OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Frank

«Frank» té aquests significats:
* Frank (àlbum), àlbum de debut de la cantant anglesa Amy Winehouse llançat per Island Records l'any 2003
* Frank (cràter), cràter d'impacte en el planeta Venus de 22,7 km de diàmetre
* Frank-Toyo, equip ciclista suís de ciclisme en ruta que va competir de 1987 a 1990
* Biografies:
** André Gunder Frank (Berlín, 1929 - Luxemburg, 2005), historiador i sociòleg alemany
** Anne Frank (Frankfurt del Main, Alemanya, 1929-Bergen-Belsen, Alemanya, 1945)
** Daniel Frank (1882 – 1965), atleta estatunidenc que va competir a primers del segle xx
** Edith Frank, mare d'Ana i Margot Frank
** Ernst Frank (Múnic, 1847 - Oberdobling, Viena, 1889), compositor i director d'orquestra alemany
** Gert Frank (Hobro, 1956 – 2019), ciclista danès professional entre 1976 i 1988
** Hans Frank (1900 - 46), militar i advocat per al Partit Nazi durant els anys 20 i alt funcionari
** Helmar Frank (1933, Waiblingen – 2013, Paderborn), matemàtic, pedagog i esperantista alemany
** Istvan Frank (Budapest, 1918 — Menton, Provença, 1955), romanista francòfon hongarès, professor d'universitat
** Josep Frank (l'Alguer, 1830-1900), escriptor, professor i bibliotecari alguerès
** Leo Frank (Cuero, Texas, 1884 – Marietta, Geòrgia, 1915), empresari estatunidenc jueu que va ser linxat
** Leonhard Frank (Würzburg, 1882 - Múnic, 1961), novel·lista i dramaturg alemany
** Margot Frank o Betti Frank (Frankfurt del Main, 1926 - camp de Bergen-Belsen, 1945), filla gran d'Otto Frank i Edith Frank
** Marie-Josée Frank (Echternach, 1952), política luxemburguesa, militant del Partit Popular
** Mathias Frank (Roggliswil, Lucerna, 1986), ciclista suís, professional des del 2008
** Melvin Frank (Chicago, Illinois, Estats Units, 1913 - Los Angeles, Estats Units, 1988), guionista i productor
** Philipp Frank (Viena, Àustria, 1884 - Cambridge, Massachusetts, EUA, 1966), físic i matemàtic
** Robert Frank (Zuric, Suïssa, 1924 - Inverness, Nova Escòcia, Canadà, 2019), fotògraf i cineasta documental
** Waldo David Frank (Long Branch, Nova Jersey, 1889 - White Plains, Nova York, 1967), prolífic novel·lista, historiador i crític literari
# Francesc Martínez Infante

Francesc Martínez Infante (Balaguer, 7 d'octubre de 1956) és un il·lustrador i escriptor de literatura infantil i juvenil català. Signa les seves creacions com a Francesc Infante i en algunes ocasions amb el pseudònim Paxuta i amb el nom col·lectiu Sire.
Va estudiar disseny gràfic a l'Escola Massana i es va llicenciar en Història de l'Art a la Universitat de Barcelona. Començà a treballar professionalment com a il·lustrador l'any 1982 i des de llavors col·labora habitualment en diverses editorials, diaris i revistes. La seva tasca com il·lustrador ha estat reconeguda amb la concessió de guardons com el premi Pinotxo de la Generalitat de Catalunya, el 1982; el Premio Nacional de Ilustración 1996 pels seus dibuixos al llibre El vestit nou de l'emperador (1995) i el Premi de Conte Infantil de l'Hospital de Sant Joan de Déu 1999 per les il·lustracions del llibre El segrest de la primavera, de Joan de Déu Prats, llibre pel qual fou inclòs en l'IBBY Honour List (Basilea, 2002).
Ha estat seleccionat per participar en diferents exposicions d'il·lustració a Espanya, Mèxic, Venècia (1987) i Bratislava (1988). Des de l'any 2008 alterna la seva feina d'il·lustrador amb la d'editor a l'Editorial Casals, on és director artístic i coordinador de les àrees de plàstica, dibuix tècnic i història de l'art.

