OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pere Sala i Villaret

Pere Sala i Villaret (1839, Vic - † 1916, Barcelona) fou un teòleg, filòsof i escriptor protestant català.

## Biografia

Va fer els estudis eclesiàstics i s'ordenà sacerdot catòlic. A Barcelona es llicencià en dret i filosofia i lletres. Formà un petit cercle eclesiàstic liberal i republicà i col·laborà a El Diluvio, diari republicà, sota el pseudònim d'Abelardo. Aquesta militància li valgué l'animadversió del seu bisbe i grans persecucions, fins i tot quan la seva obra filosòfica més coneguda, Matèria, forma i força, la signà amb el pseudònim de Melchor Salvany. Aquesta obra es considera dins del materialisme i s'apropa a els conclusions de Haeckel. Escrigué també Verb de Déu, La clau del misteri, Allò absolut i articles conra el neoescolasticisme a la Revista Contemporánea envers el 1877. El seu llibre va ser elogiat per Alejandro Pidal i Francesc Sunyer i Capdevila. Entre d'altres coses, afirma que «la matèria és la base de tot ésser finit». Pere Sala fou professor de l'Institut de Manresa fins a la caiguda de la Primera República Espanyola i després se n'anà a Madrid, on es secularitzà (deixà de ser sacerdot) i es dedicà al periodisme traduint revistes estrangeres i redactant al periòdic liberal La Iberia i a la Revista de España; en aquesta última publica sobre la problemàtica religiosa. Comença a visitar, cap al 1884, l'Església Reformada de Beneficència i es converteix, tenint el ministeri de la paraula i posteriorment com a pastor a la missió de Bóveda de Toro a Zamora i a la de Villaescusa. El 1890 publica la seva obra teològica més important: El Verb de Déu.
El 1901 torna a Barcelona, on treballà al diari El Diluvio. Va ser enterrat d'acord amb el ritu de l'Església Reformada Episcopal pel pastor de Sabadell Antoni Estruch i Bros.

## Referències

* ↑ Díaz Díaz, Gonzalo. Hombres y documentos de la filosofía española. Editorial CSIC, 2003, p. 51–53. ISBN 978-84-00-08145-4.
# Trichomycterus weyrauchi

Trichomycterus weyrauchi és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,9 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Perú.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Valenciennes, A. 1832. Nouvelles observations sur le capitan de Bogota, Eremophilus mutisii. A Voyage de Humboldt et Bonpland, Deuxième partie. Observations de Zoologie et d'Anatomie comparée. París. Humboldt & Bonpland's Voyage v. 2 (Title page 1833): 341-348.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Fowler, H. W. 1945. Descriptions of seven new fresh-water fishes from Peru. Not. Nat. (Phila.) Núm. 159: 1-11.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Josep Fontanet i Arnet

Josep Fontanet i Arnet (Vilagrassa, segle xviii - Tàrrega, segle XIX), fou un notari i hisendat targarí, fou un dels membres més destacats de la família. Va actuar com a escrivà de l'Alcaldia Major de Tàrrega entre 1800 i 1851, i com a notari a Vilagrassa (1831-1845) i a Tàrrega (1853-1864). És originari d'una família d'argenters targarins del segle xviii, encapçalada pel seu avi Josep Fontanet i Bertran. Miquel Fontanet, germà d'aquest, va ser un dels personatges més importants de la Tàrrega d'aquell moment, en Miquel va arribar a ser nomenat protoalbeiter de Catalunya. La família emparentà amb diferents membres de famílies d'advocats i hisendats de Tàrrega i Vilagrassa, entre elles la família Jover Vilagrassa, entre elles la família Jover.

## Referències

* ↑ «Fitxa descriptiva del fons Josep Fontanet i Arnet». Gencat. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 setembre 2015].
# Jordi August de Nassau-Idstein

Jordi August de Nassau-Idstein (en alemany Georg August Samuel von Nassau-Idstein) va néixer el 26 de febrer de 1665 a Idstein (Alemanya) i va morir el 26 d'octubre de 1721 a Biebrich. Era un noble alemany fill de Joan de Nassau-Idstein (1603-1677) i d'Anna de Leiningen-Falkenburg (1625-1668).

