OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Filadelf

Filadelf（grec antic: Φιλάδελφος) era un sobrenom honorífic que reberen diversos reis hel·lenístics, que significa 'que estima el germà'. Els més coneguts dels reis que el van portar són:
* Ptolemeu II Filadelf, rei d'Egipte 283-246 aC
* Arsínoe II, reina consort d'Egipte juntament amb el seu germà Ptolemeu II
* Àtal II Filadelf, rei de Pèrgam 160-138 aC
* Mitridates IV Filopàtor Filadelf, rei del Bòsfor 155-150 aC
* Laòdice VII Tea Filadelf, reina de consort de Commagena 142-101 aC
* Antíoc XI Epífanes Filadelf, rei selèucida 95-92 aC
* Filip I Filadelf, rei selèucida 95-83 aC
* Ptolemeu Filadelf, fill de Marc Antoni i Cleòpatra
* Iotape Filadelf, reina de Commagena (morta 52 dC)
* Ptolemeu XII Filopàtor Filadelf, de malnom Auletes, rei d'Egipte 80-51 aC
* Deiòtar Filadelf, darrer rei de Paflagònia 31 aC-6 dC
Hi hagué també personatges que portaren aquest sobrenom com a nom de fonts:

## Vegeu també

* Filadèlfia (desambiguació), ciutats fundades per reis amb el sobrenom de Filadelf
# Filadelf de Bizanci

Filadelf de Bizanci (en grec antic: Φιλάδελφος) mort l'any 217, va ser bisbe de Bizanci.
Se sap que va ocupar el càrrec després de què l'església de Bizanci fos regida per un sacerdot del que no se'n sap el nom. Podria ser Marc I, però no és segur. Va ser bisbe durant sis anys, del 211 al 217. El va succeir Ciríac I.

## Referències

* ↑ «Philadelphus» (en anglès). Ecumenic Patriarchate of Constantinople. [Consulta: 23 juny 2023].
# Menzel Horr

Menzel Horr (àrab: منزل حر, Manzil Ḥurr) és un poble del nord-est de Tunísia, situat al sud-est de la península del cap Bon, a la governació de Nabeul. El seu municipi comprèn 550 hectàrees on residien 5.243 persones el 2014. Menzel Horr se caractérise par son patrimoine naturel et artisanal : l'architecture est de style vernaculaire capbonais et ses principales caractéristiques se manifestent sous forme de murs épais et massifs et de toitures en forme de voûtes croisées.

## Economia

Les seves principals activitats econòmiques són l'agricultura, la indústria tèxtil i la cistelleria artesanal. La cistelleria tradicional, feta amb fulles entrellaçades de margalló, és un dels atractius de la vila. Així mateix, el poble és un dels més importants productors de bitxos de la regió, i al juliol organitza el Festival del bitxo.

## Administració

Forma una municipalitat o baladiyya, amb codi geogràfic 15 19 (ISO 3166-2:TN-12). La municipalitat fou creada per decret el 23 d'abril de 1985.
Al mateix temps, constitueix un sector o imada (codi geogràfic 15 55 57) de la delegació o mutamadiyya de Menzel Temime (15 55).

## Referències

* ↑ «Populations, logements et ménages par unités administratives et milieux» (pdf) (en àrab). Arxivat de l'original el 28 de gener 2018. [Consulta: 19 novembre 2017].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 136-138. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 48-52. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Mineria de Ruanda

La mineria de Ruanda consisteix en extreure minerals com l'estany, el tàntal i el tungstè. El 2010, Ruanda va obtenir uns 67,8 milions de dòlar dels Estats Units d'Amèrica en exportacions de minerals que constitueixen el 14,9% del total de les exportacions, convertint la minera en la principal font d'ingressos per exportació.

