OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gadoni

Gadoni (en sard, Gadoni) és un municipi italià, dins de la província de Nuoro. El febrer del 2021 tenia 726 habitants. Es troba a la regió de Barbagia di Belvì. Limita amb els municipis d'Aritzo, Laconi (OR), Seulo (CA) i Villanova Tulo (CA).

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Antonello Secci | Llista cívica |

## Referències

* ↑ «Bilancio demografico anno 2021 (dati provvisori)» (en italià). Istituto Nazionale di Statistica. [Consulta: 6 juny 2021].
# Maxomys tajuddinii

Maxomys tajuddinii és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a Indonèsia (Kalimantan i Sumatra) i Malàisia (peninsular, Sabah i Sarawak). És un rosegador de mida mitjana, amb una llargada de cap a gropa de 95,36-121,5 mm, una cua de 106,9-122,3 mm, peus de 27,62-30,04 mm i un pes de fins a 70 g. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Achmadi, A. S.; Maryanto, I.; Maharadatunkamsi. 2012. «Systematic and description of new species of Maxomys (Muridae)». Treubia, 39: 1-26
* ↑ Engelbrektsson, P.; Kennerley, R. Maxomys tajuddinii. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 29 març 2018.
# Font de Neptú de Manresa

La Font de Neptú és un font monumental d'estil neoclàssic, situada just al davant del Pont Nou de Manresa. Va ser inaugurada el 13 de març de 1802 pel rei Carles IV.
Es va construir perquè s'hi abeuressin les cavalleries que arribaven a la ciutat i, també, les que iniciaven el seu camí. Amb el temps s'havia anat degradant fins a arribar a un extrem gairebé ruïnós. L'any 2007 es va restaurar.

## Descripció

Font de planta trapezoïdal, obrada amb pedra, i de línia clarament clàssica. Estructuralment es poden distingir dues parts: un primer cos, que culmina amb un fris dentat i una cornisa, i un segon cos de forma piramidal, truncada, coronada per una escultura molt deteriorada. El monument presenta decoració en tres de les seves cares, una principal i dues laterals, mentre que la part del darrere és totalment llisa. Els motius decoratius consisteixen en quatre pilastres adossades, dues flanquejant la façana principal i les altres dues situades en l'angle lateral. El fust, acanalat, reposa sobre una base, i culmina amb un capitell totalment desdibuixat. A la part frontal del monument, com si es tractés d'un temple clàssic, i a sobre del fris dentat hi ha un timpà amb un escut al centre. En la part baixa de la font s'hi obren quatre brocs d'aigua. L'aparell és obrat amb carreus de mides irregulars, disposats a trencajunt i units amb argamassa.

## Nota

* ↑ En el llibre de Josep Maria de Mas i Casas, "Ensayos históricos sobre Manresa", consta que la font fou conclosa el dia 13 de març de 1802: "según se lee en un letrero esculpido en un gran mojón colocado al rematar el antepecho del puente". (pàg. 358 - 359)

## Referències

* 1 2 «Font de Neptú». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 febrer 2013].
# Font de Neptú (Igualada)

La Font de Neptú és una font pública del municipi d'Igualada (Anoia). Està protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

En la font-monument hi ha tres parts: base, columna i estàtua. La base és quadrangular amb 8 brolladors, que són relleus de cares humanes. La columna és d'estil dòric, amb la part inferior del fust estriada, i la superior presenta unes noies dansant amb càntirs a la mà (símbol de l'alegria ciutadana). La base presenta garlandes als costats i animals als angles. L'estàtua representa Neptú coronat i amb la fitora a la mà dreta.

## Història

La portada d'aigües de l'Espelt a través de les obres de l'Aqüeducte de l'Espelt va tenir uns efectes espectaculars sobre la població i la millor demostració la tenim en el monuments aixecats per commemorar l'efemèride. El monument formava part d'un conjunt de quatre fonts públiques projectades com a culminació de la portada d'aigües. L'obra de la font havia estat planejada per Francesc Vallès, enginyer d'ascendència francesa, i la realització artística va ésser feta per l'escultor Damià Campeny i Estrany. Va ésser inaugurat l'onze de juny de l'any 1832. L'any 1970 l'ajuntament va fer reconstruït el monument. L'obra va ser realitzada per Hugo Pratch sota la direcció de l'arquitecte Joan Bassegoda i Nonell.