## Biografia

El seu pare va morir quan ell tenia només 12 anys, de manera que Joan Gaspar de Leiningen-Dagsburg, un germà de la seva mare, i el comte Joan August de Solms van fer-se càrrec de la regència. El jove príncep, mentre no tenia la majoria d'edat, va dedicar aquest temps a estudiar a Gießen, a Estrasburg i a París, i més tard al Regne d'Anglaterra i al Ducat de Brabant. Va tenir relació amb les diversos Corts europees, quedant impressionat especialment pel Palau de Versalles.
El 1683 va participar en la defensa de Viena. El 4 d'agost de 1688 l'emperador Leopold I el va recompensar pel seu servei en l'alliberament de Viena.
Va viure bona part de la seva vida a la ciutat de Wiesbaden que, com la resta del comtat de Nassau-Idstein havia patit una forta devastació durant la Guerra dels Trenta Anys, agreujada per la pesta de 1675. Jordi August va dedicar bona part dels esforços del seu govern en la reconstrucció de la ciutat. Entre altres, va refer el Palau Reial d'Idstein, així com el de Wiesbaden amb tots els seus jardins.

## Matrimoni i Fills

El 22 de novembre de 1688 es va casar a Kirchheim unter Teck amb Enriqueta Dorotea d'Oettingen (1672-1728), filla del príncep Albert Ernest I (1642-1683) i de Cristina Frederica de Württemberg (1644-1674). El matrimoni va tenir 12 fills:
* Frederic Ernest (1689-1690).
* Cristina Lluïsa (1691-1723), casada amb Jordi Albert d'Ostfriesland (1689-1743).
* Carlota Eberhardina (1692-1693).
* Enriqueta Carlota (1693-1734), casada amb Maurici Guillem de Saxònia-Merseburg (1681-1731).
* Elionor Carlota (1696-1696).
* Albertina Juliana (1698-1722), casada amb Guillem Enric de Saxònia-Eisenach (1691-1741).
* Frederica Augusta (1699-1750), casada amb Carles August de Nassau-Weilburg (1685-1753).
* Joana Guillemina (1700-1756), casada amb Simó Enric de Lippe-Detmold (1694-1734).
* Frederic August (1702-1703).
* Guillem Saumuel (1704-1704).
* Elisabeth Francesca (1708-1721).
* Lluïsa Carlota (1710-1721).
# Pains (Santa Maria)

Pains és un barri de la ciutat brasilera de Santa Maria, Rio Grande do Sul. El barri està situat al districte de Pains.

## Villas

El barri amb les següents villas: Pains, São Sebastião, Passo das Topas, Vila Abrantes, Vila Videira, Vila Marques, Sítio dos Paines, São Geraldo.

## Galeria de fotos

| Lorenzi / Tomazetti | Diácono João Luiz Pozzobon / Camobi | Palma |
| São Valentim | | Arroio do Só |
| Santa Flora | Passo do Verde | Arroio do Só |

## Referències

* ↑ (pt) Llei municipal 72/2009 que estableix la llei per a l'ús i ocupació del sòl, subdivisió, sistema urbà camí perimetral i el municipi de Santa Maria. Arxivat 2016-09-18 a Wayback Machine.
Viccionari
# Andrés de Olmos

Andrés de Olmos (cap a 1485,a Oña – 8 d'octubre de 1571, a Tampico), va ser un clergue Franciscà i un filòleg i etnòleg dels amerindis mexicans. És reconegut per la seva gramàtica, la primera, de l'idioma nàhuatl clàssic.
Olmos també va escriure un llibre, actualment perdut, sobre la història prehispànica i les creences i les pràctiques religioses de Mèxic. També publicà la col·lecció Huehuetlahtolli, d'instruccions morals per als parlants del nàhuatl
Però la seva obra més coneguda és Arte para aprender la lengua mexicana, acabada el 1547, que com a gramàtica moderna s'anticipa fins i tot a la gramàtica del francès de Louis Maigret del 1550.)
Olmos també va aprendre els idiomes huastec i totonac i en va escriure uns vocabularis.