## Minerals extrets

    * La cassiterita (estany mineral) va tenir el major volum de producció i exportació en unes 3.874 tones valorades en 42.2 milions de dòlars el 2010 (menys de 4.269 tones el 2009);
    * Va ser seguit pel coltan amb 749 tones el 2010 per valor de 18.48 milions de dòlars (949 tones el 2009) i el volframi (mineral de tungstè) amb 843 tones valorades el 2010 a 7,1 milions de dòlars, baixant de 874 tones el 2009.
   * Ruanda produeix al voltant del 9% del tàntal del món, usat en fabricació electrònica i prop del 4% del tungstè global.
A l'octubre de 2012, el Ministeri de Recursos Naturals de Ruanda va suspendre les activitats mineres a la província occidental del país sobre la base que posava en perill el riu Sebeya. La decisió es va complir amb la negativa a causa de la pèrdua de producció de les empreses mineres afectades i la pèrdua de milers de llocs de treball per als treballadors de les mines.

## Referències

* ↑ Rwanda: More Mining Investments After Introduction of Mineral Certification? Arxivat 2017-12-19 a Wayback Machine. Ratio-Magazine.com, 24 d'agost de 2011
* ↑ «Rwanda Halts Mining», 2012. [Consulta: 13 novembre 2012].
# Matinera de capell rogenc

La matinera de capell rogenc (Malacopteron magnum) és un ocell de la família dels pel·lorneids (Pellorneidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, clars i vegetació secundària de les terres baixes de la Península malaia, Sumatra, Borneo i illes Natuna septentrionals.

## Referències

* ↑ «Matinera de capell rogenc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Matinera de Temminck

La matinera de Temminck (Pellorneum pyrrogenys) és un ocell de la família dels pel·lorneids (Pellorneidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les muntanyes del nord de Borneo i Java.

## Referències

* ↑ «Matinera de Temminck». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Matinera de Puvel

La matinera de Puvel (Illadopsis puveli) és un ocell de la família dels pel·lorneids (Pellorneidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el bosc obert i clars a les terres baixes del Senegal, Gàmbia, sud de Mali, Guinea Bissau, Guinea, Sierra Leone, Libèria, Costa d'Ivori, Ghana, sud de Nigèria, Camerun, nord-est de la República Democràtica del Congo i Sudan del Sud.

## Referències

* ↑ «Matinera de Puvel». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Flux circular de la renda

El flux circular de la renda és un procés continu d'intercanvis entre les empreses i els consumidors a través del mercat de béns i serveis i el mercat de factors productius. Tant els consumidors com les empreses tenen un doble paper. Els clients consumeixen serveis i compren béns i les empreses ofereixen aquests serveis i béns. Alhora els clients també poden cercar feina a les empresa i entrar-hi a treballar o participar-hi per mitjà dels mercats financers aportant-hi capital o llogant terrenys i immobles (factors productius). I les empreses, al seu torn, donarien un salari als treballadors pel seu treball o dividends i interessos, en el cas dels mercats financers, o el pagament del lloguer en el darrer cas (tot això s'anomenen rendes dels factors productius). Amb aquestes rendes el treballador podria tornar a comprar a les empreses. I així es faria una interrelació contínua.
El flux circular de la renda també inclou una sèrie de fugues i injeccions de diners. Les fugues o sortides de diners són els estalvis, els impostos i les importacions. En el cas del centre comercial tenim que les persones no poden gastar tot el que guanyen en comprar productes i serveis, ja que s'han de pagar impostos, i també és probable que no gastin tot el que guanyen, sinó que una part la guardin en estalvi. Pel que fa a les injeccions de diners, trobem les inversions, la despesa del govern i les exportacions. Però aquest darrer cas serien més pensant en macroeconomia, més que no en la gestió d'una empresa.

## Referències

* ↑ Daraban, Bogdan.
* ↑ Circular Flow of Income - Macroeconomics. Pajholden. Youtube. Disponible a <https://www.youtube.com/watch?v=gaEY-p-21F8>
# Formulari

Un formulari és una pàgina amb espais buits que han de ser emplenats amb alguna finalitat, concebut pel matemàtic i inventor Charles Babbage.
També defineix un conjunt d'objectes i procediments que s'utilitzen com a disseny de presentació a l'usuari, i el terme també és utilitzat en informàtica per referir-se al conjunt de camps sol·licitats per un determinat programa, els quals s'emmagatzemaran per al seu posterior ús o manipulació.
Un formulari també és un compendi de fórmules matemàtiques o d'altres ciències, pertanyents a una o diverses categories, que serveix de guia o recordatori per al moment d'aplicar-les com per exemple per càlculs trigonomètrics, conversions entre xifres expressades en diferents unitats de mesura, moviments, forces, pesos, volums, potències elèctriques, etc.