## Obres destacades
### Com a il·lustrador

* Històries de la prehistòria (1986), d'Alberto Moravia
* L'enigma Gaudí (1986)
* Elogi dels ocells (1988), de Josep Maria de Sagarra
* Felip Marlot, detectiu (1988), de Joaquim Carbó
* Naufragios de Tina Bloom (1990)
* Tin y Ton (1990)
* El otro oro de la ciudad (1992, amb guions d'Emilio Manzano)
* Zig i Zag (dins la revista Cavall Fort, mensual des del 1995).
* El vestit nou de l'emperador (1995), de Hans Christian Andersen
* Clotilde (2001)
* El segrest de la primavera (2002), de Joan de Déu Prats
* Un amic entre les estrelles (2003)
* El peixet d'or (1994)
* El nan belluguet (1996)
* Lohengrin (2002)
* La bombolla de sabó (2005)

### Com a escriptor

* Naufragios de Tina Boom (1990)
* Tin y Ton (1990)
* Un amic entre les estrelles (2003)

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Francesc Martínez Infante». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Francesc Martínez Infante - Lloc web oficial
# Foundational Model of Anatomy

El Foundational Model of Anatomy (Model Fundacional d'Anatomia, o FMA) és una base de dades en línia que serveix de referència ontològica per al domini de l'anatomia. Es tracta d'una representació simbòlica de l'estructura canònica, fenotípica d'un organisme; una ontologia espacial-estructural d'entitats i relacions anatòmiques que formen l'organització física d'un organisme en detall a tots els nivells.
L'FMA és desenvolupat i mantingut pel Grup d'Informàtica Estructural en la Universitat de Washington. El FMA ontologia conté aproximadament 75.000 classes i més de 120.000 termes, més de 2,1 milions d'instàncies de relació de més de 168 tipus de relacions.

## Referències

* ↑ Rosse, Cornelius; Mejino, Jose Leonardo (Onard) V.; et alii «Foundational Model of Anatomy». [Consulta: juliol 2016].

## Enllaços externs

* «Foundational Model of Anatomy».
# Alfonso Cortés de Tena Dávila

Alfonso Cortés de Tena Dávila (Almadén, 13 d'abril de 1951) és un exfutbolista espanyol de la dècada de 1970.

## Trajectòria

De jove es traslladà a Badajoz on començà a jugar al futbol base del CD Badajoz. A continuació ingressà al futbol base del FC Barcelona, jugant dos anys al juvenil, un al CD Comtal i un al Barcelona Atlètic. Jugà cedit al Rayo Vallecano, al primer equip del Barcelona la temporada 1972-73, i a continuació novament cedit al RCD Mallorca i al Reial Múrcia. Les temporades 1975-77 defensà els colors de la UE Sant Andreu i acabà la seva carrera professional al Getafe Deportivo.

## Referències

* 1 2 3 «La selección catalana por líneas». Mundo Deportivo, 03-04-1969. [Consulta: 1r abril 2015].
* 1 2 3 4 «Quiero quedarme en el Barcelona». Mundo Deportivo, 24-07-1972. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Alfonso Cortés de Tena-Dávila: un valor en ciernes». Mundo Deportivo, 04-06-1971. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Se consumó la cesión de Cortés». Mundo Deportivo, 20-11-1974. [Consulta: 1r abril 2015].
* 1 2 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Francisca Conejero Tomàs

