OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Edwards (Mississipi)

Edwards és una població dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 1.347 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Edwards tenia 1.347 habitants, 461 habitatges, i 335 famílies. La densitat de població era de 311,4 habitants per km².
Dels 461 habitatges en un 32,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 32,5% hi vivien parelles casades, en un 33% dones solteres, i en un 27,3% no eren unitats familiars. En el 23% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,9 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,47.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,6% tenia menys de 18 anys, un 9% entre 18 i 24, un 27,8% entre 25 i 44, un 21,1% de 45 a 60 i un 12,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 75,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.231 $ i la renda mediana per família de 31.786 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.094 $ mentre que les dones 19.500 $. La renda per capita de la població era de 12.308 $. Entorn del 19% de les famílies i el 22,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Edwards». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 26 gener 2021].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Edwards». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Farga de Tuixent

La Farga de Tuixent és una obra de Josa i Tuixén (Alt Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es coneix documentalment l'existència d'aquesta farga i després s'utilitzà com a molí i solament ha arribat als nostres dies la descarrega de l'aigua i uns munts de pedres tal com es veu en la fotografia. Damunt de la volta de descarrega de l'aigua hi queda una mola amb un cercle de ferro que l'envolta i dins la volta un tub de fusta amb una argolla de ferro, sens dubte restes de la seva darrera utilització com molí. La part superior de les parets que queden estan rejuntades amb terra i seria convenient consolidar per evitar la seva desaparició.

## Història

Aquesta farga després de deixar de funcionar com a tal, la seva força hidràulica va continuar essent aprofitada com a molí, i eixís acabà els sues dies deixant d'utilitzar-se i enrunant-se i per aquest motiu és anomenat "el Molí de la Farga" tal com podem comprovar, encara que castellanitzat en el mapa del I.G.N.

## Referències

* 1 2 «Farga de Tuixent». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2018].
# Río Mula

La comarca del Río Mula o conca del riu Mula és una comarca de la Regió de Múrcia (Espanya) formada per municipis d'Albudeite, Mula, Campos del Río i Pliego. Està situada en el centre de la regió, per la qual cosa limita amb totes les comarques, excepte les de l'Altiplà, Oriental, Camp de Cartagena i Mar Menor.

## Llista de municipis

Rio Mula (2004) :
| Municipi | Població | Extensió | Densitat |
| Albudeite | 1.439 | 17,6 | 81,76 |
| Campos del Río | 2.052 | 47,8 | 42,92 |
| Mula | 15.028 | 633,0 | 23,74 |
| Pliego | 3.507 | 29,1 | 120,27 |
| Total | 23.183 | 727,50 | 31,86 |

## Evolució demogràfica

En el segle xx, l'evolució demogràfica de la comarca ha vingut determinada principalment per la de la capital, Mula. Des de 1900, ambdues han conegut un increment total del +26%, bastant inferior a la mitjana de la regió, que és del +131%.
# Radi espectral

