però un missatge de la Terra demana a l'equip de destruir tot i tornar. Lowell s'hi nega i farà tot el possible per salvar els jardins i prendre el control del transportador…

## Al voltant de la pel·lícula

* La banda original de la pel·lícula conté cançons de Joan Baez.
* Michael Cimino, futur realitzador de Viatge al final de l'infern i de La Porta del paradís, amb aquesta pel·lícula va començar a fer de guionista.
* L'actor Ron Rifkin és avui més conegut per al seu paper de patró del SD-6 en la sèrie Àlies.
* La pel·lícula va ser en competició al Festival Internacional de cinema fantàstic d'Avoriaz, en la seva primera edició, el 1973.
* Els noms del drons Huey, Dewey i Louie són els noms originals dels nebots de l'Ànec Donald, Jaumet, Jordinet i Joanet i els seus colors coincideixen amb els que fan servir aquests habitualment.

## Repartiment

* Bruce Dern: Freeman Lowell
* Cliff Potts: John Keenan
* Ron Rifkin: Marty Barker
* Jesse Vint: Andy Wolf
* Mark Persons: drone #1 Dewey (Gris)
* Steve Brown i Cheryl Sparks: drone #2 Huey (Taronja)
* Larry Whisenhunt: drone #3 Louie (Blau) :

## Referències

* ↑ esadir.cat. Naus silencioses. esadir.cat.
* ↑ «Silent running». The New York Times.

## Enllaços externs

* Anàlisi pel teòric del cinema Jean-François Tarnowski, a la revista Positif