OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Quint Marci Filip (cònsol 186 aC i 169 aC)

Quint Marci Filip (en llatí: Quintus Marcius L. F. Q. N. Philippus) va ser un magistrat romà. Era fill de Luci Marci Filip. Formava part de la gens Màrcia, una família romana d'origen patrici.

### Primer consolat

Va ser pretor l'any 188 aC i va obtenir Sicília com a província. Dos anys després, el 186 aC, va ser elegit cònsol juntament amb Espuri Postumi Albí i el Senat els va encarregar de dirigir la investigació sobre el culte a Baccus i les bacanals. Després va ser enviat a Ligúria amb el seu col·lega on va fer la guerra sense èxit. Quan era al país dels apuans va ser sorprès per l'enemic en un pas estret i va perdre quatre mil homes. A la comarca aquest pas fou conegut durant molt de temps com el Saltus Marcius.

### Ambaixades

L'any 183 aC va ser enviat com a ambaixador a Macedònia i va obligar el rei Filip V de Macedònia a retirar-se de diverses ciutats, però així i tot va presentar un informe desfavorable sobre el rei al Senat. L'any 180 aC el van escollir decemvir sacrorum.
El 171 aC va ser enviat altre cop a Grècia per contrapesar els intents diplomàtics de Perseu de Macedònia, i junt amb Atili va visitar Epir, Etòlia, Tessàlia, Beòcia, Eubea i el Peloponès. A Tessàlia va rebre els ambaixadors macedonis que demanaven una conferència al·legant els llaços d'hospitalitat amb el seu pare, i Filip va acceptar, reunint una conferència a la vora del riu Peneu. Filip va convèncer a Perseu d'enviar ambaixadors a Roma i per fer això es va acordar una treva que en realitat era el que volien els romans. A Beòcia també va aconseguir els objectius fixats pels romans. En tornar va fer un informe que no afavoria al rei macedoni i el Senat va acordar enviar-lo altre cop a Grècia amb plens poders.

### Segon consolat

L'any 169 aC va ser cònsol per segona vegada amb Gneu Servili Cepió i va dirigir la guerra contra Perseu. Aquest ja havia resistit dues campanyes romanes i havia mantingut posicions. La primavera del 169 aC Filip va arribar a Grècia i va agafar el comandament de l'exèrcit a Tessàlia de mans del cònsol sortint Aulus Hostili Mancí. Va decidir creuar la serralada de l'Olimp i entrar a Macedònia per Heraclea i Perseu, que era prop de Díon i tenia posicions als passos de muntanya, hauria pogut rebutjar als romans, però en avançar aquestos li va entrar pànic i es va retirar cap a Pidna. Filip el va seguir, però no va poder actuar i a la primavera següent (168 aC) va haver d'entregar el comandament al nou cònsol Luci Emili Paule el qual acabà la guerra. En aquesta campanya, el seu fill Quint Marci Filip, va servir militarment al Regne de Macedònia. Aquest fill probablement és el mateix personatge mencionat per Ciceró que diu que havia estat condemnat i vivia a l'exili a Nucèria Alfaterna, estat del qual va assolir la ciutadania.
L'any 164 aC quan en tenia uns 65, va ser censor junt amb Luci Emili Paule i va establir a la ciutat de Roma un nou rellotge de sol.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 285-286.
# Yuhei Tokunaga

Yuhei Tokunaga (Kunimi, Districte de Minamitakaki, Prefectura de Nagasaki, 25 de setembre de 1983) és un futbolista japonès que disputà set partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Frankenstein desencadenat

Frankenstein desencadenat (títol original en anglès: Frankenstein Unbound) és una pel·lícula estatunidenca de ciència-ficció/terror dirigida per Roger Corman, estrenada l'any 1990. Va estar nominada al premi Saturn al millor film de ciència-ficció el 1992. Ha estat doblada al català.

## Argument

El 2031, un descobriment científic permet crear una arma que produeix també efectes indesitjables com desaparicions i de les lliscaments en el temps. És així com el seu descobridor es troba projectat l'any 1817 a Suïssa on troba el Doctor Victor Frankenstein...