## Referències

* 1 2 3 4 «Font de Neptú». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2014].
# Andrí Biba

Andrí Biba (ucraïnès: Андрій Андрійович Біба) (Kíiv, 10 d'agost de 1937) fou un futbolista ucraïnès de la dècada de 1960 i entrenador.
Fou 1 cops internacional amb la selecció soviètica. Pel que fa a clubs, defensà els colors de FC Dinamo de Kíev i FC Dnipro Dnipropetrovsk.

## Referències

* ↑ Profile Arxivat 2022-01-09 a Wayback Machine. (rus)
* ↑ Perfil a eu-football.info
* ↑ Andrí Biba a National-Football-Teams.com (anglès)
# Conill bélier

El conill bélier és un animal que per les seves característiques es pot catalogar com a animal de companyia. Es tracta, doncs, d'un animal domèstic. Es traca d'un animal molt prolífic. La maduresa sexual dels mascles es manifesta al voltant dels 3 mesos i en el cas de les femelles al voltant dels 4 o 5 mesos. Les diferències entre els diversos tipus estan en la seva mida i pes, el qual oscil·la entre 1,5 i 3 quilograms, i depenen de les varietats. Es correspon amb un pes mitjà d'uns 2,3 kg en el cas del conill belier de mida petita.

## Referències

* ↑ «Criteris per a la denominació de races d'animals domèstics». TERMCAT. [Consulta: 14 gener 2022].
* ↑ «conill». enciclopèdia.cat.
* ↑ «Conejos belier» (en castellà). Conejos-mascotahogar.
# Sabhal Mòr Ostaig

Sabhal Mòr Ostaig és un college que té per llengua vehicular el gaèlic escocès i que està situat 3 km al nord d'Armadale a la península de Sleat a l'illa de Skye, al nord-est d'Escòcia. Forma part de l'UHI Millennium Institute, i també té un campus a Islay conegut com a Ionad Chaluim Chille Ìle. La traducció literal de Sabhal Mòr Ostaig és "el gran graner a Ostaig". El college és l'escenari de les Sabhal Mòr Lectures, celebrades cada any, on assisteixen estudiants de gaèlic d'arreu del món.
Sabhal Mòr Ostaig va ser fundat l'any 1973 a la Granja d'Ostaig, per l'empresari local Sir Iain Noble. El cèlebre poeta gaèlic Sorley MacLean va ser un dels primers membres del consell del college, i el primer director a temps complet va ser Farquhar MacLennan, un erudit del gaèlic nascut a l'illa de Raasay, el qual va assumir aquest paper l'any 1976. Des del 2002 la institució ofereix títols de grau com a part de l'UHI Millennium Institute. Un dels atractius que ofereix el centre és el d'estar en una zona gaèlicoparlant, donant l'oportunitat als alumnes d'aprendre gaèlic dins i fora de les aules.

## Referències

* ↑ SMO, Canan.co.uk,. «Cùrsaichean» (en gaèlic escocès). [Consulta: 18 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Lloc web Arxivat 2009-04-16 a Wayback Machine. (anglès) (gaèlic escocès)
# Aghbal

Aghbal (en àrab اغبال, Aḡbāl; en amazic ⴰⵖⴱⴰⵍ) és una comuna rural de la província de Berkane de la regió de L'Oriental. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 14.908 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Ryuzo Hiraki

Ryuzo Hiraki (Sakai, 7 d'octubre de 1931 - Toyota, 2 de gener de 2009) fou un futbolista japonès que disputà trenta partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Abenójar

Abenójar és un municipi de la província de Ciudad Real, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Es troba a l'oest del Campo de Calatrava, entre els Montes de Toledo i el Valle de Alcudia. Limita amb Saceruela i Luciana al Nord, Los Pozuelos i Cabezarados a l'est, Almodóvar del Campo al sud, i Almadén i Almadenejos a l'oest.
# Ron Jones

