OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Felip Caparrós

Felip Caparrós i Rosain (ca. 1900 - març de 1959) fou un pianista, director d'orquestra i compositor de sarsueles i de revistes que s'estrenaren principalment a les dècades dels anys 20 i 30 del segle passat als teatres del Paral·lel barceloní.
Segons l'Acadèmia Brasilera de Música, fou fill de Petra (Pere?) Caparrós i es casar amb la soprano Júlia Caparrós. Va morir el març de 1959. A Recife va treballar a les emissores de ràdio Clube de Pernambuco i Tamandaré.
Fou membre de la Junta de l'Agrupació Espanyola de Mestres Directors, vicesecretari de l'agrupació l'any 1921.

## Obra dramàtico-musical

* Portfolio del Teatro Nuevo. Revista. Llibret: M. Prats, Josep Santpere i Leopoldo Giménez Blat. Música: Felip Caparrós. Estrenada al Teatre Nou (Avinguda del Paral·lel), Barcelona. Desembre 1917
* Barcelona en rodolins, vista per fora i per dins. Revista en 1 acte. Llibret: Enric Tubau i Luis Angulo. Música: Felip Caparrós. Estrenada al Teatre Còmic, Barcelona. 11 agost 1923
* Els ganduls d'en Targarona. Sarsuela en 2 actes. Llibret de Lluís Planas de Taverne. Música de Felip Caparrós. Barcelona. Octubre 1923
* No hi ha res com Barcelona!. Revista en 1 acte. Llibret: Leopoldo Giménez Blat i Eugenio Rodríguez Arias. Música de Felip Caparrós i d'Isidre Roselló i Vilella. Estrenada al Teatre Nou, Barcelona. 18 març 1925
* Fiat-Lux. Revista en 2 actos. Llibret: Armando Oliveros Millán, Pedro Puche Lorenzo i Salvador Valverde. Música de Felip Caparrós i d'Isidre Roselló. Barcelona. Maig 1925
* La taverna d'en Mallol. Impressió lírico-dramàtica en un acte, dividit en dos quadres.(Inspirada en la popular "Cançó de la Taverna" d'Apel·les Mestres). Llibret de Víctor Mora i Alzinelles. Música: Felip Caparrós. Estrenada al Teatre Nou, Barcelona. Dissabte, 19 abril 1930
* La revolta. Episodi líric en dos actes, el segon dividit en tres quadres. Llibret: Víctor Mora i Alzinelles. Música: Felip Caparrós. Estrenat al Teatre Nou, Barcelona. 31 maig 1930

## Referències

* ↑ Segons la Biblioteca de Catalunya en la seva catalogació d'obres d'aquest autor.
* ↑ «Aniversari de l'hora catalana». Ressorgiment, 01-12-1931, pàg. 2993.
* ↑ «Les estrenes». La Veu de Catalunya, 31-01-1931, pàg. 8.
* ↑ Cardoso, André (PDF) (en portuguès) Mário Tavares: á música como arte e ofício [Rio de Janeiro], 2019, pàg. 26 (nota 25).
* ↑ «Noves Juntes». La Veu de Catalunya, 10-02-1921, pàg. 9.
# 435 aC

El 435 aC va ser un any del calendari romà prejulià.

## Esdeveniments

* Disputa entre les ciutats de Corint i Còrcira per Epidamne que es va originar quan els oligarques d'Epidaure, enderrocats per una revolta i enviats a l'exili, van voler tornar a governar aquella ciutat. Corint va donar suport als oligarques i Còrcira als demòcrates segons explica Tucídides amb detall. Còrcira va derrotar Corint davant del promontori de Leucimme, i encara que segons aquest historiador va ser un dels detonants de la guerra del Peloponnès, no es coneix el resultat final del conflicte.
* Estàtua de Zeus a Olímpia, una figura gegant sedent, d'uns 12,4 metres d'alçada, feta per l'escultor grec Fídies cap al 435 aC al santuari d'Olímpia, i erigit al temple de Zeus.
* La República Romana derrota la ciutat de Veios en la presa de Fidenes. Quint Servili Prisc Fidenat, després d'un incident a principis de l'any 435 aC quan els habitants de Fidenes van entrar en territori romà i el va assolar, va ser nomenat dictador pel Senat. Servili Prisc va nomenar magister equitum a l'antic cònsol Pòstum Ebuci Helva Còrnicen.
* Aquell any van ser elegits cònsols a Roma Gai Juli Jul i Luci Virgini Tricost.