Francisca Conejero Tomàs (Villena, 1903 – l'Hospitalet de Llobregat, 1998), coneguda com a Cisca, fou una militant anarquista i sindicalista de la CNT.
Va arribar a Barcelona, al barri de Sants, als cinc anys. Als nou anys va anar a viure a l'Hospitalet i va començar a treballar a la fàbrica tèxtil Can Trinxet d'aquesta ciutat. També va treballar a l'Espanya Industrial i, als quinze anys, a la fàbrica Hijos de Francisco Sans, SA. En aquell temps es va afiliar al moviment anarquista i a la CNT. En temps de la República va ser membre del grup Verdad de la FAI, al barri de la Torrassa.
Es va unir amb Mingo Canela (Domingo Canela), rajoler i secretari general de les Joventuts Llibertàries. Mingo va ser militant anarcosindicalista i fundador de l'Ateneu Racionalista de la Torrassa. Van viure al carrer Buenos Aires de l'Hospitalet, ciutat que ja no van abandonar, a excepció dels períodes d'empresonaments i deportacions d'en Mingo, com la de 1932 a Guinea, quan Cisca es va quedar sola amb una filla d'un any. Durant els anys 1932 i 1933 hi va haver revoltes anarquistes que tenien focus importants a l'Hospitalet.
Durant la Guerra Civil va ser delegada sindical. Acabada la guerra i en tornar al seu lloc de feina va ser detinguda i empresonada durant un any per aquesta raó. Mai no hi va haver una acusació formal.
Quan va sortir en llibertat condicional va tornar a la fàbrica del carrer Casanova fins a l'any 1953. Als anys cinquanta va treballar en la clandestinitat, juntament amb el seu company i la seva filla Llibertat, ajudant els companys perseguits.
Era germana dels militants anarquistes Florencio i Pedro Conejero.

## Referències

* ↑ Dones Sindicalistes de L'Hospitalet, p. Pàgina 13. ISBN B-17921-2002.
* ↑ «Nosaltres: L'Hospitalet anarquista. Francisca Conejero Tomás.». CNT, 08-01-2018.
* ↑ «Francisca Conejero Tomás». Los de la sierra. Dictonnaire des guerilleros et resistantsantifranquistes, 29-03-2014.
# Fürst oder Clown

Fürst oder Clown (Príncep ó Pallasso) és una pel·lícula muda alemanya estrenada el 1928 i protagonitzada per Iván Petrovich i Marcella Albani. El film està basat en la novel·la del mateix nom de Maurice Dekobra.
A Barcelona, el film va presentar-se al Cine Femina, amb motiu de la seva inauguració al març de 1929.

## Repartiment

* Marcella Albani - Lydia
* Barbara von Annenkoff - Fürstin Endoxia
* Iván Petrovich - Lucien Tréma
* Ralph Arthur Roberts - Prinz Hektor
* Oskar Homolka - Zurube
* Hermann Picha - Saccabona
* Michael Mar - Ygdal
* Lilian Weiß - Midinette
* Sig Arno - Sapigneul (as Siegfried Arno)

## Referències

* ↑ Dekobra, Maurice. Fürst oder Clown (en alemany). Berlín: Ullstein [A.G.], 1927.
* ↑ Sierra, Lluis; Peiron, Francesc «El cine Femina s'enfonsa en un incendi ràpid i devastador» (PDF) (en castellà). La Vanguardia [Barcelona], 08-04-1991, pàg. 19 [Consulta: 25 desembre 2013].
* ↑ «Fürst oder Clown (1928)» (en anglès). IMDB.com Inc.. [Consulta: 25 desembre 2013].

## Bibliografia

* Dekobra, Maurice. Fürst oder Clown (en alemany). Berlín: Ullstein [A.G.], 1927.

