OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nenias reales y lágrimas obsequiosas...

Les Nenias reales y lágrimas obsequiosas que a la inmortal memoria del gran Carlos Segundo, Rey de las Españas … dedica y consagra la Academia de los Desconfiados de Barcelona és una corona literària publicada el 1701 per l'Acadèmia dels Desconfiats, amb motiu de la mort de Carles II.
Consisteix en una compilació, en la major part, de poemes composts per membres de l'Acadèmia Desconfiada, tot i que conté també alguna obra en prosa. El recopilador fou el secretari de l'acadèmia, Josep Amat de Planella i Despalau, i fou publicada per l'impressor Rafael Figueró. La gran majoria de les obres són en castellà o llatí, si bé cinc d'elles són en català: Un sonet de Josep Amat de Planella, un sonet i un romanç d'Antoni de Peguera i d'Aimeric, unes redondillas de Josep Clua i Granyena, i un "laberint" o jeroglífic de Manuel de Vega i de Rovira.

## Referències

* ↑ Muntada 2002 pp. 31-32
* ↑ Web 11setembre1714.org
* 1 2 Nenias reales, portada
* ↑ Nenias reales, p. 99
* ↑ Nenias reales, pp. 100-102
* ↑ Nenias reales, làmina entre pp. 100 i 101
* ↑ «Nenias reales y lágrimas obsequiosas...». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Muntada i Artiles, Marta «Els integrants de l'Acadèmia dels Desconfiats» (pdf). Butlletí de la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona, 48, 2002, pàg. 11-84 [Consulta: 28 febrer 2015].
* «L'Acadèmia dels Desconfiats (1700-1703)». Web 11setembre1714.org. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 1r març 2015].
* Carreras y Bulbena, Joseph R. La Academia Desconfiada y sos acadèmichs. Barcelona: Tallers Gràfics «Atlas», 1922.
* Amat i de Planella, Josep (ed.). Nenias reales y lágrimas obsequiosas.... Barcelona: Rafael Figueró, 1701.

## Enllaços externs

* Còpia completa digitalitzada de l'exemplar de les Nenias reales de la Biblioteca de Catalunya
# Fontanigorda

Fontanigorda (en ligur Fontanegorda) és un comune italià, situat a la regió de la Ligúria i a la ciutat metropolitana de Gènova. El 2011 tenia 272 habitants.

## Geografia

Es troba al costat esquerre de la vall del torrent Pescia, a l'est de Gènova, compta amb una superfície de 16,16 km² i les frazioni de Barcaggio, Borzine, Canale, Casone di Canale, Casoni, Cerreta, Due Ponti, Mezzoni, Reisoni, Vallescura, Villanova i Volpaie. Limita amb les comunes de Fascia, Montebruno, Rezzoaglio i Rovegno.

## Agermanaments

* Saint-Maime, França, des del 1997

## Referències

* ↑ Frisoni, Gaetano. Nomi propri di città, borghi e villaggi della Liguria del Dizionario Genovese-Italiano e Italiano-Genovese. Gènova: Nuova Editrice Genovese.
* ↑ «Dades Istat el 31 desembre 2011». Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 16 juliol 2015].
# Plat (espeleotema)

Un plat és un tipus d'espeleotema consistent en concavitats aplanades, d'aspecte circular o de vegades ovalat, que recorden els plats, de desenvolupament horitzontal i mida més aviat petita, entre 1 i 20 cm, que tant es poden trobar al fons dels gours com adossats en diferents altures a les parets del seu interior. La part superior del plat és generalment llissa, a diferència de la part inferior que es mostra recoberta de vistosos cristalls de calcita.
Els plats que es formen al fons de l'aigua solen presentar una mena de peduncle de subjecció que correspon a l'extrem del con invertit que delimita la seva geometria; mentre que els que creixen enganxats pels seus costats a les parets, es disposen en conjunts que indiquen successius nivells assolits per l'aigua dins els gours.