## Vegeu també

* Formulari web
* Volant

## Referències

* ↑ On the economy of machinery and manufactures p114
# Fortificació de Puigcerdà

La Fortificació de Puigcerdà és una obra del municipi de Puigcerdà, Baixa Cerdanya, declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Guarda només restes dels antics murs i portals que defensaven la població al sector ponentí del puig on hi ha la ciutat, concretament, un llenç de muralla reforçat amb una torre cilíndrica. El parament és de pedres o còdols sense treballar lligades amb morter. Hi ha senyals de reconstrucció en l'aparell del mur. A l'extrem meridional hi havia un portal de muralla, a l'antic camí de la via romana que anava fins al pont de Sant Martí d'Aravó.

## Història

El rei Alfons I entre els anys 1178 i 1181 va atorgar un seguit de privilegis a la població, obligant als seus habitants a la construcció d'unes muralles, una fortalesa... Per la seva situada estratègica ha estat assetjada i reprimida al llarg del temps. Després de la Guerra del segadors (1652), de la divisió de la Cerdanya entre l'estat francès i l'espanyol (1659) el duc de Noailles el 1678 feu demolir les fortificacions.

## Referències

* 1 2 «Fortificació de Puigcerdà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2016].
# Francisco López de Gómara

Francisco López de Gómara (Gómara, Sòria, 1511 – Gómara, 1564) fou un eclesiàstic i historiador espanyol que destacà com a cronista de la conquesta espanyola de l'Imperi Asteca, tot i que mai travessà l'Atlàntic per anar a Amèrica.

## Biografia

Estudià a Alcalá de Henares, sent ordenat sacerdot posteriorment. Visqué a Roma, i en tornar, vers el 1540, va conèixer Hernán Cortés, quedant-se a casa seva com a capellà. Se sap que va acompanyar Cortés en una expedició a Algèria. En morir Cortés se'l situa a Valladolid el 1556 o 1557.
Malgrat no acompanyar els conquistadors a Amèrica va narrar l'expedició realitzada per Hernán Cortés per conquerir l'Imperi Asteca a l'Historia general de les Índies. L'escriptor Inca Garcilaso de la Vega emprà el llibre de Gomara per ajudar-se a redactar els seus "Comentaris Reals dels Inques". Francisco Cervantes de Salazar, copià molt de Gómara per fer la seva "Crònica de la Nova Espanya". Per altra banda, Bernal Díaz del Castillo, que havia estat soldat en les expedicions i en la conquesta el criticà a la seva Història veritable de la conquesta de Nova Espanya, sobretot per no haver estat a Amèrica i lloar Cortés sense donar importància a la resta d'implicats. Fra Bartolomé de las Casas detestà el llibre per la "glorificació" cap a Hernán Cortés, igual com la corona espanyola.

## Obres

* Historia general de las Indias.
* Historia de la conquista de México
* Crónica de los Barbarrojas
* Anales de Carlos V
* Vida de Hernán Cortés

## Referències

* ↑ Hernán Cortés; Francisco López de Gómara; Pedro de Alvarado Historiadores primitivos de Indias: Noticia de la vida y escritos de Francisco Lopez de Gómara. De Cortés y sus cartas. Apuntes sobre la vida del adelantado Alvar Nuñez Cabeza de Vaca. Cartas de relacion de Fernando Cortés. Hispania victrix; primera y segunda parte de la Historia general de las Indias, por F. Lopez de Gómara. Conquista de Méjico; al muy ilustre señor don Martin Cortés, marqués del Valle, Francisco Lopez de Gómara; segunda parte de la Crónica general de las Indias. Relacion hecha, por Pedro de Albarado á Hernando Cortés. Otra relacion hecha por Pedro de Albarado á Hernando Cortés. Relacion hecha por Diego Godoy á Hernando Cortés. Sumario de la natural historia de las Indias, por Gonzalo Hernandez de Oviedo y Valdés. Naufragios de Alvar Nuñez Cabeza de Vaca. Comentarios de Alvar Nuñez Cabeza de Vaca. M. Rivadeneyra, 1852, p. 161–.