## Enllaços externs

* Fitxa de la pel·lícula a Filmportal (alemany)
# Fritzi Jokl

Fritzi Jokl (Viena, 23 de març de 1895 - Nova York, 15 d'octubre de 1974) fou una soprano austríaca.
Va començar a cantar òpera professionalment a Frankfurt, quan encara era molt jove, i després a Colònia, Berlín i Múnic. Potser el seu major èxit va ser cantar Zerbinetta, amb la direcció de Strauss. També va ser una celebrada Susanna, Gilda, Nedda, Olympia, Marzelline ... A causa dels seus orígens jueus, es va veure obligada a abandonar Alemanya als anys trenta, es va establir als Estats Units i va intentar iniciar-hi una carrera operística però no va poder ser i es va jubilar quan només tenia quaranta anys.
La temporada 1927-1928 va cantar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Biografia» (en alemany). cantabile-subito.de. [Consulta: 12 febrer 2018].
# Fritz Zweig

Fritz Zweig (Olomouc, 8 de setembre de 1893 - Los Angeles, 28 de febrer de 1984) va ser un director, pianista i compositor alemany-americà.
Fritz Zweig va ser alumne privat d'Arnold Schönberg a Viena i Berlín. Del 1913 al 1933 va treballar com a répétiteur i director d'orquestra a diversos teatres d'òpera alemanys, com el "Gran Volksoper, el Städtische Oper, l'Opera Kroll" i, a partir del 1927, al "Staatsoper Unter den Linden". Durant l'era nazi, va perdre la feina a Alemanya el 1933. Primer va fugir a França. A partir de 1934 va treballar com a director d'orquestra al "Deutsches Theatre" de Praga, però va haver de tornar a fugir el 1938 i es va instal·lar a París. Allà va dirigir a l'Òpera de París i en actuacions com a convidat, entre d'altres a Londres i Moscou. Després de l'ocupació alemanya de França a la Segona Guerra Mundial, finalment es va exiliar als Estats Units el 1940, on va continuar amb èxit la seva feina com a director d'orquestra. Va viure per última vegada a Hollywood i va ensenyar a la "Music Academy of the West de Santa Bàrbara", Califòrnia. Lawrence Foster va ser un dels seus estudiants. Va estar casat amb la cantant d'òpera Tilly De Garmo des de 1924.

## Referències

* 1 2 Fritz Zweig im Lexikon verfolgter Musiker und Musikerinnen der NS-Zeit (LexM)
* ↑ Kutsch/Riemens: Großes Sängerlexikon. Unveränderte Auflage, K. G. Saur, Bern, 1993, Erster Band A–L, S. 671, ISBN 3-907820-70-3 (3 Bände)
# Alexander Brückner

Alexander Brückner (5 d'agost de 1834, Sant Petersburg – 15 de novembre de 1896, Jena) va ser un historiador alemany bàltic que es va especialitzar en estudis russos. Va ser el pare del geògraf Eduard Brückner i el besavi del violinista Gidon Kremer.
Va estudiar història i economia a les universitats de Heidelberg, Jena i Berlín, rebent el seu doctorat a Heidelberg amb una dissertació sobre la història de la Dieta de Worms (1521). Com a estudiant, entre els seus instructors s'hi van incloure Johann Gustav Droysen, Ludwig Häusser, Leopold von Ranke i Friedrich von Raumer. De 1861 a 1867 va servir com a professor d'història a l'Escola de Llei Imperial a Sant Petersburg, i després fou professor d'història a les universitats d'Odessa (de 1867) i Dorpat (1872–1891).

## Obres seleccionades

Bruckner parlava bé l'alemany i el rus, i va fer obres en els dos idiomes. A continuació es mostra una llista d'alguns dels seus escrits alemanys:
* Das Kupfergeld 1856-63 in Russland, 1863 – Els diners del coure a Rússia, 1856–63.
* Culturhistorische Studien, 1878 – Història d'estudis cultutrals.
* Peter der Grosse, 1879 – Pere el Gran.
* Katharina die Zweite, 1883 – Caterina la Gran.
* Dau Europäisierung Russlands Land und Volk, 1888 – L'Europeïtzació del país i les persones de Rússia.
* Geschichte Russlands bis zum Ende des 18 Jahrhunderts, (2 volums, 1896–1913), amb Constantin Mettig – Història de Rússia fins al final del segle xviii.