## Referències

* (castellà) Olmos, Fray Andrés de. 1547. Arte de la Lengua Mexicana. Edición, estudio introductorio, transliteración y notas de Ascensión Hernández de León-Portilla y Miguel León-Portilla. 2002. Universidad Nacional Autónoma de México (UNAM).

## Enllaços externs

* (castellà) Arte para aprender la lengva mexicana, available as a Google eBook
# Damanhur al-Shahid

Damanhur al-Shahid (Damanhur del Màrtir) o Damanhur Shubra (o Shubra Damanhur, o Shubra al-Shahid, Les Tendes de Damanhur, o Les Tendes del Màrtir) és una ciutat d'Egipte avui part del Caire, on forma un barri de la part nord.
Antigament els cristians de la ciutat tenien un reliquiari amb els ossos d'un màrtir, al que fa referència el nom; el 3 de maig de cada any es feia una processó al Nil per demanar la seva crescuda, amb els ossos del màrtir, i es bevia i es feia festa; aquesta celebració va existir fins a 1302 quan fou suprimida, i encara que fou restaurada del 1338 al 1354, va quedar abolida definitivament en aquesta darrera data.

## Bibliografia

Quatremere, Mémoires sur l'Egypte.
# Pere Salvatge

Pere Salvatge apareix documentat per primer cop l'any 1280, i el 1286, l'última vegada que se'n parla, es diu que havia rebut del rei Alfons I l'encàrrec de distribuir donatius entre els joglars que havien assistit a la seva coronació; era per tant un personatge que gaudia de la confiança reial.
Se li atribueix un sirventès que es pot consultar en l'article de Pere II.

## Referències

* La informació per fer aquest article s'ha extret de Els trobadors catalans amb la seua autorització.

## Bibliografia

* Martí de Riquer / Antoni Comas, Història de la literatura catalana, Barcelona: Ariel, 1964 (5a ed. 1993), vol. 1, p. 166-169
# Trocmes

Els trocmes (en llatí Trocmoi, en grec antic Τρόκμοι) eren una de les tes antigues tribus de gals que van ocupar la Galàcia a l'Àsia menor, juntament amb els tolistobogis i els tectòsages.
Formaven part del grup de tribus de la Gàl·lia que es van desplaçar cap a Macedònia i Anatòlia a principis del segle iii aC. Les tres tribus van ser vençudes pel cònsol romà Gneu Manli Vulsó l'any 189 aC, i es van veure obligades a sotmetre's incondicionalment a la voluntat romana.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XXXIII, 13
* ↑ Smith, William (ed.). «Galatia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 8 agost 2022].
# Ovodda

Ovodda (en sard, Ovodda) és un municipi italià, dins de la província de Nuoro. L'any 2007 tenia 1.732 habitants. Es troba a la regió de Barbagia di Ollolai Limita amb els municipis de Desulo, Fonni, Gavoi, Ollolai, Teti i Tiana.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Maria Cristina Sedda | Llista Cívica |
# Ariobàrzanes II Filopàtor

Ariobàrzanes II Filopàtor (grec antic: Ἀριοϐαρζάνης Φιλοπάτωρ, Ariobarzánēs Philopátōr: 'Ariobàrzanes, el que estima al seu pare') va ser rei de Capadòcia. Era fill d'Ariobàrzanes I Filoromà i d'Atenaida Filostorgos. Va succeir el pare l'any 63 aC. Va governar fins a una data incerta als voltants del 52 aC, ja que el seu fill Ariobàrzanes III Èusebes apareix com a rei el 51 aC. Tenia un fill més jove, de nom Ariàrates.
La seva dona, segons una inscripció, es deia igual que la seva mare, Atenaida Filostorgos i podria ser la filla de Mitridates VI Eupàtor, rei del Pont. El 57 aC es va desfer dels seus enemics subornant al procònsol Gabini.
Sembla que va morir assassinat, atès que Ciceró recorda al fill la sort del seu pare, i se suposa que ho va ser per elements antiromans.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «II. Ariobarzanes». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 20 maig 2021].
# Daitō

Daitō (大東市, Daitō-shi) és una ciutat i municipi de la prefectura d'Osaka, a la regió de Kansai, al Japó. Es troba a l'àrea d'influència de la ciutat d'Osaka i és fonamentalment una ciutat dormitori.

