OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tractat de Wallingford

El Tractat de Wallingford, Tractat de Winchester o Tractat de Westminster va ser un acord celebrat al desembre de 1153 que va posar fi a la guerra civil (Anarquia anglesa), una disputa entre Matilde d'Anglaterra i el seu cosí Esteve de Blois sobre el tron anglès. El tractat va forçar a Esteve de Blois a reconèixer com el seu hereu, al fill de Matilde, Enric, duc de Normandia, comte d'Anjou i de Maine, que seria Enric II d'Anglaterra, mentre que Esteve va mantenir el tron fins a la seva mort..
Esteve havia construït castells al voltant de Wallingford per atacar el bàndol de Matilde, comandat per Brien FitzCount al castell de Wallingford. Enric va llançar atacs sobre les posicions de Esteve i s'esperava una batalla entre les dues forces. No obstant això, Guillermo d'Aubigny va advocar reeixidament per la futilitat d'un posterior enfrontament. Es va aconseguir una treva temporal a Wallingford a la ribera del Tàmesi, però el fill de'Esteve, Eustaqui es va oposar a pactar una solució. No obstant això, després de la sobtada mort de Eustaqui l'agost de 1153, es va redactar un acord formal a Winchester al novembre de 1153, sent posteriorment signat a Westminster. L'acord va exigir el desmantellament dels castells d'Esteve en els voltants de Wallingford
Posteriorment, Enric II va recompensar a Wallingford per la seva assistència en la lluita, donant al poble la seva Carta Reial en 1155.

## Bibliografia

* Chardon, Henri. Histoire de la reine Bérengère, femme de Richard Cœur-de-Lion et dame douairière du Mans, d'apres des documents inédits sur son séjour en France. Ed. Monnoyer, 1866.
* Flori, Jean. Richard the Lionheart: Knight and King. Edinburgh University Press, 1999. ISBN 978-0-7486-2047-0.
* Hinze, Maxi. The Third Crusade and Its Impact on England. GRIN Verlag, 2007.
* Leese, Thelma Anna. Royal: Issue of the Kings and Queens of Medieval England, 1066–1399. Heritage Books Inc, 1996. ISBN 978-0-7884-0525-9.
* Runciman, Steven. A History of the Crusades, Volume III: The Kingdom of Acre and the Later Crusades. Cambridge University Press, 1989. ISBN 0-521-06163-6.
* Warren, W. L.. Henry II. Yale University Press, 2000. ISBN 978-0-300-08474-0.
* Troubadours
# Tractat de Zamora

El tractat de Zamora fou un tractat del 1143 resultant de la Conferència de Zamora en el qual Alfons I de Portugal i Alfons VII de Lleó i Castella signen la pau. El tractat atorga, endemés, la independència “de facto” a Portugal i declara Alfons I Henriques com a sobirà. La conferència es va realitzar amb la presència del cardenal Guido de Vico, representant del papa.

## Història

El rei portuguès, Alfons I Henriques el Conqueridor, inicià una guerra contra el regne de Lleó i Castella després que la família noble gallega dels Trava influenciés la mare d'aquest sobre Galícia. Una actitud que no agradà la noblesa del comtat de Portucalense (Portugal) vist que temia perdre la seva autonomia. El fill, Alfons I Henriques, inicià doncs un llarg període de guerra que es conclou a la Conferència de Zamora on Alfons VII de Lleó i Castella i Alfons I Henriques signen la pau. El rei castellà atorga la independència a Alfons I Henriques, així com el títol de rei. Tanmateix, havent-se proclamat anys abans com a emperador, Henriques seguia sent vassall del rei castellà. Per tal d'adquirir definitivament la seva independència, s'adreçà al papa Innocenci II, proposant-se com el seu vassall. Però el papa li respongués atorgant-li el títol de duc de Portugal. Així, Portugal haurà d'esperar-se 36 anys abans que el papa Alexandre III li atorgui finalment la independència amb la Butlla Manifestis Probatum.