## Repartiment

* John Hurt: Dr. Joe Buchanan / narrador
* Raúl Juliá: Dr. Victor Frankenstein
* Bridget Fonda: Mary Wollstonecraft Godwin
* Michael Hutchence: Percy Bysshe Shelley
* Nick Brimble: El Monstre
* Jason Patric: Lord George Gordon Byron

## Referències

* 1 2 «Frankenstein desencadenat». esadir.cat.
* ↑ «Frankenstein Unbound». The New York Times.
# María de Barahona

María de Barahona (Madrid, s. XVII) va ser una religiosa jerònima, música, cantant, compositora i poetessa espanyola.
Era natural de Madrid, però es desconeixen les dates de naixement i mort. Va ser monja professa i correctora del convent de la Concepción Jerónima de Madrid. Va destacar com a poetessa, música i compositora, a més de les seves dots pel cant. Elogiada pels seus contemporanis, segons l'escriptor Juan Pérez de Montalbán va ser una de les grans mestres del cant i de la composició de la seva època, i també l'escriptora María de Zayas la cita com una de les monges erudites distingides. Va escriure la lletra i música de nombrosos càntics sagrats que executava ella mateix en el cant amb precisió, enginy, destresa i facilitat. Alguns dels seus poemes van ser publicats a diversos llibres de la seva època, entre ells a l'obra Lágrimas a la muerte de Montalbán, impresa el 1839, on apareixen quatre dècimes seves. Fou també autora d'un panegíric en homenatge per la mort de Pérez de Montalbán.

## Referències

* 1 2 AADD. Biografía eclesiástica completa (en castellà). Madrid: D. Eusebio Aguado i D. J. M. de Grau y Compañía, 1849, p. 110.
* 1 2 3 Ballesteros Robles, Luis. Diccionario biográfico matritense (en castellà). Madrid: Ajuntament de Madrid, 1912, p. 54.
* 1 2 3 Pérez, Janet; Ihrie, Maureen. The Feminist Encyclopedia of Spanish Literature (en anglès). Westport: Greenwood Publishing Group, 2002.
* 1 2 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santitad dignidades, armas, ciencias y artes. Diccionario histórico (en castellà). vol. 4. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1791, p. 48.
* ↑ Greer, Margarit R. María de Zayas Tells Baroque Tales of Love and the Cruelty of Men (en anglès). University Park: Pennsylvania State University Press, 2000, p. 73.
# Santiago Pi i Sunyer

Santiago Pi i Sunyer (Barcelona, Barcelonès, 1893 - 1981) fou un metge i polític català, fill de Jaume Pi i Sunyer i germà d'August Pi i Sunyer i Maria Pi i Sunyer.
Es doctorà en medicina el 1915. El 1934 guanyà el Premi Garí, atorgat per la Reial Acadèmia de Medicina de Barcelona, amb un treball que també presentà a Boston. Fou professor auxiliar de fisiologia a la Universitat de Barcelona el 1921-1922, i el 1923 catedràtic a la Universitat de Saragossa. Col·laborà amb el seu germà August Pi i Sunyer en les investigacions desenvolupades per Ramón Turró i Darder al Laboratori Municipal de Barcelona. Publicà alguns articles a Revista de Catalunya i La Publicitat.
El 1933 fou nomenat vicepresident de la comissió permanent del Consell d'Instrucció Pública de la Segona República Espanyola, presidit per Miguel de Unamuno, i més tard fou nomenat sotssecretari del ministeri d'Instrucció Pública, càrrec des del qual contribuí a agilitzar el traspàs dels serveis d'ensenyament a la Generalitat de Catalunya. Simpatitzant de Manuel Azaña, el 1934 fou membre fundador del partit polític Izquierda Republicana, en el que es fusionaren Acción Republicana i el Partido Radical Socialista. Durant la Guerra civil espanyola ocupà la càtedra de patologia general i fisiologia patològica a la Universitat de Barcelona.
Es va exiliar el 1939 a França, on hi va residir fins al 1941. El 1940 formà part a títol personal del Consell Nacional de Catalunya creat a França per Lluís Companys i Jover. El 1941 s'instal·là a Bolívia, on fou catedràtic de fisiologia a la Universidad de San Simón de Cochabamba fins al 1951, quan es traslladà a Panamà, on també treballà a la seva Universitat.
El 1962 tornà a Catalunya, on el 1957 havia estat escollit membre de l'Institut d'Estudis Catalans, i fou professor de fisiologia a la Universidad Autònoma de Madrid el 1969-1970.