Ron Jones (Aberdâr, 19 d'agost de 1934 - 30 de desembre de 2021) fou un atleta gal·lès, especialista en curses de velocitat, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
En el seu palmarès destaca una medalla de bronze en els 4x100 metres al Campionat d'Europa d'atletisme de 1962, i en les 4x110 iardes dels Jocs de la Commonwealth de 1962. Va formar part de l'equip britànic que aconseguí millorar el rècord del món en les 4x110 iardes el 1963. El 1969 guanyà el campionat britànic de l'AAA dels 100 metres. Es retirà el 1970, mantenint el rècord gal·lès dels 100 metres durant 27 anys, fins que fou millorat per Colin Jackson.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on fou vuitè en la cursa dels 4×100 metres del programa d'atletisme. Quatre anys més tard, als Jocs de Ciutat de Mèxic, disputà dues proves del programa d'atletisme. En ambdues quedà eliminat en sèries.
Una vegada retirat va exercir diferents càrrecs directius en equips de futbol, com ara el Queens Park Rangers, el Cardiff City o el Portsmouth FC. El 2013 ser inclòs al Saló de la Fama de l'Esport de Gal·les.

## Millors marques

* 100 metres. 10.42" (1968)

## Referències

* ↑ «Two-time Olympian Jones dies aged 87» (en anglès). BBC Sport.
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ «Ronald Jones | Commonwealth Games Federation» (en anglès). Arxivat de l'original el 2021-11-15. [Consulta: 9 gener 2022].
* ↑ «AAA Championships (Men)». [Consulta: 9 gener 2022].
* 1 2 3 4 5 «Olympedia – Ron Jones». [Consulta: 9 gener 2022].
# Safa SC Beirut

El Safa SC Beirut (àrab: نادي الصفاء الرياضي, Nādī aṣ-Ṣafāʾ ar-Riyāḍī, ‘Club Esportiu de la Puresa’) és un club de futbol libanès de la ciutat de Beirut, a Wata El-Museitbeh.

## Història

El club fou fundat el 1939 amb el nom Nadi al-Safa' al-riyadi Beirut. En foren fundadors Maher Wahab, Anis Naaim, Hasib Al-Jerdi, Amin Haidar, Shafik Nadir, Toufik Al-Zouhairy i Adib Haidar.
El 1948 obtingué la llicència del govern libanès i ingressà a l'Associació Libanesa de Futbol. L'any 1961 ascendí a la primera divisió.

## Palmarès

* Lliga libanesa de futbol:
** 2011–12, 2012–13, 2015–16
* Copa libanesa de futbol:
** 1964–65, 1986–87, 2012–13
* Copa Elite libanesa de futbol:
** 2009, 2012
* Supercopa libanesa de futbol:
** 2013
* Segona divisió de la lliga libanesa:
** 1960–61 (Beirut)
* Copa Ciutat d'Alley:
** 1972, 1974
* Torneig Al-Adha:
** 1979, 1984
* Copa 16 de Març:
** 1983, 1984

## Referències

* ↑ «AFC Cup 2017: Match day one - Playoff and group stage preview | Goal.com» (en anglès).
* ↑ Montague, James «In Lebanon, even soccer is tainted by sectarian strife». The New York Times, 24-10-2007.
* ↑ Alami, Mona. «Religious about football», 01-09-2009. Arxivat de l'original el 19 abril 2011.
* ↑ «فريق: الصفاء بيروت».
* ↑ «منتديات كووورة».
* ↑ «Lebanon - List of Champions». RSSSF.
* 1 2 3 «Lebanon - List of Cup Winners». RSSSF.

## Enllaços externs

* Web de seguidors
# Al-Horriya SC Alep

L'Al-Horriya Sports Club o Al-Hurriya SC (àrab: نادي الحرية الرياضي, Nādī al-Ḥurriyya ar-Riyāḍī, ‘Club Esportiu de la Llibertat’) és un club de futbol sirià de la ciutat d'Alep.

## Història

El club va ser fundat el 1952 amb el nom d'Al Arabi Sports Club. L'any 1972 adoptà el nom d'Al Horriya.

## Palmarès

* Lliga siriana de futbol:
** 1992, 1994
* Copa siriana de futbol:
** 1992

## Referències

* ↑ «Syria - Foundation Dates». [Consulta: 23 desembre 2017].
* ↑ «Syria - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Syria - List of Cup Winners». [Consulta: 23 desembre 2017].
# Al-Hilal Club Omdurman

* Aquest article tracta sobre el club de futbol d'Omdurman (Sudan). Vegeu-ne altres significats a «Al-Hilal».
L'Al-Hilal Club Omdurman (àrab: نادي الهلال السوداني, Nādī al-Hilāl as-Sūdānī, ‘Club del Creixent Sudanès') és un club de futbol sudanès de la ciutat d'Omdurman. Al-Hilal Al-Sudany significa ‘el Creixent Sudanès'.