## Naixements

* Evàgores I, rei de Salamina de Xipre (data aproximada).

## Referències

* ↑ Tucídides. Història de la guerra del Peloponès, I, 24-28
* ↑ Smith, William (ed.). «Dyrrhachium». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 27 desembre 2023].
* ↑ Phidias from encyclopædiabritannica.com. Consulta 27 de desembre de 2023
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, V, 11, 1-5
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, IV, 21
* ↑ «Evàgores I». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 18 febrer 2021].
# Agnès de Babenberg

Agnès de Babenberg (1111 – 25 de gener del 1157) era filla de Leopold III de Babenberg i d'Agnès del Sacre Imperi Romanogermànic, filla d'Enric IV del Sacre Imperi Romanogermànic.
Es casà el 1125 amb Ladislau II de Polònia amb qui tingué cinc fills. Quatre d'aquests fills van ser Boleslau l'Alt, Riquilda de Polònia que es casaria amb Alfons VII de Castella, Mieszk IV i Konrad duc de Glogow.

## Referències

* 1 2 Rionda, Ramón. La Sorprendente Genealogía De Mis Tatarabuelos (en anglès). Palibrio, 2015-05-01. ISBN 978-1-5065-0137-6.
* ↑ Duthurburu, José Antonio del Busto. La tierra y la sangre de Francisco Pizarro (en castellà). Universidad de Lima, 1993, p. 157.
# Acadèmia internacional de ciència quàntica molecular

L'Acadèmia internacional de ciència quàntica molecular o IAQMS segons l'abreviació del nom anglès, és una societat científica internacional que reuneix experts en totes les aplicacions de la teoria quàntica, la química i física química. Va ser creat a Menton (França) el 1967. Els membres fundadors eren Raymond Daudel, Per-Olov Löwdin, Robert G. Parr, John Pople i Bernard Pullman. La fundació va ser recolzada pel premi nobel Louis de Broglie.
L'acadèmia atorga cada any des del 1967 una medalla a un jove membre de la comunitat científica que s'hagi distingit per una contribució pionera i important. Des de 1973 organitza cada tres anys un congrés internacional.

## Referències

* ↑ Piecuch, Piotr; Maruani, Jean; Delgado-Barrio, Gerardo; Wilson, Stephen. Advances in the Theory of Atomic and Molecular Systems: Conceptual and Computational Advances in Quantum Chemistry. Springer Science & Business Media, 2009, p. 4. ISBN 978-90-481-2596-8.
* ↑ «Llista dels premiats des del 1967» (en anglès). International Academy of Quantum Molecular Science. Arxivat de l'original el 2020-07-29. [Consulta: 16 juny 2020].
* ↑ AA.VV. The World of Quantum Chemistry (en anglès). Dordrecht: Springer Països Baixos, 1974. DOI 10.1007/978-94-010-2156-2. ISBN 978-94-010-2158-6.
# Ferriperbøeïta-(Ce)

La ferriperbøeïta-(Ce) és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la gatelita.

## Característiques

La ferriperbøeïta-(Ce) és un sorosilicat de fórmula química CaCe₃(Fe$^{3+}$Al₂Fe$^{2+}$)[Si₂O₇][SiO₄]₃O(OH)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2006, sent publicada per primera vegada un any després. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu suec d'història natural d'Estocolm (Suècia), amb el número de catàleg: 18520414.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de Nya Bastnäs, a les mines de Bastnäs, a la localitat de Riddarhyttan, (Västmanland, Suècia). També ha estat descrita a les províncies russes de Txeliàbinsk i Irkutsk. Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Ferriperbøeite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 maig 2021].
# Fernando Figueroa

Fernando Figueroa (Ilobasco, 4 de març de 1849 - San Salvador, 16 de març de 1919), militar i polític salvadorenc. Va participar en les guerres contra Hondures i Guatemala. President interí en caure Rafael Zaldívar (maig-juny de 1885), i ministre de Guerra i Marina (1898-1903). Fou president de la república (1907-1911), prenent el relleu de Pedro José Escalón.