## Referències

* ↑ ADB:Brückner, Alexander at Allgemeine Deutsche Biographie
* ↑ New International Encyclopedia, Volume 4 Google Books
* ↑ Most widely held works by Alexander Brückner WorldCat Identities
# Frontera entre Ghana i Costa d'Ivori

La frontera entre Ghana i Costa d'Ivori és la línia fronterera de traçats sud-nord que separa l'oest de Ghana de l'est de Costa d'Ivori a l'Àfrica central, separant les regions ghaneses de Septentrional, Occidental, i Brong-Ahafo, dels districtes ivorians de Zanzan i Comoé. Té 668 km de longitud. Comença al nord al trifini entre ambdós països amb Burkina Faso i després anava cap al sud, fins al port ghanès de Beyin, al litoral del golf de Guinea (Oceà Atlàntic)
Costa d'Ivori fou colònia francesa des de les últimes dècades del segle xix i va obtenir la seva independència en 1960. Ghana fou una colònia britànica des de la segona meitat del segle xix i va obtenir la seva independència en 1957. Han mantingut algunes disputes per la frontera marítima que s'han resolt darrerament.

## Referències

* ↑ «Ghana». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ «Costa d'Ivori». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ Ivory Coast, Ghana maritime dispute: The story so far Arxivat 2019-02-12 a Wayback Machine., myjoyonline.com, 22 de setembre de 2017
* ↑ Ghana wins three-year maritime boundary dispute case against Ivory Coast, africanews, 23 de setembre de 2017
* ↑ Ghana and Ivory Coast act to implement ruling on maritime border dispute, Reuters, 17 d'octubre de 2017

## Enllaços externs

* « Un no man's land forestier de l'artifice à l'artificialité : l'étatisation de la frontière Côte-d'Ivoire-Ghana », Bruno Stary, Les Cahiers d'outre-mer, n°222, 2003.
# Gai Semproni Atratí

Gai Semproni Atratí (llatí: Gaius Sempronius Atratinus) va ser un magistrat romà. Era fill d'Aulus Semproni Atratí el jove i formava part de la gens Semprònia, una antiga família romana.
Va ser elegit cònsol l'any 423 aC i va dirigir la guerra contra els volscs. Atesa la seva negligència l'exèrcit romà gairebé va ser vençut i es va salvar només gràcies a l'actuació de Sext Tempani, un dels oficials de la cavalleria, que va aconseguir deixar la batalla sense guanyador clar quan els combats es van aturar en arribar la nit, i tots dos bàndols van abandonar els seus camps considerant que havien perdut. La negligència d'Atratí va provocar gran indignació a Roma i va ser acusat pel tribú Quint Hortensi, però els càrrecs es van desestimar per la intervenció de Tempani i altres tres col·legues que havien servit sota Atratí i havien estat elegits tribuns. L'any 420 aC l'acusació es va renovar i finalment Atratí va ser condemnat a pagar una forta multa.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 407.
# Franco Bonisolli

Franco Bonisolli (Rovereto, 25 de maig de 1938 - Viena, 30 d'octubre de 2003) fou un tenor spinto italià
Debutà a Spoleto el 1961. Dotat d'un veu extraordinària, amb gran facilitat pels aguts, en el seu repertori destacaven els papers més brillants de tenor spinto. Potser el seu rol més característic fos el Manrico d'Il Trovatore. Actuà al Liceu de Barcelona, on el 1983 va fer un recital memorable d'àries molt difícils, típic de la seva personalitat potent, histriònica i desafiant.