## Obres

* El hombre y su obra vistos cien años después (1951)
* Bases fisiopatológicas de los análisis clínicos (1950)
* Bioquímica (1956)
* Fisiología humana(1962) amb August Pi i Sunyer
* Prácticas de fisiología: métodos físicos y químicos, d'Emil Abderhalden (traducció)

## Fonts

* 1 2 Fitxa i biografia de Santiago Pi i Sunyer a la Galeria de Metges Catalans, Col·legi Oficial de Metges de Barcelona (CoMB). [Consulta: 25-01-2022].

## Vegeu també

* Jaume Pi i Sunyer
* August Pi i Sunyer
* Maria Pi i Sunyer

## Enllaços externs

* Fitxa i biografia de Santiago Pi i Sunyer a la Galeria de Metges Catalans, Col·legi Oficial de Metges de Barcelona (CoMB).
* Fitxa de l'IEC Arxivat 2006-08-18 a Wayback Machine.
# Rampó

Rampó (dècada del 770 - 825) fou comte de Barcelona, Girona, Besalú i Osona (820-825).
Després de la deposició forçosa del comte Berà I, Lluís el Pietós, rei dels francs i emperador d'Occident, va considerar prudent encomanar els seus honors (o sigui els seus comtats) a un noble allunyat de la lluita partidista que es duia a terme a la Gòtia. Rampó, que era d'origen franc i no got com el seu predecessor, ja havia servit fidelment a Carlemany, i havia estat l'encarregat de comunicar la mort d'aquest al seu fill i successor Lluís, llavors rei d'Aquitània.
Es creu que Rampó va governar Barcelona, Girona, Besalú i Osona, aquest últim atorgat després de la mort de Borrell d'Osona el 820. Se li van atorgar els títols de Comte i de Marquès, aquest últim reservat únicament als qui governaven comtats fronterers. El 821 la cort d'Aquisgrà va ordenar saquejar el territori musulmà, ordre que degué acomplir-se el 822, en direcció al riu Segre. Es creu que en aquesta expedició va participar també Asnar I Galí comte d'Urgell i Cerdanya (abans comte d'Aragó).
Poca cosa més es coneix de l'actuació d'aquest comte, sembla que va fer un viatge a la cort amb l'abat Mercoral de Sant esteve de Banyoles i que va donar l'autorització a l'abat Donnul d'Albanyà per construir el cenobi de Sant Pere. Probablement, Rampó va morir l'any 825 en l'exercici del seu càrrec que va tardar uns mesos a cobrir-se. Fins a l'assemblea de febrer del 826 a Aquisgrà, l'emperador Lluís el Pietós no va designar substitut i l'escollit va ser Bernat de Septimània, cap del partit de la guerra contra els musulmans i germà petit de Gaucelm, comte d'Empúries i Rosselló i germà de Berà I.

## Referències

* 1 2 3 4 Sobrequés i Callicó, Jaume; Morales i Montoya, Mercè. Comtes, Reis, Comtesses i Reines de Catalunya. Barcelona: Base, abril de 2011, p. 12,13. ISBN 9788415267249.
# Fec festival

El FEC Festival (Festival Europeu de Curtmetratges) és un festival de cinema dedicat a curtmetratges europeus contemporanis de ficció, l'únic d'aquestes característiques en tot Catalunya.
El seu format es divideix en diversos apartats: un amb vessant competitiva que agrupa curts que provenen de qualsevol país europeu, mentre que la resta de seccions consisteixen en un conjunt d’activitats paral·leles a la competició (seminaris, exposicions, tallers, projeccions...). Aquest festival, a part de mostrar anualment els curts de més qualitat provinents de tot Europa, resulta un espai de trobada entre directors (una gran part dels quals hi van per presentar les produccions que tenen a concurs), espectadors i estudiants de cinema.
Un jurat europeu de qualitat, provinent del món del cinema, de les arts o de la cultura, atorguen una notable atenció a la qualitat artística i autoral dels films, fent del FEC un festival únic en el context de festivals de cinema.
A part d’això, el FEC Festival també és una referència per la “Academia de las Artes y las Ciencias Cinematográficas de España”, ja que es considera un dels festivals a partir del qual es realitza la preselecció dels candidats pels premis “GOYA” al millor curtmetratge.

## Estructura i organització del festival

A continuació, es mostra un seguit d'informacions i dades concretes sobre aquest festival de cinema que poden resultar de gran utilitat.