## Referències

* 1 2 Lay, S. The Reconquest Kings of Portugal: Political and Cultural Reorientation on the Medieval Frontier (en anglès). Springer, 2008-11-28. ISBN 978-0-230-58313-9.
* ↑ Mattoso, José. D. Afonso Henriques (en portuguès). [Lisboa]: Temas e Debates, 2007, p. 212. ISBN 978-972-759-911-0.
* ↑ Mattoso, José. D. Afonso Henriques. [Lisboa]: Temas e Debates, 2007, p. 137. ISBN 978-972-759-911-0.
* ↑ Mattoso, José. D. Afonso Henriques. [Lisboa]: Temas e Debates, 2007, p. 359. ISBN 978-972-759-911-0.
* SOARES, Luís Ribeiro (1979) A Bula 'Manifestis Probatum' e a Legitimidade Portuguesa, Lisboa: Academia Portuguesa da História, 8º Centenário do Reconhecimento de Portugal pela Santa Sé (Bula ‘Manifestis Probatum’, 23 de maio de 1179), Comemoração Académica, 143-191.
# Tractat de Westminster

Tractat de Westminster té aquests significats:
* Tractat de Westminster (1153) més conegut com a Tractat de Wallingford, que va posar fi al període d'anarquia anglesa durant el regnat d'Esteve de Blois a Anglaterra
* Tractat de Westminster (1461), en el qual es proposava la divisió d'Escòcia entre Eduard IV d'Anglaterra i James Douglas
* Tractat de Westminster (1511), aliança signada durant la Guerra de la Lliga de Cambrai.
* Tractat de Westminster (1527), aliança signada durant la Guerra de la Lliga de Cognac.
* Tractat de Westminster (1598) o Tractat de Nonsuch, confirmació de l'aliança anglo-holandesa feta en 1585 en el marc de la guerra de Flandes.
* Tractat de Westminster (1654), que va posar fi a la Primera Guerra Anglo-Holandesa (1652-1654).
* Tractat de Westminster (juliol de 1654), acord de pau i comerç signat entre la Commonwealth d'Anglaterra d'Oliver Cromwell i Portugal sota el regnat de Joan IV.
* Tractat de Westminster (setembre de 1654), acord de pau i comerç signat entre la Commonwealth d'Anglaterra d'Oliver Cromwell i Dinamarca sota el regnat de Frederic III de Dinamarca.
* Tractat de Westminster (1655), tractat de pau i lliure comerç signat entre França i Anglaterra.
* Tractat de Westminster (1674), que va posar fi a la Tercera Guerra Anglo-Holandesa (1672-1674).
* Tractat de Westminster (1756), en el qual es pactava la neutralitat entre el Regne de la Gran Bretanya i el Regne de Prússia
* Estatut de Westminster de 1931, pel qual l'Imperi Britànic va esdevenir en la Mancomunitat de Nacions. Encara que no és en rigor un tractat, sinó una acta del Parlament del Regne Unit, se sol citar com tractat de Westminster
# Cal Tomanys

Cal Tomanys és una obra noucentista d'Alguaire (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge de planta baixa i dos pisos de concepció entre mitgeres. Façana de composició molt clara, que remarca els fets estructurals amb obra vista, així com els muntants de les finestres i diverses obertures.

## Referències

* ↑ «Cal Tomanys». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 juliol 2021].
# Cal Toldrà (Golmés)

Cal Toldrà és un monument del municipi de Golmés (Pla d'Urgell) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de tres plantes de pedra arrebossada amb les tres finestres i portes emmarcades en pedra.
A la planta baixa hi ha dues portes d'accés amb arcs adovellats. A la planta noble hi han tres portes balconeres de llinda, remarcades de pedra i a l'última planta són dues les portes balconeres, laterals. Al mig, entre les dues portes mencionades, hi han dues finestres partides per una columna de pedra, amb arcs d'inspiració romànica.
La cornisa sobresurt amb ràfec.

## Història

L'edifici havia servit antigament com a cafè, teatre, Ajuntament... Ara està completament reformat, aprofitant la pedra del vell edifici. L'autor de la reconstrucció de la casa fou el mateix propietari, Miquel Toldrà, que hi treballà en el seu temps de lleure, encarregant-se del treball de la fusta, la pedra i el ferro en els tallers de la vila. L'obra es va acabar a finals de la dècada del 1970. El seu llegat com a pintor aficionat de quadres al oli, en diferents motius, es troba al interior del immoble.
Els Toldrà procedeixen d'Osca, i la data més primerenca en què foren coneguts a Golmés és l'any 1856.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Toldrà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].