## Geografia

El municipi de Daitô es troba al nord-est de la prefectura d'Osaka i, en concret, dins de la regió administrativa de Kita-Kawachi o Kawachi nord. El punt màxim de la localitat és el mont Iimori, amb una altura de 314,3 m. Els seus principals rius són el Neya i l'Onchi. Les localitats amb les que fa frontera el seu terme municipal són: Osaka a l'oest; Kadoma, Neyagawa i Shijōnawate al nord; Higashi-Ōsaka al sud i Ikoma, pertanyent a la prefectura de Nara, a l'est.

## Història

Durant l'era Heian va ser un lloc molt estratègic com a punt de connexió entre les ciutats d'Osaka i Nara. Des d'aquesta època i fins a la fi del període Edo, la zona va formar part de l'antiga província de Kawachi. A la zona van existir diversos castells com ara els d'Iimori i Nozaki, avui dia desapareguts.
La ciutat pròpiament com a tal va ser fundada l'1 d'abril del 1956 després de la fusió del poble de Nangō i les viles de Suminodō i Shijō.

## Política i govern
### Alcaldes

Aquesta és la relació històrica d'alcaldes de Daitō:
* Fusatarō Kawaguchi (1956-1976)
* Akira Nishimura (1976-1972)
* Matsuji Kondō (1992-2000)
* Hideshi Okamoto (2000-2012)
* Kōichi Higashisaka (2012-present)

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| 12.261 | 13.552 | 18.556 | 27.263 | 35.354 | 93.136 | 116.635 |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| 126.460 | 128.917 | 127.203 | 119.724 | - | - | - |

## Transport
### Ferrocarril

* Companyia de Ferrocarrils del Japó Occidental (JR West)
** Suminodō - Nozaki - Shijōnawate

### Carretera

* Autopista de Kinki
* N-170
* OS/NR-8 - OS-21 - OS-160 - OS-161 - OS-162 - OS-163 - OS-165 - OS-166 - OS/NR-701

## Ciutadans il·lustres

* Yuma Nakayama, cantant.

## Referències

* ↑ https://www.post.japanpost.jp/cgi-zip/zipcode.php?pref=27&city=1272180&cmp=1
* ↑ http://www.pref.osaka.lg.jp/koho/links/city.html
* ↑ https://poliele.blog.jp/archives/20512745.html
* ↑ Statistics Bureau of Japan

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2008-12-16 a Wayback Machine.(japonès)
Daitō - Lloc web oficial
# Partit Socialista de Croàcia

El Partit Socialista de Croàcia (croat Socijalistička Stranka Hrvatske o Socijalistički Savez Hrvatske - Savez Socijalista Hrvatske, SSH) fou un partit polític de Croàcia creat arran de les eleccions legislatives croates de 1990 a partir de la Lliga Socialista del Poble Treballador de Croàcia (croat Socijalistički Savez Radnog Naroda Hrvatske, SSRNH), organitzacions de masses al marge de la Lliga dels Comunistes de Croàcia. Abans de les eleccions canvià el nom, però va obtenir el 3,31% dels vots a la segona volta i es quedà sense representació al nou Sobor croat. Poc després desaparegué.
Va ser breument revitalitzat quan el prominent advocat de Zagreb Silvija Degen va prendre el lideratge i es va llançar com a candidat amb relatiu èxit durant les eleccions presidencials croates de 1992.
El SSH no s'ha de confondre amb el Partit Socialista de Croàcia - Esquerra Alternativa (Socijalistička partija Hrvatske), que havia estat format per persones al voltant de Stipe Šuvar, a la vegada dissident del Partit Obrer Socialista de Croàcia. Els seus successors formaren el 1994 l'Acció Socialista Democràtica de Croàcia.
# PKa