## Enllaços externs

* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
* López de Gómara. Facsímil de la Historia anotada per l'Inca Garcilaso, Edició de Saragossa, 1555
* López de Gómara a la Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes Arxivat 2014-07-14 a Wayback Machine.
# Francisco Macías Nguema

Francisco Macías Nguema, nascut amb el nom de Mez-m Ngueme, (Nsegayong, 1 de gener de 1924 - Malabo, 29 de setembre de 1979) fou un polític equatoguineà, primer Cap d'estat de Guinea Equatorial després de la seva independència d'Espanya el 1968, fins al seu enderrocament el 1979. És àmpliament recordat com un dels dictadors més brutals de la història.
Membre del poble Fang, Macías Nguema va ocupar nombrosos càrrecs oficials sota el domini colonial espanyol abans de ser elegit primer president del futur país independent el 1968. Els primers anys del seu govern, va consolidar el poder establint un culte extrem a la personalitat i un estat unipartidista governat pel seu Partit Nacional Obrer Unit (PUNT), i es va declarar president vitalici el 1972, un element que després va ser ratificat per referèndum l'any següent. A causa dels greus abusos dels drets humans de la seva dictadura i la mala gestió econòmica, desenes de milers de persones van fugir del país per evitar la persecució. Això va fer que Guinea Equatorial fos sobrenomenada internacionalment com la "Dachau d'Àfrica", en referència al camp de concentració. El seu govern també va provocar una fuga de cervells important, ja que els intel·lectuals i les classes educades eren objectius particulars de la seva persecució. El 1979, va ser enderrocat en un cop d'estat pel seu nebot Teodoro Obiang Nguema Mbasogo i posteriorment va ser jutjat i executat.
Segons diverses fonts, entre 20.000 i 80.000 de les aproximadament entre 200.000 i 300.000 persones que vivien al país van ser assassinades sota el seu règim, i desenes de milers més van fugir del país. S'ha comparat amb Pol Pot pel caràcter violent, impredictible i antiintel·lectual del seu govern.

## Referències

* ↑ Roberts, 2006, p. 21.
* ↑ «Equatorial Guinea 'stops coup attempt by mercenaries'». BBC News, 03-01-2018.
* ↑ Suleiman, Rashid. «Macias Nguema: Ruthless and bloody dictator». Afroarticles.com. Arxivat de l'original el 4 November 2014. [Consulta: 1 December 2014].

## Bibliografia

* Roberts, Adam. The Wonga Coup. Public Affairs, 2006. ISBN 978-1586483715.
# Francisco Magro Espí

Francisco Magro Espí (Crevillent, 23 d'agost de 1949) és un polític valencià, diputat a les Corts Valencianes durant la II Legislatura.
Titulat en enginyeria industrial, fou secretari d'Alianza Popular i portaveu del grup municipal a Crevillent després de les eleccions municipals espanyoles de 1983. Fou elegit diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 1987. De 1987 a 1991 fou president de la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda de les Corts Valencianes.

## Referències

* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 2 juny 2015].
# Matthew Quick

Matthew Quick (23 d'octubre de 1973) és un novel·lista estatunidenc.
Va exercir de professor de literatura i de cinema en un institut de Nova Jersey, on també feia d'entrenador de futbol i bàsquet, apadrinava viatges dels estudiants al Perú i a l'Equador, organitzava l'intercanvi de correspondència dels seus alumnes amb estudiants de Namíbia i assessorava adolescents problemàtics fins que va decidir dedicar-se a l'escriptura. La seva primera novel·la The Silver Linings Playbook, va ser adaptada al cinema i interpretada per Bradley Cooper, Jennifer Lawrence, Robert De Niro, Jacki Weaver i Chris Tucker.
El 2009 va ser finalista del PEN/Hemingway Award, i les seves obres s'han traduït a diversos idiomes, incloent el català. El 2012, la seva novel·la, Boy 21 va rebre una molt bona crítica del The New York Times.