## Enllaços externs

* Al Lloc web de Cal Todrà s'hi troba informació sobre la vida i obra d'en Miquel Toldrà Pijuan, restaurador i autor.
# Txernomorski

«Txernomorski» té aquests significats:
* Txernomorski (Krasnodar), localitat del krai de Krasnodar, a Rússia
* Txernomorski (Saràtov), localitat de l'óblast de Saràtov, a Rússia
# Campionat britànic de trial 2006

La temporada de 2006 del Campionat britànic de trial fou la 56a edició d'aquest campionat, organitzat per l'ACU. El calendari oficial constava de 7 proves puntuables.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Graham Jarvis | Sherco | 117 |
| 2 | Steve Colley | Gas Gas | 99 |
| 3 | Shaun Morris | Gas Gas | 97 |
| 4 | James Dabill | Beta | 84 |
| 5 | Michael Brown | Beta | 71 |
| 6 | Michael Phillipson | Beta | 59 |
| 7 | Gary MacDonald | Sherco | 54 |
| 8 | Sam Connor | Beta | 41 |
| 9 | Mika Vesterinen | Gas Gas | 40 |
| 10 | Ian Austermuhle | Beta | 39 |

## Referències

* «Great Britain - 2006» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 19 març 2023].
# Un cabaret al camp

Un cabaret al camp (títol original en francès, Les Folies fermières) és una pel·lícula de comèdia dramàtica francesa dirigida per Jean-Pierre Améris i estrenada el 2022. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Sinopsi

Un criador, a punt de perdre la seva granja, obre un cabaret per salvar-la.

## Repartiment

* Alban Ivanov: David
* Sabrina Ouazani: Bonnie
* Michèle Bernier: Mireille, la mare d'en David
* Bérengère Krief: Laëtitia, l'exdona d'en David
* Moussa Maaskri: Houari
* Guy Marchand: Léo, l'avi d'en David
* Philippe Benhamou: Dominique
* Lise Laffont: Line

## Referències

* ↑ «Un cabaret al camp». Goita què fan, ara!. [Consulta: 29 febrer 2024].
# Universitat de Binghamton

La Universitat Estatal de Nova York a Binghamton, coneguda habitualment com a Universitat de Binghamton i Binghamton SUNY (on SUNY = State University of New York), és una universitat pública de recerca amb campus a Binghamton, Vestal i Johnson City, Nova York, Estats Units. És un dels quatre centres universitaris del sistema de la Universitat Estatal de Nova York (SUNY). A partir de 2018, més de 17.800 estudiants de grau i graduats assisteixen a la universitat. El campus de Vestal està catalogat com a lloc designat pel cens, amb una població residencial de 6.177 persones a partir del cens de 2010.
Des de la seva creació el 1946, l'escola ha evolucionat des d'una petita universitat d'arts liberals a una gran universitat de recerca que es troba constantment entre les millors universitats públiques dels Estats Units. La Universitat de Binghamton es considera una de les Public Ivies, una universitat finançada públicament que es considera que proporciona una qualitat d'educació comparable a la de la Ivy League. La universitat és designada com a Universitat de doctorat R1 amb una activitat de recerca molt alta segons la Classificació Carnegie de les institucions d'educació superior.
Els equips esportius de Binghamton es coneixen com a Bearcats i competeixen a la Divisió I de la NCAA. Els Bearcats són membres de la America East Conference.

## Referències

* ↑ «Gillibrand leads business roundtable at BU». Press & Sun-Bulletin, 25-07-2014 [Consulta: 14 agost 2014].
* ↑ «BU Administration Procedures». SUNY Binghamton. Arxivat de l'original el 7 juliol 2012. [Consulta: 17 octubre 2010].
* ↑ «Geographic Identifiers: 2010 Demographic Profile Data (G001): Binghamton University CDP, New York». U.S. Census Bureau, American Factfinder. [Consulta: 5 febrer 2014].
* ↑ Greene, Howard; Greene, Matthew W.. The Public Ivies: America's Flagship Public Universities. Nova York, NY: Cliff Street Books, 2001. ISBN 0-06-093459-X.
* ↑ «The Public Ivies: Bigger and Better?». Arxivat de l'original el 2017-06-30. [Consulta: 17 març 2019].
* ↑ «SUNY at Binghamton». Carnegie Foundation. [Consulta: 7 febrer 2019].
# Universitat de Birmingham