### Dades tècniques

En aquesta graella es mostra una fitxa tècnica sobre el festival i les seves dades d'interès.
| Lloc | Reus (Teatre Bartrina, Teatre Bravium i Centre d'Art Cal Massó) |
| Dates | Finals de març |
| Inscripcions | Anualment s'hi inscriuen 3000 curtmetratges |
| Països participants | Hi participen més de 40 països europeus |
| Nombre d'assistents | 7500 (entre totes les activitats programades) |
| Projeccions | Més de 120 curtmetratges (24 en competició i uns 100 més en seccions paral·leles) |
| Jurat | Jurat Europeu: 5 membres (representants del cinema o la cultura) Jurat Premi al millor curtmetratge català: 3 membres (representants del cinema o la cultura) Jurat Microfilms: 3 membres (representants del cinema o la cultura local) |
| Premis | 8500 euros en Premis |

### Qui el fa possible?

Tant els organitzadors, com els col·laboradors i els patrocinis permeten que el FEC Festival segueixi endavant (veure xarxa de col·laboradors).

### Dades històriques del FEC Festival

** 1998: any en què s'inicia el FEC Festival
** 2013: mort del director de cinema Bigas Luna, qui en cada edició del Festival concedia el seu propi guardó degut al vincle que hi tenia. En l'actualitat es segueix concedint el Premi Bigas Luna a la millor historia al FEC Festival
** 2005: El FEC Festival comença a formar part de la Coordinadora de Festivals de Cinema i Vídeo de Catalunya (CI&VI).

## Referències

* ↑ «Oberta la convocatòria del concurs de microfilms del FEC Festival, que es fa a Reus del 29 de març al 2 d'abril».
* ↑ «FEC. Festival Europeu de Curtmetratges (Teatre Bartrina)».
* ↑ «Reus Agenda - FEC Festival».
# Wünschet Jerusalem Glück, BWV Anh. 4

Wünschet Jerusalem Glück, BWV Anh. 4 (Pregueu per la pau de Jerusalem) és una cantata perduda de Bach per a l'elecció d'un nou Consell municipal de Leipzig, estrenada el 27 d'agost de 1725. El text és de Picander, publicat en la segona sèrie d'escrits diversos Ernst-Scherzhaffte und Satyrische Gedichte (Poemes seriosos, graciosos i satírics), apareguda l'any 1729. S'interpretà una segona vegada el 27 de juny de 1730 en commemoració del 200 aniversari de la Confessió d'Augsburg, catalogada com a BWV Anh. 4a. La música era una paròdia de la BWV Anh. 1

## Referències

* ↑ Bach Cantatas Website
* ↑ Alfred Dürr. “The Cantatas of J. S. Bach”. Oxford University Press, Oxford, 2005. Pàg. 772

## Bibliografia

* Alfred Dürr. “The Cantatas of J. S. Bach”. Oxford University Press, Oxford, 2005.

## Enllaços externs

* Bach Cantatas Website, BWV Anh. 4
* Bach Cantatas Website, BWV Anh. 4a
# Pietro Simone Agostini

Pietro Simone Agostini, conegut també com a Piersimone Agostini (Forlì, 1635 – Parma, 1 d'octubre de 1680), fou un compositor italià.
Va ser mestre de capella del duc de Parma i sembla que orí en aquesta vila. Acabat el seu servei en la cort ducal de Parma, passà l'església de la Steccata en la mateixa ciutat. Entre els seus alumnes s'hi compta Giovanni Lorenzo Lulier.
És autor de cantates, música d'església, òperes La constanza di Rosmunda, Ippolita, L'Adalinda o gli ingeni innocenti, Il ratto delle Sabine i Floridea, a més de diversos oratoris.

## Referències

* ↑ Gran enciclopedia de la música clásica.. 1. Madrid: Sarpe, 1980, p. 27. ISBN 84-7291-226-4.
* ↑ Allorto, Riccardo. «Agostini, Pietro Simone». A: Dizionario Biografico degli Italiani (en italià). Volum 1, 1960 [Consulta: 3 juliol 2020].
* ↑ Arnaldo Morelli, LULIER, Giovanni Lorenzo (Giovanni o Giovannino del Violone), in Dizionario biografico degli italiani, vol. 66, Roma, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 2007. URL consultato il 24 agosto 2012.
# Mas de Xies