## Obres

* The Silver Linings Playbook (2008)
* Sorta Like a Rockstar (2010)
* Boy21 (2012)
* Forgive Me, Leonard Peacock (2013)
* La bona sort ara mateix (2014, Edicions del Periscopi) (traduïda al català per Ernest Riera)
* Love May Fail (TBD)

## Referències

* ↑ «David O. Russell to Direct The Silver Linings Playbook | /Film». Slashfilm.com, 28-03-2009. [Consulta: 10 febrer 2014].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-07-19. [Consulta: 22 maig 2014].
* ↑ «The Finer Points of the Game». The New York Times, Matt de la Peña, March 9, 2012, 09-03-2012.
* ↑ «Matthew Quick Book List». FictionDB. [Consulta: 10 febrer 2014].
# Meänkieli

El meänkieli (lit. "la nostra llengua") és una llengua ugrofinesa parlada al nord de Suècia, al voltant de la vall de Torne. Des del punt de vista lingüístic, el Meänkieli és un dialecte mútuament intel·ligible del finès, però per raons polítiques i històriques té la condició de llengua minoritària de Suècia. En suec avui en, dia, el llenguatge és normalment denominat Meänkieli per les autoritats, si bé existeix un nom més antic per designar-la, tornedalsfinska que significa literalment "Finlandès de la Vall de Torne"..
El meänkieli es distingeix principalment del finlandès estàndard per la falta d'influència de les evolucions del finès produïdes durant els segles XIX i XX. El meänkieli també conté molts manlleus lingüístics del suec, pertanyents a la vida quotidiana. Tanmateix, la freqüència dels manlleus no és excepcionalment alta si la comparem amb altres dialectes del finlandès: per exemple el dialecte de Rauma té aproximadament la mateixa freqüència de manlleus que el meänkieli. El meänkieli manca de dos dels casos gramaticals utilitzats en finès estàndard, és a dir, el cas comitatiu i el cas instructiu (que en canvi s'utilitzen en les obres literàries en llengua oficial a Finlàndia). A Finlàndia, el meänkieli és generalment considerat com un dialecte del nord. Existeix també un dialecte del Meänkeli parlat al voltant de Gällivare que difereix encara més del finlandès estàndard.

## Història

Històricament, la zona on es parla Meänkieli i el que ara és Finlàndia (a part de la zona lingüística del sami i el suec), formaven un continuum lingüístic al Regne de Suècia. Des que la zona est del riu Torne va ser cedida a Rússia el 1809, el llenguatge es va desenvolupar en aïllament parcial a partir de la llengua estàndard finlandesa. En la dècada de 1880, l'Estat suec va decidir que era més adequat que tots els ciutadans de Suècia parlessin el mateix idioma, el suec i es va prohibir l'ús del Meänkieli. Va esdevenir, llavors, una llengua separada de la vida pública, que només es mantenia en l'esfera privada i aviat va començar a perdre terreny.

## Controvèrsia

L'educació en Meänkieli ha estat criticada amb l'argument que la llengua finlandesa estàndard donaria més possibilitats als estudiants per seguir en els estudis i per poder estudiar la literatura finlandesa.

## Enllaços externs

* Tornedalen Finnish a ethnologue.com
# Miquel López (desambiguació)

Miquel López és el nom dels següents personatges:
* Miquel López Sebastián (Villarroya de la Sierra, Aragó, 1669 - 1723) fou un compositor aragonès, monjo de Montserrat i un dels músics més rellevants de la Catalunya del barroc.
* Miquel López Crespí (Sa Pobla, 30 de desembre de 1946) és un novel·lista, dramaturg, poeta, assagista, escriptor i historiador mallorquí.
# Francesc Roca i Ferrer