## Referències

* ↑ «Biografia de Fernando Figueroa» (en castellà). [Consulta: 21 maig 2017].
* ↑ Enciclopedia Universal Larousse, 2007.
# Fernando Flores Morador

Fernando Flores Morador (Montevideo, 19 d'abril de 1950) és un filòsof i historiador de les idees uruguaià. És professor de la Universitat de Lund, Suècia, des de 1998.
És conegut per la seva obra epistemològica de revisió del rol de les ciències humanes en la constitució de les cultures i les seves relacions mútues. El seu treball més conegut és fenomenològic i en aquest es destaquen els seus estudis sobre les "tecnologies trencades", un desenvolupament de la filosofia de les tecnologies en Martin Heidegger, Don Ihde i Albert Borgmann. El seu treball representa una revisió crítica i original d'algunes de les tesis més importants del materialisme històric i de les seves possibles aplicacions a l'estudi del desenvolupament de les civilitzacions.
També és conegut com un dels fundadors de la Universitat Virtual Llatinoamericana (UVLA) i de la Xarxa d'Humanistes Llatinoamericans (Red de Humanistas Latinoamericanos).

## Obres principals

* Prolegomena för en filosofi om livet (1993).
* Livets Algoritm (1994).
* Paradojas de la Discriminación (1995).
* Siete Ensayos sobre la Libertad (1996).
* Primer Anuario del Seminario Latinoamericano de Filosofía e Historia de las Ideas (1997).
* Apuntes para una Tipología del texto Filosófico Literario (1997).
* Virtual Organization. Political Power in the age of Internet (1998).
* Identidad de la filosofía latinoamericana (1998).
* What is human and what is artificial in electronic communication (2000).
* Mellan åsikt och vittnesbörd. Amerika och Västerlandets arkaiska rötter (2001).
* Las Humanidades en la Era de la Globalización (2004).
* The country of the social skyscrapers : Sweden 1930-1960 (2005).
* Om praxisbegreppet. Filosofiska citat. Felskrift till Svante Nordin (2006).
* Postmodernism and the Digital Era (2007).
* Tecnologías rotas. El Humanista como Ingeniero (2008).

## Referències

* ↑ (suec) Fernando Flores Morador - Universitat Virtual Llatinoamericana Consultat el 28 de juliol de 2009.
* ↑ (suec) Assaig sobre les "tecnologies trencades"
* ↑ (suec) Pàgina web de la Xarxa d'Humanistes Llatinoamericans
# Fira Internacional del Llibre d'Alexandria

La Fira Internacional del Llibre d'Alexandria (en àrab: معرض الكتاب الدولي بالاسكندرية ; en anglès: Alexandria International Book Fair) és un event cultural que té com a premissa la promoció de la lectura i que pren lloc anualment a la ciutat d'Alexandria, Egipte.

## Història

La fira d'Alexandria es va inaugurar pocs anys després de la construcció de la Bibliotheca Alexandrina, esdevenint un dels principals pols d'atracció de la cultura de la ciutat, a més de llibres, diferents museus i centres d'estudis de ciències i arts. En poc temps, va tenir un ràpid creixement tant de visites com d'editors nacionals i internacionals, esdevenint la segona més important d'Egipte, just darrere de la Fira Internacional del Llibre del Caire, que també és la més antiga del país. El creixement va tenir un impuls important en l'edició del 2019, aconseguint el major creixement des de la seva creació, destacant la major afluència del públic jove interessat per a la literatura.
A més dels llibres, la fira també destaca pels seus tallers, seminaris i debats com el rol de la dona al món àrab amb un total de més de 150 activitats durant les dues setmanes que dura l'event.