El mas de Xies és una masia de Tortosa (Baix Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una gran propietat situada en el terme municipal de Tortosa, dins la partida i barri de Vinallop. A uns 200 m de la carretera de Tortosa a Santa Bàrbara, a mà dreta. Cal prendre un camí que hi ha abans mateix d'arribar a l'Hort de Martí, a 3 km de Tortosa. Es troba immediatament darrere de l'Hort de Martí.
Els nuclis edificats que centren l'explotació agrícola són dos, separats per uns 700 metres. El més allunyat de la carretera era en origen una construcció de planta rectangular amb teulada a doble vessant de carena paral·lela a la façana. En planta consta de dos nivells, el principal a la base i un sector de golfes. A la planta presenta dues portes i tres finestres petites i desiguals, mentre que a les golfes s'obren cinc finestres regulars en el nivell immediatament inferior al ràfec, que és bastant pronunciat i sobre cabirons. Modernament s'ha adossat a l'extrem esquerre un magatzem per a maquinària agrícola.
La segona de les edificacions és més irregular en estructura. Conforma també un cos de planta rectangular, però hi ha quatre sectors diferenciats. Els dos centrals, utilitzats ara com a habitatge dels masovers, són més alts, de planta baixa i un pis. En el de la dreta, possiblement utilitzat des de l'origen com a habitatge, el pis s'obre a l'exterior mitjançant dues finestres laterals petites i un balcó central. El de l'esquerra corresponia a un antic molí. En el mur posterior té encastat un cos rectangular, de 4 x 1,5 m de planta i 6 m d'alçada, que sobresurt respecte a la resta. Actualment el seu interior és inaccessible perquè es va tapiar l'accés que hi havia des de l'interior, després de reblir-lo amb material de l'antic molí. És possible que aquest cos fos l'estructura que assegurava l'eix central del molí de sang, reforçat per aguantar el pes i moviment de la mola. Tots dos cossos coberts amb teulada a doble vessant de carena paral·lela a la façana. En els laterals hi ha adossats dos cossos secundaris d'una sola planta i coberts a un vessant, utilitzats com a magatzems.

## Història

Sembla que el que pròpiament dona el nom de "Mas de Xies" a la propietat, és el més allunyat de la carretera, que porta al voltant del rellotge de sol de la façana la inscripció: "RCP / 1776 / ni tu ni jo tindríem corda si no fos Déu que ens recorda/ vulnerant homnes últims necant". Està reescrita modernament, probablement igual a com era en origen.
El segon nucli de construcció sembla que sorgí amb posterioritat com a segregació del principal. Fou utilitzat com a molí fins als anys 1940.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mas de Xies». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Santiago Peña

Santiago Peña (Asunción, 16 de novembre de 1978) és un economista i polític paraguaià, elegit president del Paraguai el 30 d'abril del 2023.

## Trajectòria

Es va llicenciar en Economia a la Universitat Catòlica Nostra Senyora de l'Assumpció i va fer un màster en Administració Pública a la Universitat de Colúmbia.
Va exercir de ministre d'Hisenda del seu país entre el gener del 2015 i el juny del 2017 durant la presidència d'Horacio Manuel Cartes Jara. Aquest va triar-lo com a precandidat per a la presidència dins del Partido Colorado, però va perdre en les eleccions internes enfront de Mario Abdo Benítez.
Amb tot, en les eleccions generals de 2023 va vèncer el candidat del partit opositor Efraín Alegre amb un 42,74 % dels vots. Llavors Abdo va ser el primer a felicitar-lo per la victòria. Prendrà possessió del càrrec el 15 d'agost del 2023 previsiblement durant cinc anys.

## Vida personal

Està casat amb l'arquitecta Leticia Ocampos i tenen dos fills en comú. Es van conèixer de joves i a 17 anys ella va quedar-se embarassada del seu primer fill, Gonzalo. Un mes després que naixés, van contraure matrimoni.
En la primera adultesa, jugava a rugbi. De fet, va anar a un campionat mundial de rugbi juvenil celebrat a Itàlia.
És un seguidor fidel del catolicisme.