Si $A$ és un endomorfisme sobre un espai de Banach complex $E$, hom anomena radi espectral de $A$, denotat $\rho (A)$, el radi de la bola tancada més petita de centre 0 que conté tots els valors espectrals de $A$. Sempre té un valor inferior o igual a la norma operacional de $A$.
En dimensió finita, per un endomorfisme amb valors propis complexes $\lambda _{1},\lambda _{2},...,\lambda _{n}$, el radi espectral és igual a $\max _{i}{\left|\lambda _{i}\right|}$.
En conseqüència, per a tota norma matricial N, és a dir, per a tota àlgebra normada sobre $M_{n}(\mathbb {R} )$ (respectivament $M_{n}(\mathbb {C} )$) i per a tota matriu A de $M_{n}(\mathbb {R} )$ (respectivament $M_{n}(\mathbb {C} )$), es té que $\rho (A)\leq N(A)$.
A més, hem demostrat que $\rho (A)=\inf N(A)$, la fita inferior presa sobre el conjunt de les normes subordinades, i d'aquí també sobre les àlgebres normades.
El teorema de Gelfand ens diu que el radi espectral $\rho (A)$ d'un endomorfisme $A$ ve donat per la fórmula
    $\rho (A)=\lim _{+\infty }\|A^{n}\|^{1/n}$.
Per un operador normal (en particular per un operador autoadjunt) sobre un espai de Hilbert H, el radi espectral és igual a la norma operacional. D'aquí, hom dedueix que per tot operador A sobre H, $\|A\|^{2}=\rho (A^{*}A)$.
El radi espectral pot ser estrictament inferior a la norma operacional. Per exemple, la matriu $M={\begin{pmatrix}0&1\\0&0\end{pmatrix}}$ té un radi espectral 0, però $M\neq 0$, d'on $\|M\|>0=\rho (M)$ (més precisament, $\|M\|=1$ perquè es té $\|M\|^{2}=\|^{\operatorname {t} }M\ M\|=\rho (^{\operatorname {t} }M\ M)=1$).

## Bibliografia

* Lax, Peter D. Functional Analysis. Wiley-Interscience, 2002. ISBN 0-471-55604-1. (anglès)

## Vegeu també

* Espectre (anàlisi funcional)
# Bayot

El bayot (bayotte, baiote, baiot) és una llengua bak parlada a 29 viles d'Àfrica Occidental, principalment a Casamance (Senegal), però també al nord-oest de Guinea Bissau.

## Àrea lingüística

Al Senegal és parlada a 23 viles : Ahieġã (Ahiégan), Báxonu (Bacounoum), Bahiaan (Bafican), Bazeere (Basséré), Baddem (Badème), Baġaam (Bagame), Buhuyu (Bouhouyou), Bofa Bayot (Baffa Bayotte), Dasilaame (Darsalame), Ehiŋ Búree (Etafoune), Ejuma (Ediouma), Etome (Étomé), Gúndume (Goundoumé), Káhilu (Kaïlou), Káziene (Kadiéné), Kázulu (Kassoulou), Káture (Katouré), Kadien (Kaléane), Kuleŋ (Kouring), Ñaţiã (Nyassia), Tuḃakuta (Toubacouta), Źalã (Dilang) i Źohe (Dioher).
A Guinea Bissau el bayot és parlat a la zona de São Domingos, a les viles Edame (Érame), Élia (Elia), Kásu (Kassou), Kuţaaze (Kouchahé), Ñaḃan (Niabane), Ñambalã Muxumo (Niambalang Moukhoumo).

## Variants dialectals

L'estudi de la carografia d'aquest poble en fa aparèixer tres subgrups: Ehiŋ (Ehing), Kagere (Kaguéré) i Kásikinay Bayot (Kassikinaye Bayote). Els tres subgrups anteriors corresponen a les variants dialectals següent: els Ehiŋ parlen kuhiŋe, els Kagere kugere i els Kásikinay Bayot el kúsikinay.
Per federar lingüísticament i culturalment aquests subgrups, fou elegit per a la comunitat el terme "bayot" durant la codificació de la llengua. Això ha permès a la comunitat unir-se en una associació anomenada UFBE (aquesta designació és provisional. Aplega els bayot de Senegal. Hi ha en curs un projecte d'actualització de l'associació per integrar el poble de Guinea Bissau) per promoure la cultura i el desenvolupament de la llengua.

## Població

El nombre total de parlants s'estima en 18.790Al Senegal, hi havia 16.100 en 2006, a algunes viles al sud-oest de Ziguinchor, principalment al voltant de Nyassia, notablement Baffa Bayotte.