## Darreres edicions

La fira compte amb una presència destacada d'editors i autors de països de d'Orient Mitjà, a més de tenir un convidat d'honor sobre el qual giren diversos debats i activitats.
* XV, celebrada l'any 2019.
** País convidat: França
* XIV, celebrada l'any 2018.
** País convidat: Aràbia Saudita
* XIII, celebrada l'any 2017.
** País convidat: Itàlia

## Referències

* ↑ «Feature: 15th Alexandria International Book Fair witnesses high turnout - Xinhua | English.news.cn». Arxivat de l'original el 2019-05-15. [Consulta: 15 maig 2019].
* ↑ «CNCNEWS - Alexandria International Book Fair in Egypt». Arxivat de l'original el 2019-05-15. [Consulta: 15 maig 2019].
* ↑ «Alexandrina International Book Fair» (en anglès). Bilbiotheca Alexandrina, 2019.
* ↑ «إنفوجراف.. أبرز المتحدثين في اليوم الأول لمنتدى الإعلام العربي» (en àrab). Al-Ain. [Consulta: 15 maig 2019].
* ↑ «Alexandria International Book Fair Attracts 230 Publishers | Nasher News». [Consulta: 15 maig 2019].
# Fiebre Maldini

Fiebre Maldini va ser un programa de televisió dedicat al futbol nacional i internacional, dirigit pel periodista espanyol Julio Maldonado "Maldini". Va ser un espai en el qual es repassava el present i el passat del futbol internacional i l'actualitat de les millors lligues esquitxada de reportatges sobre algunes de les llegendes de sempre de la pilota.
Va començar les seves emissions el setembre de 2006 a Canal+ (Espanya). L'any 2015 va passar a treballar amb Movistar+ (una fusió de Canal + i Movistar) i les emissions del seu programa van passar a fer-se al canal #0, seguint amb el mateix format i conservant també la seva línia reeixida.

## Referències

* ↑ «Fiebre Maldini» (en castellà). [Consulta: 13 desembre 2020].
* ↑ «Movistar+ cancela por sorpresa ‘Fiebre Maldini’ después de 12 años de emisión» (en castellà), 29-08-2018. [Consulta: 13 desembre 2020].
# Agrupació Cultural Folklòrica Barcelona

Agrupació Cultural Folklòrica Barcelona és una entitat capdavantera del moviment sardanista, fundada a Barcelona el 1922 amb el nom d'Agrupació Sardanista de Barcelona, dedicada principalment al conreu i a la difusió de la sardana.
Compta amb diverses seccions, entre les quals sobresurten un grup de muntanya, l'Esbart Barcelona i Amics dels Concerts, una comissió per al foment de la música per a cobla. La seva seu, la Casa de la Sardana, és al districte de Ciutat Vella de Barcelona, als baixos del número 15 del Carrer Pou de la Figuera.
El 1952 creà un quadre escènic català i el 1956 inicià cursets de català per a adults. Des del 1958 convoca intermitentment el Concurs Musical Joaquim Serra i ha dut a terme una apreciable tasca a favor de la música i del folklore catalans, com la promoció de ballades setmanals de sardanes a la Plaça de Sant Jaume de Barcelona i els cicles de concerts per a cobla. Per aquest motiu el 1988 fou guardonada amb la Creu de Sant Jordi. El Palau de la Música Catalana acollirà els actes del seu centenari.