La Universitat de Birmingham, en anglès i oficialment University of Birmingham, és una universitat pública de recerca situada a Edgbaston, Birmingham, al Regne Unit.
Va ser fundada el 24 de març de 1900, quan va rebre la seva carta real per Victòria I del Regne Unit, com a successora del Queen's College, Birmingham, fundat el 1825 com a Escola de Medicina i Cirurgia de Birmingham, i el Mason Science College, establert el 1875 per Sir Josiah Mason. És membre fundador tant del Grup Russell d'universitats de recerca britàniques com de la xarxa internacional d'universitats de recerca. És la universitat més gran de la metròpoli anglesa Birmingham i també una de les més grans de tota Anglaterra.
Hi ha una torre de rellotge molt famós qui es diu 'Joseph Chamberlain Memorial Clock', però és més conegut pel seu sobrenom 'Old Joe'. És famós per seu statut com la torra de rolletge independent més gran en el món.

## Referències

* ↑ Pages, James Arthur «The First Modern University: the University of Birmingham». British Journal of Educational Studies, Vol. 65, Núm. 2, 2017, pàg. 183-200. DOI: 10.1080/00071005.2016.1227426 [Consulta: 31 març 2020].
* ↑ Ives, Eric W.; Schwarz, Leonard D.; Drummond, Diane K. The first civic university: Birmingham 1880-1980: an introductory history. University of Birmingham Press. ISBN 9781902459073.
* ↑ «University of Birmingham». World University Rankings. Times Higher Education. [Consulta: 31 març 2020].

## Enllaços externs

* Universitat de Birmingham
# Cala del Pilar

La Cala del Pilar és una cala de l'illa de Menorca que es troba al nord del terme municipal de Ciutadella.

## Descripció

Cala del Pilar, es troba dins la reserva marina del nord de Menorca i a la finca Alfurí de Dalt la qual alberga un patrimoni etnologig i natural molt ric i divers. Esta catalogada com a Lloc d'importància comunitària per la comissió europea i com a Lloc d'importància comunitària.

## Referències

* ↑ «Cala Pilar». Govern de les Illes Balears. [Consulta: 4 novembre 2023].
* ↑ «Cala del Pilar». descobreixmenorca. descobreix menorca. [Consulta: 4 novembre 2023].

## Enllaços externs

* platges de balears
# Ungla de gat

«Ungla de gat» té aquests significats:
* Ungla de gat o crespinell gros
* Ungla de gat o gavó
* Ungla de gat o gavó espinós
* Ungla de gat o boixac de camp
* Ungla de gat o Carpobrotus
* Ungla de gat o Uncaria tomentosa
# Butaca Vallvidrera

La butaca Vallvidrera és una butaca dissenyada el 1979 per Carles Riart Llop i Santiago Roqueta Matías. Pren el nom de la població on Carles Riart va fixar durant un temps la residència i l'estudi, sorgeix de la voluntat de recuperar una manera artesana de fer mobles, davant la proliferació de mobles modulars de cautxú escuma que a la dècada del 1970 començaren a envair el mercat.

## Història

Feta com a col·laboració entre Riart, que en dibuixà el perfil lateral, i Santiago Roqueta, l'alçat frontal, ambdós estaven convençuts que calia que l'usuari –a la manera dels tradicionals bergères– pogués recuperar, gràcies a la comoditat que li oferia la butaca i a unes línies extremadament simples, tota la sensualitat que s'havia perdut i que només mobles com els de Achile Castiglioni semblaven evocar.
Per realitzar-la van fer una maqueta de fang a escala 1:5 i van donar-la a un tapisser perquè n'elaborés el prototipus. Si bé es començà a comercialitzar a través de Tecmo, poc temps després les relacions amb Mobles Casas, SA, que mantenia una manera de fer mobles artesana, propiciaren que es convertís en la productora. Tot això va significar que el 1983 se'n modifiquessin alguns aspectes, com per exemple el braços de la butaca, però des de llavors ha mantingut la mateixa forma.
Si durant anys Mobles Casas en fou el productor, en desaparèixer la firma la producció de Vallvidrera va ser assumida per Santa & Cole, Ediciones de Diseño, SA, i des de llavors es manté al mercat, on es distingeix per la qualitat i la comoditat.