Constants de dissociació en alguns àcids :
| Àcid | pK$_a$ |
| Àcid acètic | 4,7 |
| Hidròxid d'alumini | 12,4 |
| Ió d'alumini | 4,9 |
| Catió amoni | 9,3 |
El pK$_a$ és la força que tenen les molècules de dissociar-se (és el logaritme negatiu de la constant de dissociació d'un àcid dèbil).
    ${\mbox{p}}K_{a}=-\log K_{a}\,$
Una manera convenient d'expressar la relativa fortalesa d'un àcid és mitjançant el valor del seu pKa, que permet veure d'una manera senzilla en canvis petits de pKa els canvis del variacions grans de Ka. Valors petits de pKa equivalen a valors grans de Ka (constant de dissociació) i, a mesura que el pKa decreix, la fortalesa de l'àcid augmenta.
Un àcid serà més fort com més petit és el seu pKa i en una base passa al revés, que és més forta com més gran és el seu pKa.
Aquestes constants de dissociació no són fixes, depenen d'altres variables. Per exemple, la constant de dissociació canvia a temperatures diferents. No obstant això, manté el seu valor a la mateixa temperatura, davant de canvis de la concentració d'alguna de les espècies o fins i tot davant l'acció d'un catalitzador.

## Vegeu també

* pH
* Base química
# Cas Capiscol

Cas Capiscol és un barri de la ciutat de Mallorca situat al Districte Nord. Limita al sud amb el Camp Redó pels carrers de Miquel Capllonch i de Felip II, a ponent amb Bons Aires pel carrer del General Riera, al nord amb el Secar de la Real per la Via de Cintura i a llevant amb el barri de Son Pardo per la carretera de Sóller.
El 2018 tenia 8.784 habitants.

## Referències

* ↑ «Districtes i barris de Palma». Arxivat de l'original el 2017-02-13. [Consulta: 24 agost 2019].
* ↑ «Institut d'Estadística de les Illes Balears». [Consulta: 24 juny 2019].
# Josef Tiso

Josef Tiso (Bytča, Eslovàquia, 13 d'octubre de 1887 — Bratislava, Eslovàquia, 18 d'abril de 1947) fou sacerdot catòlic i polític eslovac. Fou diputat al Parlament txecoslovac, ministre i dirigent del Partit Popular Eslovac. Proclamà la independència d'Eslovàquia el 1939 i en fou President durant la curta existència d'aquest Estat (Primera República d'Eslovàquia, 1939-1945), país aliat i titella de l'Alemanaya nazi. Com a tal, intervingué en la Segona Guerra Mundial col·laborant en la invasió alemanya a la Unió Soviètica. Després de la guerra va ser condemnat a mort i executat per traïció per les autoritats txecoslovaques.

## Referències

* ↑ «Josef Tiso». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Otto Erich Deutsch

Otto Erich Deutsch (Viena, 5 de setembre de 1883 – Baden, Àustria, 23 de novembre 1967) fou un musicòleg austríac. És conegut per haver compilat el primer catàleg complet de les composicions de Franz Schubert, el denominat Catàleg Deutsch, el 1951 en anglès, amb una edició revisada, en alemany, el 1978. D'aquest catàleg seu es deriven els números D que s'usen per identificar les obres de Franz Schubert.
Deutsch va néixer a Viena. Després d'estudiar història de l'art i literatura a Viena i a Graz, va ser professor al Departament d'Història de l'Art de la Universitat de Viena. Es va especialitzar en el període Biedermeier, cosa que el va portar a interessar-se per Schubert, qui va viure durant aquella època cultural. La Primera Guerra Mundial, en la qual va servir l'exèrcit austríac, va interrompre la seva carrera acadèmica. Després de la guerra, Deutsch va treballar un temps venent llibres i també va passar ainteressar-se per la musicologia històrica, acabant com a bibliotecari en els arxius d'Anthony van Hoboken, el catalogador de les obres de Haydn. El 1938, quan l'Alemanya Nazi va prendre el poder a Austria, com tenia orígens jueus, va emigrar a Cambridge, Anglaterra, del 1939 al 1951, retornant a Viena després de la guerra.
Deutsch va ser molt amic del teòric de la música Heinrich Schenker. El 1959 se li va concedir la Creu d'Honor d'Àustria per a les Ciències i les Arts, de 1a Classe. Deutsch va morir a Baden bei Wien i està enterrat en el Cementiri Central de Viena (grup 40, no. 12).