## Referències

* ↑ «Agrupació Cultural Folklòrica Barcelona | enciclopedia.cat». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 11 setembre 2022].
* ↑ «Agrupació Cultural Folklòrica Barcelona». barcelona.cat. [Consulta: 11 setembre 2022].
* ↑ Dowling, Andrew «The Catholic Church in Catalonia. From Cataclysm in the Civil War to the "Euphoria" of the 1950s». Catalan Review, 20, 1, 2006, pàg. 96.
* ↑ «Centenary of the Agrupació Cultural Folklòrica de Barcelona» (en anglès). palaumusica.cat. [Consulta: 11 setembre 2022].
# Fetitxisme de l'aïllament total

El fetitxisme de l'aïllament total (o Total enclosure, en anglès) és un tipus de fetitxisme sexual en el qual les persones que el practiquen aconsegueixen plaer sexual a través de crear una situació i/o sensació de separació del propi cos vers l'entorn. A diferència d'altres fetitxismes, en què el fetitxe pot ser usat en terceres persones, en el cas del fetitxisme de l'aïllament total es viu sempre en el propi cos de qui ho practica.

## Leit motiv

Malgrat la variabilitat individual que existeix pel que fa a la motivació de base, el plaer de saber-se aïllat de l'entorn es relaciona amb una recerca de seguretat enfront d'un ambient que es considera simbòlicament perillós. Aquesta consideració de perillositat no té per què ser conscient, i simplement és viscuda com una sensació de benestar indefinida.
Segons la persona que ho visqui, aquesta recerca d'aïllament es pot plasmar en separar-se visualment de l'entorn, amagant la pròpia imatge sota una roba homogenitzadora com poden ser els catsuits de zentai, generalment de Spandex. Aquestes peces, de colors vius, són completament transpirables i permeten la visió a través seu, al mateix temps que esborren completament els trets individuals de qui els vesteix.
En altres casos, la recerca d'aïllament va més enllà i necessita superar la porositat de l'Spandex. En aquests casos, es recorre a materials més estancs com ara la roba de làtex o neoprè. En no ser porosa, la roba de làtex obliga a qui l'usa amb la finalitat d'aïllar-se, a garantir obertures per a la visió o, com a mínim la respiració.
Per a les persones que van una mica més enllà en el seu aïllament, aquestes obertures es consideren un atac a l'estanquitat de la situació i miren de corregir-les a través d'usar equips i filtres per a la respiració. És habitual que aquestes persones també incloguin l'aïllament dels diferents orificis corporals usats per a l'activitat sexual (boca, vagina i anus), així com del penis, amb fundes anatòmiques, a fi de poder compaginar aquest fetitxisme amb el coit, el sexe oral i/o la masturbació.
Sigui quina sigui la variant practicada, en tots els casos es comparteix la necessitat que l'aïllament proveït pels diferents elements sigui total, a fi d'aconseguir la sensació de benestar desitjada. Pel que els practicants prendran les mesures necessàries per a assolir aquesta totalitat.

## Pràctiques relacionades

Segons els treballs de Katharine Gates, les persones practicants d'aquest fetitxisme, poden sentir-se atretes també per:
* Petting
* Fetitxisme del làtex, PVC o l'Spandex
* Asfixia autoeròtica
* Ús de caretes antigàs
* Fornifília
* Fetitxisme de les nines

## Referències

* ↑ Gates, Katharine: Deviant Desires: Incredibly Strange Sex!, Juno Books, 1999, ISBN 978-1890451035.

## Bibliografia

* Gillian Freeman, "The Undergrowth of Literature", Nelson, 1967, pp. 141–143.
* David Kunzle, "Fashion and fetishism: a social history of the corset, tight-lacing, and other forms of body-sculpture in the West", Rowman and Littlefield, 1982, ISBN 0-8476-6276-4, p. 39.
* Simon LeVay, Sharon McBride Valente, "Human sexuality", Sinauer Associates, 2006, ISBN 0-87893-465-0, p. 494.
# Fetih I Giray