## Història

Durant els anys 20 i 30 les autoritats colonials britàniques van prohibir moltes activitats que potencialment poguessin destorbar el control britànic de la regió. Només les activitats esportives i les relacionades amb escoltisme eren permeses.
L'any 1930, quatre graduats del Gordon Memorial College (actual Universitat de Khartum) - Hamadnallah Ahmed, Yussuf Mustafa Al-Tini, Yusuf Al-Mamoon, i Babikir Mukhtar - decidiren crear un club esportiu a la ciutat. El 4 de març de 1930, una dotzena de joves es reuniren a la casa d'Hamadnallah Ahmed a Omdurman, per posar-hi fil a l'agulla.
En aquells anys els clubs solien anomenar-se amb noms de barris o persones. Els fundadors del nou club, però no es posaren d'acord en quin nom escollir fins que un dels fundadors, Adam Rajab, va veure la lluna en quart creixent (Hilal en àrab). El 13 de febrer de 1930 Al-Hilal esdevingué el nom oficial del club. Els colors del club escollits foren el blau fosc i el blanc, és a dir, el color del cel de nit i de la Lluna.
És un dels club més reeixits del país amb un total de 25 campionats en un total de 43 temporades. També ha estat finalista de la Copa d'Àfrica de futbol (1987 i 1992) i de la Recopa aràbiga de futbol (2002).

## Palmarès

* Lliga sudanesa de futbol
** 1962, 1964, 1965, 1966, 1967, 1974, 1981, 1983, 1984, 1986, 1987, 1988, 1989, 1991, 1994, 1995, 1996, 1998, 1999, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2009, 2010, 2012, 2014, 2016, 2017, 2018, 2020-21, 2021-22, 2024
* Copa sudanesa de futbol
** 1977, 1993, 1998, 2000, 2002, 2004, 2009, 2011, 2016

## Referències

* ↑ «Sudan - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Sudan - List of cup winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].

## Enllaços externs

* (àrab) Web oficial
* Perfil a la Lliga de Campions aràbiga Arxivat 2006-03-04 a Wayback Machine.
# Rústic de Caors

Rústic (Albi, ca. 570 - Caors, 636), en occità Rostesi, fou un eclesiàstic franc, bisbe de Caors. Mort durant una revolta, és considerat com un màrtir per l'església local.

## Biografia

Rústic va néixer a Albi vers el 570, fill de Salvi i Ercanfreda, de la noblesa galo-romana de la ciutat. Era germà de Desideri, que el va succeir com a bisbe. Rústic fou educat a la cort, on fou cridat amb els seus germans per Clotari II, de manera que en créixer poguessin ocupar alts càrrecs. Va abraçar l'estat eclesiàstic i fou ardiaca de Rodès i abat palatí (és a dir, intendent de la capella del rei), fins que fou nomenat bisbe de Caors cap al 623 i primer magistrat de Marsella.
Com a bisbe, va tenir conflictes amb els senyors locals, la conducta poc evangèlica dels quals va criticar. Això va provocar odi que va conduir a una revolta durant la qual els sediciosos el van matar. Van llençar el cos al riu Òlt, al final de 636.
La seva mare Ercanfreda, que havia perdut el marit i dos fills en pocs mesos, va demanar a Desideri de Caors, que fou nomenat bisbe en el lloc de Rústic, que exigís al rei el càstig dels culpables de la mort de Rústic, però el rei Dagobert I ja n'havia iniciat la persecució i, un cop presos, els va condemnar a mort, servitud perpètua o exili, segons el grau de culpabilitat.

## Veneració

El cos de Rústic fou portat a Sent Peire de Silva Agra i fou honorat com a màrtir, al veïnat de Gacounets al municipi occità de Sent Rostesi, on fins al segle xix es trobaven les ruïnes d'aquesta església. La festivitat de sant Rústic, d'abast local, és el 19 d'agost. Va donar el nom al poble occità Sent Rostesi. També van venerar relíquies seves a l'abadia de Lo Mas d'Asilh, destruïda al segle xvi, durant les guerres de religió.