## Notes

* ↑ Bayot referència a Ethnologue (16th ed., 2009)
* 1 2 Informació sobre Bayot a la XV edició de l'Ethnologue, amb el codi “bda” (anglès)

## Bibliografia

* Mbacké Diagne, Le bayot : langue atlantique nord, groupe bak, sous group jóola, Institut national des langues et civilisations orientales, Paris, 2009, 307 p. (thèse de Langues, littératures et sociétés)

## Enllaços externs

* « Sidya Nyafouna parle de la codification de la langue Bayotte » (Ziguinchor TV)
* « Victor Tendeng parle de la codification de la langue Bayotte » (Ziguinchor TV)
# Cercle de Belles Arts de Palma

El Cercle de Belles Arts de Palma, fundat l'any 1940, és una entitat cultural de les Illes Balears ubicada a Palma i que comprèn les distintes branques de la creació artística: pintura, escultura, literatura, música, etc.
Per la seva trajectòria i per la seva irradiació a nivell regional, nacional i internacional és una de les més importants de l'arxipèlag. La seva seu es troba al palau conegut com a Casal Balaguer de la capital balear. Organitza exposicions, conferències, recitals, concerts, col·loquis, concursos, etc. i cada dos anys convoca el Premi Internacional de Poesia Amorosa i concedeix la Medalla d'Or de l'entitat a personalitats de reconegut prestigi de l'àmbit insular.

## Història

Sorgí per omplir el buit deixat pel Grup Literari i Artístic Azul (1935-36). La idea sortí de Pere Quetglas i Ferrer Xam i Juli Sanmartín Perea, amb la finalitat de disposar d'una sala d'exposicions oberta als joves artistes. Després de passar pel carrer de Paraires i el Cercle Mallorquí, la donació del músic Josep Balaguer Vallès va permetre disposar dels locals del carrer de la Unió (1966).

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 3. Palma: Promomallorca, p. 261-263!Cercle de Belles Arts de Mallorca. ISBN 84-8661702-2.

## Enllaços externs

* Cercle de Belles Arts de Palma
# Saint-Léger-du-Bois

Saint-Léger-du-Bois és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 549 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| ? - | Mr Frison | | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 506 | 576 | 585 | 533 | 563 | 522 | 549 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Steha

Steha (àrab اسطيحة) és una comuna rural de la província de Xauen de la regió de Tànger-Tetuan-Al Hoceima. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 13.639 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# El Tossal (Pinell de Solsonès)

El Tossal és una muntanya de 747 metres al municipi de Pinell de Solsonès, a la comarca del Solsonès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «El Tossal (Pinell de Solsonès)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Sa Comuna

Sa Comuna de Lloret de Vistalegre és una zona de Garrigar amb pinar que ocupa 131 hectàrees dins el municipi de Lloret de Vistalegre. Sa Comuna no pertany a cap sistema orogràfic i la seva superfície és pràcticament plana. Està situada a una altària mitjana de 135 metres sobre el nivell del mar, amb una diferència de nivell entre les seves cotes màxima i mínima de 45m. Les seves grans extensions planes només es veuen interrompudes per dues depressions que s'anomenen el comellar del Ras i el comellar del Carnatge o de sa Comuna .
El clima de sa Comuna de Lloret és mediterrani, el mateix de tot l'arxipèlag Balear caracteritzat per un hivern temperat, una primavera variable, un estiu calorós i sec i una tardor plujosa.
La vegetació actual a Sa Comuna és el fruit d'una important i continuada acció humana en aquest espai. La comunitat més significativa és la garriga, resultat de la degradació de l'alzina, i que ara s'acompanya de l'omnipresent pi. Altres arbres que es troben són el xiprers, ullastre i garrovers, A més d'algun grup d'alzines. Les lianes també són representades amb el rotaboc (Rhamnus ludovici-salvatoris), la vidalba (Clematis vitalba), la Rotgeta (Rossa angustifolia), l'aritja i l'esbarzer. En un estrat inferior localitzam el matapoll (Daphne gnidium), la mata, la llampúdol, i l'estepa llimonenca, la negre i la blanca. Finalment, a l'estrat més baix es troben les herbes com el fenàs, la ceba Marina, les orquídies, les esparregueres i els cards i els bolets .
Respecte a la fauna i trobam una gran varietat. Durant la primavera i l'estiu podem observar molts d'invertebrats, ja que durant les estacions fredes molts d'ells es troben inactius. Entre els insectes trobam la formiga, l'abella, la papanovia, la cuca molla entre altres insectes. Mereix especial atenció la cuca dels pins o processionària, introduïda de forma casual a Mallorca cap als anys cinquanta, i ha esdevengut una plaga perniciosa per als pinars.
Els rèptils estan representats pel dragons i la serp de garriga, actualment estan pràcticament desapareguts. Els ocells són uns dels animals més nombrosos d'aquest espai natural. A sa Comuna es poden arribar a observar una gran quantitat d'espècies, tal com: el xoric (rapinyaire), la perdiu, la guàtlera, la sega, el sebel·lí, el tudó, la tórtora, petit ocells, l'òliba, el mussol, el mussol reial, el puput…
Per acabar la fauna parlarem dels mamífers que viuen dins sa Comuna. El conill és un dels animals que es deixa veure amb més facilitat. Pel que fa als mostels, eriçons, llebres, genetes i els marts son altres espècies d'animals que son difícils de veure però que formen part de l'ecosistema local.
# Lezennes