Francesc Roca i Ferrer (Reus, 1843 - 1910) va ser un impressor català.
Fill de Narcís Roca i net de Francesc Roca i Vila, tots dos impressors, va seguir l'empresa familiar a Reus durant un temps. A partir de 1860 es va incorporar a la impremta i llibreria de la mà del seu pare, un establiment amb gran prestigi a Reus, i el més antic dedicat a aquest negoci, ja que l'havia fundat el seu avi el 1809. Més interessat en la llibreria que en la impremta, va reorganitzar els fons de la botiga el 1866, incorporant gran quantitat de libres que li arribaven de Barcelona i de Madrid. Quan va morir el seu pare el 1875 es va fer càrrec del negoci, però només el va mantenir durant dos anys.
Joan Amades, que de vegades era mordaç en els seus comentaris, deia: "La darrera manifestació de l'estamperia tradicional reusenca ens la dona l'estamper i llibreter Roca i Ferrer, del qual n'han arribat només cinc estampes diferents, d'impressió tardana i decadent...". A pesar del judici d'Amades, l'historiador i periodista reusenc Francesc Gras i Elies parla de la bona qualitat de la impressió del Eco del Centro de Lectura: "Su publicación es esmeradísima" De fet, a part de les estampes que cita Amades i de la impressió de l'Eco del Centro de Lectura, només es coneixen impresos per ell alguns catecismes i llibres religiosos i uns quants romanços de cec.
Francesc Roca i Ferrer va imprimir la revista El Eco del Centro de Lectura del mes de gener al mes de juliol de 1877, moment en què va vendre la impremta i la llibreria a J. Torroja i Tarrats, que va seguir imprimint aquesta revista de la societat Centre de Lectura, i va continuar amb el negoci al mateix local dels Roca, al carrer Major número 11. Amb Francesc Roca i Ferrer es va acabar l'excel·lent treball de la Impremta Roca, que va tenir botiga oberta a Reus durant 68 anys. El prestigi era important a la ciutat i Torroja i Tarrats, el continuador, va utilitzar durant anys el peu d'impremta: "J. Torroja y Tarrats, sucesores de Roca".

## Referències

* 1 2 Aguadé, Enric. Impresors i llibreters a Reus: 1720-1900. Reus: Centre de Lectura, 1996, p. 60 i 120. ISBN 8487873189.
* ↑ Amades, Joan. La imatgeria popular religiosa a Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1953, p. 29.
* ↑ Gras i Elies, Francesc. El periodismo en Reus desde el año 1813 hasta nuestros días. Tarragona: Tipografía de F. Arís e Hijo, 1904, p. 29.
# Francesco De Sanctis

* Aquest article tracta sobre el polític i historiador. Si cerqueu l'arquitecte barroc, vegeu «Francesco De Sanctis (arquitecte)».
Francesco De Sanctis (Morra Irpina, 1817 - Nàpols, 1883), polític, crític i historiador de la literatura italià.
Va passar d'una formació catòlic-liberal a una concepció laica i democràtica després de la seva participació en els esdeveniments polítics de la seva època. Com a conseqüència de la seva acció en els moviments napolitans del 1848, va ser empresonat i posteriorment obligat a exiliar-se. Fora del país, va aprofundir els seus estudis i va elaborar el seu mètode crític. Ministre d'Instrucció Pública en el recent format Regne d'Itàlia dels governs de Cavour i Ricasoli, va escriure la seva Història de la literatura italiana , obra fonamental de la historiografia del segle xix.
# Picot garser de Macé

El picot garser de Macé (Dendrocopos macei) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita boscos, clarianes i boscos de bambú del nord del Pakistan, nord i est de l'Índia, Myanmar, nord-oest i centre de Tailàndia, Cambodja, centre i sud de Laos, sud del Vietnam, illes Andaman, Java i Bali.
# Campionat d'Europa de cursa per eliminació masculí

* Aquest article és sobre la competició masculina. Per a la competició femenina, vegeu Campionat d'Europa de cursa per eliminació femení
El Campionat d'Europa de cursa per eliminació masculina és el campionat d'Europa de Cursa per eliminació organitzat anualment per la UEC. Es porten disputant des del 2015 dins els Campionats d'Europa de ciclisme en pista.

## Pòdiums dels Guanyadors

| Proves | Or | Plata | Bronze |
| 2015 | Bryan Coquard (FRA) | Simone Consonni (ITA) | Christopher Latham (GBR) |
| 2016 | Loic Perizzolo (SUI) | Christos Volikakis (GRE) | Jiri Hochmann (CZE) |
| 2017 | Gerben Thijssen (BEL) | Maksim Piskunov (RUS) | Rui Oliveira (POR) |

## Enllaços externs

* Web de l'UEC Arxivat 2016-10-24 a Wayback Machine.
* Palmarès a siteducyclisme.net