## Disseny

L'estructura de fusta de pi és la que defineix amb les seves línies còncaves i convexes el perfil de la butaca. Sobre la fusta s'hi acoblen les molles i després la roba de microfibra tesada i cosida a mà que li dona la forma tan característica. Aquesta forma propicia, pel caràcter arrodonit i obert, tant la comoditat i la llibertat de postures com la volumetria depurada i minimalista. D'altra banda, per facilitar-ne la mobilitat es disposaren en la part davantera unes rodetes gairebé imperceptibles, com les potes arrodonides de la part posterior.

## Presència a Museus

El 1994, l'empresa Mobles Casas, SA, va donar al Museu de les Arts Decoratives de Barcelona un exemplar de la Butaca Vallvidrera, que s'exposà a la col·lecció permanent del museu, ubicada al Palau Reial de Pedralbes, fins que va passar a formar part de la col·lecció del Museu del Disseny de Barcelona.

## Producció

* Tecmo, Barcelona, 1979
* Mobles Casas, SA, Castellbisbal, Barcelona, 1983-1998
* Santa & Cole, Ediciones de Diseño, SA, Barcelona, a partir 1999

## Premis i reconeixements

El 1986, la butaca Vallvidrera obtingué el guardó del Delta de Plata atorgat per l'ADI/FAD i els treballs d'encàrrec, en què Carles Riart treballa amb certa assiduïtat, feren que al moblament de la tercera planta del centre de cultura del Palau de la Virreina aquesta butaca fos un dels elements destacats.

## Referències

* ↑ Amb el número de registre MADB135.422

## Enllaços externs

* Col·lecció de Disseny Industrial del DHUB Barcelona Arxivat 2012-11-27 a Wayback Machine.
# Campionat d'Espanya de trial 1979

La temporada de 1979 del Campionat d'Espanya de trial fou la 12a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. El calendari oficial constava de 8 proves puntuables. 5 de les proves programades es disputaren als Països Catalans: Trial de Reis (la primera, el 22 de gener), Trial de Primavera (la segona, l'1 d'abril), Trial de Figueres, Trial d'Ibi i Trial de Castelló de la Plana.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Toni Gorgot | Bultaco | 103 |
| 2 | Manuel Soler | Bultaco | 90 |
| 3 | Jaume Subirà | Montesa | 89 |
| 4 | Miquel Cirera | Montesa | 47 |
| 5 | Quico Payà | SWM/Puch | 46 |
| 6 | Albert Juvanteny | OSSA | 36 |
| 7 | Josep Jo | Montesa | 36 |
| 8 | Pere Ollé | Montesa | 20 |
| 9 | Xavier Miquel | Bultaco | 17 |
| 10 | Joaquim Abad | OSSA | 15 |

## Classificació per marques

| Posició | Marca | Punts |
| 1 | Bultaco | 117 |
| 2 | Montesa | 91 |
| 3 | OSSA | 43 |
| 4 | Puch | 41 |

## Categories inferiors
### Trofeu Sènior

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Jaume Roig | Bultaco | 73,1 |
| 2 | Carles Casas | Montesa | 77,1 |
| 3 | Alfonso Sánchez-Eguibar | Montesa | 79,7 |

### Copa Júnior

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Joan Zurita | Bultaco | 45,9 |
| 2 | Pere Mas | Montesa | 52,3 |
| 3 | Joan Sabater | Bultaco | 64,4 |

## Notes

* ↑ Les referències consultades assenyalen com a lloc de celebració només la província de Castelló.

## Referències

* Alguersuari, Jaume (director) «Trial. Campeonato de España» (en castellà). El año SOLO MOTO'79. SOLO MOTO [Barcelona], 01-12-1979, p. 189.
* Pi, Pere. «Resultats oficials dels tres primers classificats de tots els Campionats d'Espanya de trial. Resultats facilitats per la RFME». A: No tinc 200 anys. Les vivències de Pere Pi. Barcelona: Autoeditat (Service Point), juliol 2012, p. 129. ISBN 9788461590353.
# Campionat d'Espanya de trial 1974

La temporada de 1974 del Campionat d'Espanya de trial fou la 7a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. El calendari oficial constava de 10 proves puntuables, celebrades entre el 3 de febrer i el 22 de desembre. 6 de les proves programades es disputaren als Països Catalans: Trial del Lluçanès (la primera, el 3 de febrer), València, Trial dels Cingles, Ibi, Castelló de la Plana i Trial del Bruc (la darrera, el 22 de desembre).