Lezennes és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 3.122 habitants. Limita al nord amb Hellemmes, al nord-est amb Sainghin-en-Mélantois, a l'oest amb Ronchin, a l'est amb Villeneuve-d'Ascq, al sud-oest amb Thumeries, al sud amb Lesquin i al sud-est amb Sainghin-en-Mélantois.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 2.507 | 2.690 | 2.589 | 2.762 | 3.317 | 3.350 | 3.122 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1953-1983 | Henri Coursier | PCF |
| 1983-2001 | Marcel Deboudt | PS |
| 2001- | Marc Godefroy | PS |
# Susi Díaz i Ros

Susi Díaz i Ros (Elx, 2 d'abril de 1956) és una cuinera valenciana.
És la propietària i cuinera del Restaurant La Finca, situat a Elx, al Baix Vinalopó, fundat l'any 1984.
Ha participat com a col·laboradora en diferents programes de televisió com per exemple El Intermedio de la Sexta o Top Chef d'Antena 3, programa en què va ser membre del jurat del concurs, juntament amb el també conegut xef Alberto Chicote. També ha aparegut en diferents programes de la televisió pública valenciana À Punt, com Assumptes Interns o À Punt Directe.
El seu restaurant ha estat premiat amb una estrella Michelin, que l'ha mantingut des de l'any 2006.
Té un jardí amb el seu nom a Elx, el Jardí de la Cuinera Susi Díaz, situat al Carrer d'Oriola 22.
Va ser escollida personalitat electa de les festes del Misteri d'Elx l'any 2018.

## Referències

* ↑ «Cocinera Susi Diaz» (en castellà). [Consulta: 31 agost 2020].
* ↑ «El Jurado de Top Chef | Alberto Chicote, Susi Diaz y Paco Roncero» (en castellà). [Consulta: 31 agost 2020].
* ↑ «'Assumptes Interns': Juan y Medio y Susi Díaz», 25-06-2020. [Consulta: 31 agost 2020].
* ↑ «VIDES EN ESTAT D'ALARMA | Dia 2: Susi Díaz». À Punt Media. [Consulta: 31 agost 2020].
* ↑ «Los 12 Restaurante con Estrellas Michelín de la Provincia de Alicante» (en castellà), 06-07-2019. [Consulta: 31 agost 2020].
* ↑ «L'Ajuntament d'Elx reconeix Susi Díaz pels seus mèrits amb un jardí en Altabix» (en castellà). Viure en Elx, 12-12-2019. [Consulta: 31 agost 2020].
* ↑ «El ex presidente del Misteri y la chef Susi Díaz, cargos electos de la Festa» (en castellà), 19-10-2018. [Consulta: 31 agost 2020].
# Fletxa del temps

La fletxa del temps és un concepte físic que intenta explicar les raons per les quals notem el pas del temps. Es trifurca en diferents versions: la fletxa del temps termodinàmica, la fletxa del temps cosmològica i la fletxa del temps psicològica.