## Referències

* ↑ Panev, Jivko. «18 aout» (en francès). Orthodoxie.com, s.d.
* 1 2 «Saint Rustique» (en francès). Nominis. Église Catolique en France. [Consulta: 7 juny 2022].
* 1 2 3 «L’origine du nom du village : Rusticus (ou Rustique)» (en francès). La commune. Ajuntament de Sent Rostesi. [Consulta: 7 juny 2022].
* ↑ Cénac-Moncaut, Justin Édouard Mathieu. Histoire des Pyrenées et des rapports internationaux de la France avec l'Espagne… Annales de la Catalogne, de l'Aragon, de la Navarre, etc (en francès). tom II. París: Amyot, 1853, p. 117.
# Rudens

Rudens és una comèdia de l'autor llatí Plaute. Es calcula que va ser escrita cap a l'any 211 aC. El títol es pot traduir al català com «La soga» o «el cable», fent referència a aquell amb el que es lliga un cofre que conté diversos amulets que se salven d'un naufragi. També es coneix com Els nàufrags.

## Argument

Un proxeneta (Labrax) fuig de Cirene amb dues de les seves belles esclaves. Naufraguen i les dues esclaves aconsegueixen refugiar-se al temple de la dea Venus, sota la protecció d'una sacerdotessa.
Labrax, arrossegat per les onades fins on són les dues noies, les descobreix i les treu per força del temple. Inesperadament, un vell, acompanyat de la seva gent, s'enfronta al proxeneta per ajudar les noies indefenses. Els déus recompensen la virtut del vell, ja que una de les dues esclaves és la seva filla, que feia molt de temps havia estat raptada per pirates i que ja no tenia esperances de tornar a veure mai més. La reconeix gràcies a les crepundia, uns amulets que s'usaven per protegir els infants. Es tracta, doncs, d'una trama arquetípica: una noia, Palestra, que havia estat raptada pels pirates, retroba el seu pare, Demones. Tanmateix, la història és força més complexa i les situacions humorístiques sorgeixen de les relacions entre esclaus i amos. L'acció se situa a Cirene, al nord d'Àfrica, però els personatges provenen de diferents ciutats, principalment d'Atenes.
Se sap que aquesta obra la va traduir Plaute d'una altra del poeta còmic grec Dífil de Sinope, però no es coneix el títol de l'obra en grec.

## Referències

* ↑ Bickel, Ernst. Historia de la literatura romana. Madrid: Gredos, 1987, p. 510, 514-515, 524-525. ISBN 8424908538.
# Rudbar (ciutat de Gilan)

Rudbar o Rudhbar a Daylam, que encara avui dia forma un comtat de la província de Gilan, regió que agafa el nom de la ciutat de Rudbar a la riba del Safid Rud en la ruta Qazvín-Rasht, al sud de Rasht. El districte, el més meridional del Gilan, tenia 60.000 habitants el 1960 i la ciutat no consta; encara que el 2006 s'estimava en 11.454 habitants cal tenir en compte els devastadors efectes del terratrèmol de 1991. L'economia del comtat i fins i tot de la ciutat és el cultiu de l'olivera; no obstant aquest tipus de cultiu que suggereix un clima mediterrani, els hiverns són molt freds; una part de la població és d'ètnia tat i parlen el tati.
L'establiment de població a la zona data de vers el 2000 aC. S'hi han trobat alguns famosos objectes del primer mil·lenni aC. Va pertànyer a aquemènides, macedonis, selèucides, parts i sassànides. Anys després de la conquesta de Pèrsia pels musulmans, es van instal·lar a la regió tribus que venien de Damasc i Alep. Al segle X la vall del Shah Rud, afluent meridional del Safid Rud, fou el centre dels dominis de la dinastia daylamita dels Djustànides i centre de xiïsme imamita. Al segle xi la regió fou centre ismaïlita i es va fundar l'estat d'Alamut va durar fins al segle xiii quan fou destruït pels mongols. La fortalesa d'Alamut tenia diverses fortaleses més petites per tot el Rudbar, sent les principals Girdkuh, Lanbasar i Maymandiz, que van caure en mans dels mongols entre 1253 i 1256. Algunes d'aquestes fortaleses foren reocupades temporalment per ismaïlites de la zona vers 1270. En temps de Nadir Shah al segle xviii es van instal·lar a la regió grups de kurds de Kuchan i del nord del Gran Khorasan. El 21 de juny de 1990 la ciutat va ser gairebé l'epicentre d'un fort terratrèmol de magnitud 7,3 en l'escala Richter, en el qual van morir 6.000 persones, i en van resultar ferits uns 10.000. La ciutat es va reconstruir però va perdre població.