## Classificació final

Font:
| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Manuel Soler | Bultaco | 90 |
| 2 | Xavier Cucurella | Bultaco | 71 |
| 3 | Quico Payà | Montesa | 64 |
| 4 | Jaume Subirà | Montesa | 59 |
| 5 | Fernando Muñoz | Bultaco/OSSA | 45 |
| 6 | Jordi Rabasa | Montesa | 40 |
| 7 | Pere Taulé | Bultaco | 38 |
| 8 | Xavier Blanch | Montesa | 36 |
| 9 | Ignasi Bultó | Bultaco | 36 |
| 10 | Ramon Tresserras | Bultaco | 21 |

## Notes

* ↑ Sovint, les referències consultades assenyalen com a lloc de celebració només la província.

## Referències

* 1 2 «A todo gas» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo.
* ↑ «Spain - 1974» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 6 agost 2020].
* ↑ Pi, Pere. «Resultats oficials dels tres primers classificats de tots els Campionats d'Espanya de trial. Resultats facilitats per la RFME». A: No tinc 200 anys. Les vivències de Pere Pi. Barcelona: Autoeditat (Service Point), juliol 2012, p. 129. ISBN 9788461590353.
# Can Coromines (l'Ametlla del Vallès)

Can Coromines és un edifici del municipi de l'Ametlla del Vallès (Vallès Oriental) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una masia amb coberta a dues vessants, façana de pedra i portal dovellat rodó. La part interior ha estat restaurada, igual que alguns elements exteriors.
A l'interior es conserva un celler que havia estat l'antiga cuina. També es conserva la part destinada a les corts amb arcades molt antigues, sitges i grutes.
A la casa es conserva emmarcat un document que parla de Can coromines l'any 1200, així com un escut de ferro amb els símbols dels Coromines. La part posterior de la casa ha estat totalment restaurada. La part antiga està deshabitada.

## Història

El Mas Coromines està documentat al segle xiii, amb el document de la casa del 1200 que ja parla d'ell. També hi ha un altre document del 1335 que parla d'un plet contra els Millet. Els coromines havien casat una pubilla amb els Plandolit.
En un altre document, parroquial, de 1375 es troba el Mas Coromines entre altres 62 masos de l'Ametlla.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Coromines». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Urojàine (Sovetski)

* Per a altres significats, vegeu «Urojàinoie».
Urojàine (en (ucraïnès): Урожайне) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 1.119 habitants. Pertany al districte rural de Sovetski.

## Referències

* ↑ «Численность населения Крымского федерального округа, городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений.». Федеральная служба государственной статистики. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 12 juliol 2017].
# Calpionèl·lids

Els calpionèl·lids (Calpionellidae) són una família de protists alveolats unicel·lulars els fòssils dels quals es troben en estrats des del Juràssic superior al Cretaci inferior. Són protists planctònics molt comuns en les calices micrítiques de sediments pelàgics. Presenten una closca de calcita amb forma oval o allargada, podent estar l'obertura vorada per un collar. El seu nom deriva del grec "κάλπις", que significa "gerra d'aigua", per la seva forma.

## Referències

* ↑ Plankton stratigraphy. 1st paperback. Cambridge [Cambridgeshire]: Cambridge University Press, 1989. ISBN 978-0521367196.
# Calprotectina fecal

La calprotectina fecal és una quantificació de calprotectina en la femta. La calprotectina fecal elevada indica la migració de neutròfils cap a la mucosa intestinal, que es produeix durant la inflamació intestinal, incloent la inflamació causada per malalties inflamatòries intestinals, malaltia celíaca, colitis infecciosa, enterocolitis necrosant, fibrosi quística intestinal i càncer colorectal.

## Referències

* ↑ «The role of calprotectin in pediatric disease». BioMed Research International, vol. 2013, 2013, pàg. 542363. DOI: 10.1155/2013/542363. PMC: 3794633. PMID: 24175291.
* ↑ «Role of fecal calprotectin as a biomarker of intestinal inflammation in inflammatory bowel disease». Inflammatory Bowel Diseases, vol. 12, 6, 01-06-2006, pàg. 524–34. DOI: 10.1097/00054725-200606000-00013. PMID: 16775498.