## Fletxa del temps termodinàmica

La fletxa del temps termodinàmica explica el pas del temps utilitzant el segon principi de la termodinàmica, l'augment de l'entropia d'un cos. Aquest concepte explica la raó per la qual els gots cauen de la taula i es trenquen, i no s'aixequen del terra i es recomponen. Un got estable té una entropia (l'ordre de la matèria) més baixa que no pas un got trencat, així que, tot utilitzant el segon principi de la termodinàmica, el got passa de l'estat sencer al trencat i no al revés (tot i que les lleis de Newton no prohibeixen aquesta última possibilitat).
El 2017 uns científics van revertir suposadament la fletxa del temps termodinàmica.

## Fletxa del temps cosmològica

La fletxa del temps cosmològica està relacionada amb l'expansió de l'univers. La raó per la qual l'univers s'expandeix, i no el contrari, té a veure amb un univers més gran i amb una entropia elevada. Aquest concepte fou creat, ja que durant molts anys els científics es pensaven que si l'expansió de l'univers hagués sigut inversa (és a dir, que es contragués) el temps hauria anat al revés, seria invers (es van crear teories que afirmaven que, en un univers en contracció, la gent "naixeria" de les tombes i moriria als ventres de la seva mare). Això no obstant, en els últims anys, s'ha desmentit aquesta afirmació.

## Fletxa del temps psicològica

Aquest concepte explica la raó per la qual la gent recorda el passat i no el futur. Des del punt de vista de l'entropia, els científics creuen que, en enregistrar un fet anterior (un record), el nostre cervell deu emprar una energia mínima que es rebutjarà a l'aire exterior com a temperatura, augmentant així l'entropia total de l'univers.
Aquest concepte està poc treballat a causa del baix coneixement del funcionament del nostre cervell en aquest sentit.
Aquesta fletxa està estretament relacionada amb la fletxa termodinàmica. Això és degut al fet que la nostra experiència quotidiana ens diu que mai no hem vist un got saltant del terra (disminuint l'entropia total de l'univers). Però sí que hem vist un got caient de la taula i trencant-se.

## Referències

* ↑ Nieves, Juan Manuel «Logran, por primera vez, que el tiempo fluya hacia atrás». ABC, 27-12-2017 [Consulta: 31 desembre 2017].
* 1 2 Spearing Ortiz, A. I. «Cosmología cíclica conforme: antes del Big Bang». A: Ciclo de conferencias. Curso 2013-2014 (en castellà). vol. 37. Agrupació Astronòmica de Sabadell, octubre 2014, p. 75.
* ↑ «Physicists Demonstrate How to Reverse of the Arrow of Time». MIT Technological Reviews, 22-12-2017 [Consulta: 31 desembre 2017].
# Sa Falconera d'Alfurinet

Sa Falconera d'Alfurinet és una espadat a la costa de Tramuntana a Ciutadella de Menorca. És un penya-segat de 205 metres d'alçada. Als seus peus hi trobem les restes del poblat prehistòric d'Alfurinet.

## Referències

* ↑ «Sa Falconera d'Alfurinet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «eMenorca.org».

## Enllaços externs

* Rutes Camí de cavalls
# Pribítkovo

Pribítkovo (en rus: Прибытково) és un poble de l'óblast de Lípetsk, a Rússia, que el 2013 tenia 45 habitants. Pertany al districte rural de Griazi.