Fetih I Giray (1557-1596) fou kan de Crimea per tres mesos el 1596. Era khalgay de Ghazi II Giray. Quan va pujar al poder el gran visir Cigalazade Yusuf Sinan Pasha (27 d'octubre de 1596) un dels seus primers actes fou deposar a Ghazi II que havia enviat a Fatih a la campanya d'Hongria en lloc d'anar-hi personalment, en protesta perquè la seva petició que el tron de Moldàvia fos donat a un Giray havia estat rebutjada; en lloc seu fou nomenat Fatih.
Bakht Giray fou nomenat khalgay i el seu germà Selamet Giray fou designat nureddin. Ghazi Giray va marxar a Constantinoble però els vents el van desviar a Sinope. El 5 de desembre de 1596 va caure el gran visir i va pujar al seu lloc Damat İbrahim Pasha que per temor a una revolució a Crimea va decidir restaurar a Ghazi i li va encarregar al general Cherkes Khendan Agha, al que va donar el firman de nomenament de Ghazi. En la seva ruta a Crimea es va desviar a Sinope on va trobar al que havia de ser el nou kan i li va comunicar la decisió. Però en arribar a Crimea Fatih s'hi va oposar i va mostrar un suposat firman que deia el contrari.
El país es va dividir en dos bàndols i es va decidir un arbitratge del mufti de Feodòssia Abd al-Rizzak Efendi, que va emetre una fatwa que va fallar que només el firman amb la tughra (signe) del sultà era vàlid. Els partidaris de Fatih van acceptar llavors a Ghazi II. El kan deposat va anar a Nakishdan per acomiadar-se del nou kan quan fou mort per un dels caps de la tibu Mansur, de nom Kormerdash, que havia rebut ordes en aquest sentit; nou dels seus fills i el khalgay Bakht Giray foren també assassinats.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Acinet

Els acinets són un tipus especialitzat de cèl·lules que produeixen alguns cianobacteris com a resposta a condicions de vida desfavorables.
S'originen a partir de cèl·lules que es tornen més grans, amb una paret més gruixuda que les cèl·lules vegetatives, de vegades amb petites protuberàncies; tenen un citoplasma granulós a causa de l'acumulació de gran quantitat de cianoficina com a substància de reserva. Entre la paret i les capes mucilaginoses segreguen una nova capa fibrosa. Tenen un metabolisme reduït i germinen quan les condicions ambientals tornen a ser les adequades

## Referències

* ↑ Llimona, X. et al., 1985. Plantes inferior. Història Natural dels Països Catalans, 4. Enciclopèdia Catalana, S. A., Barcelona, 558 pp. ISBN 84-85194-64-0
# Acilisene

Acilisene (en algunes fonts apareix com Acisilene, en armeni Ekeleac), va ser una regió de l'antiga Armènia, al sud-oest del regne, en una zona situada a l'oest de Martiriòpolis.
Entre l'any 387 i el 390 Armènia es va repartir en un tractat entre perses i romans, conegut com el Tractat de pau d'Acilisena, signat potser el 387. La part occidental va quedar sota influència de l'Imperi Romà d'Orient i la resta sota influència de Pèrsia, una regió anomenada la Persarmènia. La frontera entre ambdues parts d'Armènia va restar estable durant uns dos-cents anys i passava per una línia irregular que anava de l'est de Karin (Erzurum) a l'est de Martiriòpolis (Mayyafariquin). Van quedar sota influència romana la Derzene, la Keltzene, l'Acilisene, la Khorzene, el Daranaliq, la Balabitene, l'Astianene, la Sofene o Sofanene i l'Anzitene; a la resta se la va conèixer com a Persarmènia.

## Referències

* ↑ Toumanoff, Cyril. Studies in Christian Caucasian history. Georgetown: Georgetown U.P., 1963, p. 131, 137-138, 155, 210.

## Bibliografia

* James Russell, "EKEŁEACʿ" a Encyclopaedia Iranica
# Acinocheirodon melanogramma

Acinocheirodon melanogramma és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,8 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius São Francisco i Jequitinhonha al Brasil.

## Referències

* 1 2 Malabarba, L. R. & S. H. Weitzman 1999. A new genus and species of South American fishes (Teleostei: Characidae: Cheirodontinae) with a derived caudal fin, including comments about inseminating cheirodontines. Proc. Biol. Soc. Wash. Núm. 112: 410-431.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Malabarba, L.R. 2003. Subfamily Cheirodontinae (Characins, tetras). p. 215-221. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.