## Obres

* Deutsch, Otto Erich. Mozart: A Documentary Biography (en anglès). Stanford University Press, 1965, p. 692. «És la traducció, en gran part deguda a Eric Blom, de l'original d'O. E. Deutsch en alemany»
* Deutsch, Otto Erich. Franz Schubert, thematisches Verzeichnis seiner Werke in chronologischer Folge (en alemany). Bärenreiter, 1978. ISBN 978-3-7618-0571-8.

## Referències

* 1 2 «Otto Deutsch». Ressenya biogràfica a la Universitat de Viena.
* 1 2 3 4 Jones, 2009.
* ↑ Federhofer, Helmut. Heinrich Schenker, nach Tagebüchern und Briefen in der Oswald Jonas Memorial Collection [Heinrich Schenker, a partir dels diaris i cartes de l'Oswald Jonas memorial collection] (en alemany). Hildesheim: Georg Olms Verlag, 1985, p. 97–102. ISBN 9783487076423.
* ↑ «Resposta a pregunta parlamentària» (pdf) (en alemany) p. 74. [Consulta: 25 agost 2015]. «Curiosament, en l'apartat de ciutadania figura com a britànic»

## Bibliografia

* Jones, David Wyn. «Deutsch, Otto Erich». A: David Wyn Jones, ed. Oxford Composer Companions: Haydn (en anglès). Oxford University Press, 2009. ISBN 978-0-19-955452-2.
# Ariobarzanes del Pont

Ariobarzanes del Pont és el nom dels següents personatges:
# Partit Socialista de Guinea Bissau

El Partit Socialista de Guinea Bissau (portuguès: Partido Socialista da Guiné-Bissau, PSGB) és un partit polític de Guinea Bissau.

## Història

El partit va ser establert el 1994 després de les eleccions generals d'aquell any, però no es va presentar a cap elecció fins una dècada més tard. Va formar part de la Unió Electoral en 2002. A les eleccions parlamentàries de 2004 va rebre només el 0,3% dels vots, i no va obtenir representació a l'Assemblea Nacional Popular. A les eleccions parlamentàries de 2008 només va rebre 639 vots (0,14%) i novament es va quedar sense representació.
A lrd eleccions generals de 2014 el partit va designar un candidat a la presidència per primera vegada. Cirilo Rodrigues de Oliveira va rebre només el 0,3% dels vots a les eleccions presidencials, acabar l'últim dels 13 candidats, mentre que el partit va rebre el 0,6% dels vots a les eleccions parlamentàries, quedant-se sense representació.

## Referències

* ↑ Peter Karibe Mendy (2013) Historical Dictionary of the Republic of Guinea-Bissau, Scarecrow Press, p325
* ↑ Mendy, p398
# Pablo Sanz Iniesta

Pablo Sanz Iniesta (Barcelona, 30 d'agost de 1973) és un futbolista català, que ocupa la posició de defensa.

## Biografia

Sorgit del planter del FC Barcelona, arriba a ser titular amb el Barça B a Segona Divisió entre 1995 i 1997. Abans havia estat cedit al Nàstic de Tarragona. Sense debutar amb el primer conjunt blaugrana, el barceloní fitxa el 1997 pel Rayo Vallecano.
A l'equip madrileny, Pablo Sanz es converteix en una de les peces clau que van possibilitar l'ascens a primera divisió el 1999. Però, en el període dels rayistes a la màxima categoria, va passar a ser suplent, no tornant a recuperar la titularitat fins a la temporada 03/04, amb el Rayo Vallecano de nou a Segona. En total, entre 1997 i 2004, el defensa va jugar 168 partits amb els frangirrojos.
Després de militar la 04/05 a les files del CD Numancia, a l'estiu del 2005 s'incorpora al CE Sabadell, de Segona Divisió B.

## Referències

* 1 2 «Pablo Sanz, Pablo Sanz Iniesta - Footballer». www.bdfutbol.com. [Consulta: 10 juny 2020].
* ↑ «Pablo Sanz». Pablo Sanz. [Consulta: 10 juny 2020].
* ↑ «El último liderato del Rayo en Primera cumple 20 años» (en castellà). AS.com, 06-11-2019. [Consulta: 10 juny 2020].