## Referències

* ↑ Ведомости Верховного Совета РСФСР № 22 1960
# Coixí d'aire

* No s'ha de confondre amb Borsa d'aire o Airbag.
Coixí d'aire és el nom donat a una tècnica de sustentació utilitzada en vehicles i en levitació de càrregues. L'objectiu és que el vehicle o la càrrega no tinguin contacte amb el terra ni amb cap altra superfície, per la qual cosa s'utilitza la impulsió vertical constant d'aire a pressió sota l'objecte en qüestió. Aquest aire es manté a suficient pressió mitjançant un faldó que pot ser rígid o flexible. Encara que la idea ja va ser proposada pel filòsof suec Emanuel Swedenborg al segle xviii, en aquella època era impracticable, ja que es mancava de fonts de potència o de motors capaços d'aconseguir tal suspensió aèria.
A finals del segle xix el francès Louis Dominique Girard d'una banda, i l'anglès John Thornycroft per l'altra, van assajar amb relatiu èxit l'ús de coixins d'aire, encara que sense arribar a resultats pràctics. Redescobert el sistema pel també francès Jean Bertin, aquest el va patentar el 17 de gener de 1961.
La idea dels coixins d'aire va ser proposada al principi per automòbils "futuristes" sense rodes, encara que la seva aplicació es va concretar en els aerotrens i, especialment, la seva aplicació resulta molt reeixida en els aerolliscadors.

## Vegeu també

* Efecte sòl
# Sant Pere dels Arquells

Sant Pere dels Arquells és una entitat de població del municipi de Ribera d'Ondara, a la comarca de la Segarra. Segons les dades de 2018, té 62 habitants. És al centre del terme, al fons de la vall d'Ondara.
Aquest poble és format per un grup de cases formant una placeta interior, la qual cosa, unida a l'origen monàstic del lloc, ha fet suposar que el seu àmbit podia ser d'un antic claustre del priorat. L'església de Sant Pere dels Arquells, situada a la part més baixa del poble, no conserva cap vestigi de la seva antiguitat ni del passat monàstic.
El 1086 el noble Guillem Bernat d'Òdena, senyor de Rubinat i de Llindars, va erigir la primera església de Sant Pere. El seu fundador la va dotar amb el territori del castell de Llindars i altres alous amb vista a erigir-hi un monestir. Fracassat el primer intent, el 1100, el seu fill Ramon Guillem d'Òdena, la va cedir al monestir de Santa Maria de l'Estany. Tot seguit hi creà el priorat o pabordia de Sant Pere dels Arquells, que els seus fundadors van dotar amb nous béns, en especial les esglésies de Rubinat i les de Montmagastrell i Pontons. Durant un parell de segles, el priorat tingué una notable vitalitat, però a la segona meitat del segle xiv i al segle següent va decaure molt. En ser secularitzades les canòniques augustinianes el 1592, l'antic priorat fou cedit al monestir de Montserrat, que el convertí en una espècie de granja regida per un monjo i alguns servents. Amb aquest règim jurídic va continuar fins al 1835. Va ser un municipi independent fins a fusionar-se al 1972 amb Sant Antolí i Vilanova, i la creació del nou municipi de Ribera d'Ondara. L'antic terme incloïa els pobles de la Sisquella, Llindars, Timor, Rubinat i, separat del terme, el de Gramuntell.

## Referències

* ↑ «Població Sant Pere dels Arquells». Padró continu de població. Institut d'Estadística de Catalunya. [Consulta: 19 juliol 2019].
* ↑ «Sant Pere dels Arquells». Consell Comarcal de la Segarra. Arxivat de l'original el 30 de juny 2019. [Consulta: 19 juliol 2019].
* ↑ «Sant Pere dels Arquells». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Alteraciones de los municipios en los Censos de Población desde 1842». Instituto Nacional de Estadística. [Consulta: 19 juliol 2019].