## Referències

* ↑ «Franco Bonisolli». T'he Independent, 04-11-2003 [Consulta: 17 maig 2017].
* ↑ Blyth, Alan «Franco Bonisolli Italian tenor with an erratic temperament». The Guardian, 05-11-2003 [Consulta: 17 maig 2017].
# Franco Brusati

Franco Brusati (Milà, 4 d'agost de 1922 – Roma, 28 de febrer de 1993) va ser un guionista i director de cinema italià.
Va dirigir el premiat film internacional Pane e cioccolata, un dels millors exemples de pel·lícules de Commedia all'italiana de la dècada de 1970. Va ser candidat a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa per la seva pel·lícula de 1979 Dimenticare Venezia. També va guanyar el David di Donatello a la millor pel·lícula. El 1983 va ser membre del jurat al 33è Festival Internacional de Cinema de Berlín.

## Filmografia
### Com a director de cinema

* 1955 : Il Padrone sono me...
* 1962 : Il disordine
* 1969 : The Girl Who Couldn't Say No
* 1970 : Les Tulipes de Haarlem
* 1973 : Pane e cioccolata
* 1979 : Dimenticare Venezia
* 1982 : Il buon soldato
* 1989 : Lo zio indegno

### Com a guionista

* 1950 : Il Brigante Musolino
* 1950 : Domenica d'agosto
* 1951 : Without a Flag
* 1951 : Honeymoon Deferred
* 1951 : Atto d'accusa
* 1951 : Anna
* 1952 : Moglie per una notte
* 1952 : Jolanda la figlia del corsaro nero
* 1952 : Art. 519 codice penale
* 1952 : La Macchina ammazzacattivi
* 1953 : Le Infideli
* 1953 : Gli Eroi della domenica
* 1953 : Too Young for Love
* 1954 : The Three Thieves
* 1954 : Cento anni d'amore
* 1954 : Siluri umani
* 1955 : Il Padrone sono me...
* 1955 : Ulysses
* 1960 : I Dolci inganni
* 1962 : Il disordine
* 1963 : Via Margutta
* 1964 : Amori pericolosi
* 1968 : Seduto alla sua destra
* 1968 : Romeo and Juliet
* 1969 : The Girl Who Couldn't Say No
* 1970 : I Tulipani di Haarlem
* 1970 : El jardí dels Finzi Contini
* 1973 : Bread and Chocolate
* 1982 : Il Buon soldato
* 1989 : Lo zio indegno

## Referències

* ↑ «The 52nd Academy Awards (1980) Nominees and Winners». oscars.org. [Consulta: 8 juny 2013].
* ↑ «Berlinale: 1983 Juries». berlinale.de. [Consulta: 14 novembre 2010].
# Franco Causio

Franco Causio (Lecce, l'1 de febrer a 1949) és un exfutbolista professional italià que va guanyar la Copa del Món de Futbol de 1982 i va jugar a la Juventus FC durant els anys 60, 70 i 80. Considerat com un dels millors extrems d'Itàlia, al llarg de la seva carrera, se li va donar el sobrenom de "El baró", pels seus moviments elegants al camp, així com per la seva bona educació i la seva actitud justa a la vida.

## Referències

* ↑ Roberto Di Maggio. «Franco Causio - International Appearances». RSSSF, 29-05-2005. [Consulta: 23 gener 2016].
* ↑ «Franco Causio Statistics». FIFA.com, 02-02-2010. Arxivat de l'original el 8 juny 2008. [Consulta: 23 gener 2016].
* ↑ Roberto Di Maggio. «Franco Causio - Appearances in Serie A». RSSSF, 26-03-2005. [Consulta: 22 gener 2016].
* ↑ «Palermo All-time». Football Italia. Arxivat de l'original el 9 octubre 2011. [Consulta: 23 gener 2016].
# Ammoni el Monjo

Ammoni (en grec antic: Ἀμμώνιος; en llatí: Ammonius) fou un monjo grecoegipci del segle iv. Fou un dels anomenats el «quatre grans germans» (per la seva altura), deixebles de Pambo, el monjo del desert de Nítria. Va estudiar religió i el 339-341 va acompanyar a Sant Atanasi d'Alexandria a Roma. El 371 Pere II d'Alexandria va succeir a Atanasi i aviat va haver de fugir davant les persecucions dels arrians, i Ammoni es va retirar a Palestina i va veure els patiments dels monjos del Sinaí (377) i d'altres de la costa de la mar Roja. Sobre això va escriure més tard, quan va retornar a Egipte. Fou traduït al grec per un sacerdot de Nàucratis anomenat Joan i l'obra es coneix sota el nom llatí de Christi Martyrum Electi triumphi.