## Referències

* 1 2 «Santiago Peña fue elegido presidente de Paraguay» (en castellà). Infobae, 30-04-2023. [Consulta: 1r maig 2023].
* 1 2 3 «Quién es Santiago Peña, el joven economista que quiere gobernar Paraguay» (en castellà). El Economista, 29-04-2023. [Consulta: 1r maig 2023].
* ↑ Riera Bosqued, Lucia. «Paraguay elige el continuismo del conservador Partido Colorado dando la presidencia a Santiago Peña» (en castellà). Euronews, 01-05-2023. [Consulta: 1r maig 2023].
* 1 2 «Se casó con su primera novia, fue padre a los 17 y 25 años después ya está listo para ser abuelo: la historia de amor de Santi Peña» (en castellà). La Nación Paraguay, 09-09-2022. [Consulta: 1r maig 2023].
* ↑ «Peña se retracta diciendo que promueve unión entre el hombre y la mujer» (en castellà). Última Hora, 11-05-2017. [Consulta: 1r maig 2023].
# Ramon Larruy i Arnal

Ramon Larruy i Arnal (Barcelona, 26 de gener de 1889 - Barcelona, 16 de juny de 1972) fou boxejador i dirigent català, esdevenint un dels pioners de la boxa a Catalunya.

## Trajectòria

Deixeble del púgil nord-americà Tony Berton, fou un dels introductors de la boxa a Catalunya. El 1910 fundà el Barcelona Boxing Club, al carrer Unió, juntament amb Joan Casanova qui en fou primer president, i el 1913 el Club Pugilista, al carrer Aribau, que fou el primer a organitzar vetllades públiques. També fou membre de l'Ateneu Enciclopèdic Popular, on creà la secció de boxa el 1914. Com a boxejador participà en una dotzena de combats com a amateur en la categoria de pes ploma, fins que penjà els guants el 1920. També exercí de preparador (1914-22) i tècnic de boxa al Centre Autonomista de Dependents del Comerç i de la Indústria (1923-26), el Barcelona Boxing Club i el Catalunya AC.
A partir dels els anys vint fundà el Palace Sporting Club (1926) i el Price Sporting Club (1933). A més fou promotor i directiu, participant en la fundació de la Federació Espanyola d'Esports de Defensa (1921), precedent de la Federació Espanyola de Boxa, de la qual fou secretari (1923-24) i obtingué el títol de professor de boxa (1923). Participà en la creació de la Federació Catalana de Boxa (1923) i en fou secretari de la junta directiva (1923-26). Altres càrrecs que ocupà foren el de vicepresident de la Federació Catalana d'Atletisme (1918-22) i el de secretari de la Federació Catalana de Lluita (1939-54).
Fou col·laborador i cronista de boxa en Mundo Deportivo, La Vanguardia i Sports, entre el 1914 i el 1922 i redactor de boxa, entre el 1923 i el 1930, a La Jornada Deportiva i Boxeo.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Ramon Larruy Arnal». Gran Enciclopèdia Catalana, 30-04-2013. [Consulta: 9 gener 2017].
* ↑ «1913 El Club Pugilista». historiadelboxeoenespana.blogspot.co.uk, 12-12-2009. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «1914 La prohibición». historiadelboxeoenespana.blogspot.co.uk, 02-01-2010. [Consulta: 7 setembre 2016].
# Miguel Ángel Ayza Gámez

Miguel Ángel Ayza Gámez (València, 13 de desembre de 1969) és un exàrbitre de futbol valencià de la Primera Divisió d'Espanya. Pertanyia al Comitè d'Àrbitres de la Comunitat Valenciana.

## Trajectòria

Va romandre 4 temporades en Segona Divisió d'Espanya, on va acumular 75 partits arbitrats. Va debutar en Primera Divisió d'Espanya el 28 d'agost de 2005 al partit Real Club Deportiu Espanyol de Barcelona contra el Getafe Club de Futbol (0-2).
La temporada 2005-06 va arbitrar un partit de lliga entre el Club Atlètic de Madrid i el Sevilla Futbol Club, que va resultar ser molt polèmic ja que va suspendre'l en el minut 76 per llançaments d'objectes al terreny de joc, i posteriorment després de desallotjar-se al complet l'estadi Vicente Calderón; el partit es va reprendre minuts després a porta buida.
Després de nou temporades, es va retirar la temporada 2013-14. L'últim partit que va dirigir va ser el Reial Betis Balompié-Reial Societat de Futbol (0-1) el 26 d'abril de 2014.

## Referències

* ↑ worldfootball.net. «Miguel Ángel Ayza Gámez en la temporada 2005/06».
* ↑ El Mundo Deportivo. «Gran escándalo en el Calderón», 24 de març de 2006.