## Notes

* ↑ paraula persa traduïda literalment com "Districte a la vora d'un riu" o "Districte creuat per un riu") és un topònim persa corrent.
* ↑ ReliefWeb Report of Earthquake, juny de 1990

## Referències

* Cambridge History of Iran
# Rude (cràter)

Rude és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 68 km de diàmetre. Porta el nom de l'escultor francès François Rude (1784-1855), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1985.

## Referències

* ↑ «Rude». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 13-10-2016. [Consulta: 21 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Afinată

L'afinată és un licor dolç, que s'obté barrejant xarop de nabius fresc (afin en romanès, d'on pren el nom), amb alcohol etílic.

## Preparació

L'afinată és una beguda que es produeix a les èpoques d'estiu i que després es consumeix durant l'hivern, això es deu al període de maceració d'uns mesos per tal d'obtenir un licor aromatitzat i alcohòlic en el punt adequat.
S'utilitzen nabius frescos, ben netejats i rentats, dipositats juntament amb el sucre en capes alternes. Al final d'aquest procés es cobreix la boca de la damajuana amb una gasa i es deixa reposar al sol on el contingut es convertirà en un xarop. En aquest punt s'afegeix alcohol etílic amb una concentració d'almenys el 80%.

## Referències

* ↑ «Afinata» (en romanès).
* ↑ «Prelibatezze al mirtillo» (en italià).
* ↑ «Afinată bucovineană rețeta» (en romanès). Arxivat de l'original el 2018-07-14. [Consulta: 1r gener 2022].
# Adak (pel·lícula)

Adak (en turc El sacrifici) és una pel·lícula dramàtica turca del 1979 dirigida per Atıf Yılmaz, protagonitzada per Tarık Akan i Necla Nazır i produïda per Yeşilçam Films. L'argument prové d'un esdeveniment que va tenir lloc al poble de Pelitli al districte d'Üzümlü d'Erzincan entre 1962 i 1964.

## Sinopsi

Els costums religiosos del Sud-est es tracten amb escenes exemplars. Per primera vegada al cinema turc, els experts del tema van fer interpretacions científiques dels fets enmig d'una pel·lícula. La pel·lícula és un exemple de treball innovador amb actitud documental. La tradicional "oració de la pluja" i "boda de l'imam" són escenes interessants de la pel·lícula que contenen detalls rics. Tarık Akan va interpretar el personatge de Müslüm, que va ser acusat de robatori i va anar a la presó. Després que Müslüm sigui alliberat de la presó, complirà el seu vot, tallarà la gola al seu fill de 2,5 mesos i el sacrificarà a Déu.

## Repartiment

* Tariq Akan - Müslüm
* Necla Nazir - Gulbahar
* Yaman Okay - amic de Mümin
* Erol Keskin - El pare de Gülbahar
* Celile Toyon - Oficial
* Cetin Ipekkaya - Oficial
* Deniz Türkali - Psicòloga
* Tuncer Necmioğlu - Jutge
* Gökhan Mete - Treballador
* Murat Tok - Vilatà
* Hasmet Zeybek - Imam
* Dündar Aydınlı - Fiscal
* Weird Agenda - Vilatà
* Abdullah Ferah - Poble
* Levent Dönmez - Narrador

## Premis

Estava programat per competir en el cancel·lat 17è Festival Internacional de Cinema d'Antalya, pel qual va rebre Taronges d'or al millor guió i millor actor.

## Referències

* ↑ «Arşivlenmiş kopya». Sinematurk.com, 13 Haziran 2011. Arxivat de l'original el 2011-10-03. [Consulta: 22 desembre 2022].
* ↑ Adak a gurkankilicaslan.com
* ↑ Teksoy, Renkin. Turkish Cinema. Istanbul: Oğlak Yayıncılık, 2008, p. 62. ISBN 978-975-329-611-3.

## Enllaços externs

* Adak a YouTube