## Referències

* ↑ Smith, William. «Ammonius». A: A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 146.
# Anders Grönros

Erik Anders Sixten Grönros (nascut el 19 d'octubre de 1953), és un director de cinema suec. Va ser guardonat amb el Premi Guldbagge al Millor Director als 27è Premis Guldbagge, per la pel·lícula Agnes Cecilia – en sällsam historia. El 2007 el seu documental Ambres – en död talar, que tractava sobre el mèdium Sture Johansson, i l'esperit anomenat Ambres, es va emetre a SVT2. El mèdium afirma que parla a través d'ell.

## Filmografia

* 1979 - Den åttonde dagen (director, guionista)
* 1991 – Agnes Cecilia – en sallsam historia (director, guionista)
* 1998 - Glasblåsarns barn (director, guionista)
* 2007 – Ambres – en död talar (director, guionista)
* 2011 - Jag saknar dig (director, guionista)

## Ràdio

El 2005, Anders Grönros va dramatitzar i dirigir una versió radiofònica d'Agnes Cecilia.

## Referències

* ↑ «Agnes Cecilia – en sällsam historia (1991)». The Swedish Film Database. [Consulta: 18 març 2014].
# Félix López-Rey Gómez

Bonifacio Félix López-Rey Gómez (Polán, 19 de juny de 1948) és un activista veïnal espanyol, actiu a Madrid, que va ser regidor de l'Ajuntament de Madrid entre 1987 i 1999.

## Biografia

Nascut el 19 de juny de 1948 a Polán (província de Toledo). Resident al barri madrileny d'Orcasitas des de 1956, va ser el fundador en la dècada de 1970 de l'Associació de Veïns d'Orcasitas, un dels moviments ciutadans més enèrgics, resolutius i solidaris des del tardofranquisme. També va ser fundador de la Federació Regional d'Associacions de Veïns de Madrid (FRAVM), i participant en l'anomenada «guerra del pa», una manifestació veïnal contra el frau en el pes de les barres de pa.
Militant del Partit Comunista d'Espanya (PCE), es va presentar com a candidat d'Esquerra Unida (IU) per a les eleccions municipals de 1987 a Madrid en el tercer lloc de la llista. Elegit regidor per a la Corporació 1987-1991, va renovar el càrrec després de les eleccions municipals de 1991 i 1995.
Va participar en les primàries d'Ara Madrid de 2015 dins de la candidatura encapçalada per Mauricio Valiente. El 2019 va donar suport a Manuela Carmena i Més Madrid.

## Referències

* ↑ «Félix López Rey». Ahora Madrid. Arxivat de l'original el 14 de febrer 2019. [Consulta: 14 febrer 2019].
* 1 2 3 4 Borasteros, Daniel «El 'superman' de Orcasitas». El País, 15-04-2008 [Consulta: 14 febrer 2019].
* 1 2 3 4 «El histórico líder vecinal de Orcasitas irá en la lista de Mas Madrid». Crónica Capital, 01-02-2019 [Consulta: 14 febrer 2019].
* ↑ «Carmena ficha al activista Félix López Rey para su candidatura». Madridiario, 31-01-2019 [Consulta: 14 febrer 2019].
* ↑ García, Ángeles «De “la guerra del Pan” a los falsos viajes». El País, 01-07-2016 [Consulta: 15 febrer 2019].