## Referències

* 1 2 Merino, A.; Fornós, J.J.; Ginés, À «Espeleotemes i minerals de les coves de les Illes Balears». ENDINS. Mon. Soc. Hist. Nat. Balears [Mallorca], 35, 2011, pàg. 183-198.
Viccionari
# La Groise

La Groise és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 454 habitants. Limita al nord amb Landrecies, a l'est amb Le Favril, al sud amb Fesmy-le-Sart, a l'oest amb Catillon-sur-Sambre i al nord-oest amb Ors.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 513 | 530 | 509 | 477 | 464 | 429 | 454 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Marie Dumont | |
# Joegoldsteinita

La joegoldsteinita és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al grup de la linneïta. Rep el seu nom en honor de Joseph (Joe) I. Goldstein (1939-2015) ben conegut per les seves contribucions fonamentals a la investigació sobre els meteorits de ferro, velocitats de refredament metalogràfic, equilibri de fases Fe-Ni, microscòpia electrònica i microanàlisi.

## Característiques

La joegoldsteinita és un sulfur de fórmula química MnCr₂S₄. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2015. Cristal·litza en el sistema isomètric. Es troba en forma d'inclusions subèdrics, d'entre 13 i 15 micres de diàmetre. És l'anàleg amb manganès de la daubreelita, així com de la kalininitae i la cuprokalininita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al meteorit Social Circle, un meteorit de gairebé 100 kilograms trobat l'any 1926 al comtat de Walton, a l'estat de Georgia (Estats Units). Sol trobar-se associada a altres minerals com la troilita o la niningerita. També ha estat descrita posteriorment en altres dos meteorits: en el meteorit The Bustee, trobat a Gorakhpur (Uttar Pradesh, Índia) i en el meteorit Indarch, trobat a Shusha (Districte d'Aghjabadi, Azerbaidjan).

## Referències

* ↑ «Joegoldsteinite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 novembre 2016].
* ↑ «Linnaeite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 novembre 2016].
* ↑ «Social Circle meteorite, Walton Co., Georgia, USA» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 novembre 2016].
# Folc I el Roig

Folc I el Roig (llatí Fulco) era fill del vescomte d'Anjou, de la nissaga dels ingelgerians. Va succeir son pare el el 888.
Era casat amb Roscilla, filla de Garnier, senyor de Loches. El senyoriu de Loches havia estat confiat a l'avi de Roscilla, Adalard, el 840, com a plaça forta contra el normands, i Adalard era nebot del senescal Adalard comte de Tours, i primer personatge del regne en temps de Carles el Calb. La família era molt influent (se'ls coneixia com els Lambèrtides). Roscilla li va aportar en dot Loches, La Haye i Villentrois i drets sobre la regió de Nantes.
El 898 el rei li va donar el vescomtat d'Angers –on va succeir al vescomte Hardrad– i la part occidental de l'Anjou.
El 905 Ató II, germà d'Hardrad, antic vescomte d'Angers, va rebre el vescomtat de Tours però aquest vescomtat va passar a Tibaud el vell de Blois el 908. El 907 va morir el sobirà bretó Alan I, i Folc, segurament pels drets de la seva dona, fou reconegut com a comte de Nantes, el principal de la marca de Bretanya, que el 919 va tornar a ser conquerit pels bretons (Alan Barba torta, que després es casarà amb una filla de Folc I) però a canvi Folc va rebre el vescomtat d'Angers.
El 929 va rebre el títol de comte d'Anjou i abat laic de Saint Aubin i de Saint Lezin (dignitats heretades dels Lambertides). Poc després el seu fill i hereu Ingelger II va morir en combat contra els normands.
El 937 va emparentar amb el comte d'Amiens, Vexin i Valois, Gauthier, que es va casar amb la seva filla Adelaida, amb el que es va aliar per combatre els normands. El seu fill Guiu va rebre el bisbat-comtat de Soissons. Però el duc de Normandia Guillem es va casar amb Leudegarda de Vermandois i així va obrir un flanc.
Va morir el 942 i el va succeir el seu fill Folc II el bo.

## Referències

* ↑ de Sainte-Marie, Anselme. Histoire généalogique et chronologique de la maison royale de France, des pairs, grands officiers de la Couronne, de la Maison du Roy et des anciens barons du royaume… (en francès). volum VI. París: Les Libraires Associés, 1726-1733, p. 5.
* ↑ «Roscille de Loches» (en francès). Histoire de l'Europe. [Consulta: 8 setembre 2024].
* ↑ Chroniques des comtes d'Anjou (en llatí). J. Renouard, 1856.
* ↑ Cawley, Charles. «Comtes d'Anjou» (en anglès). Foundation of Medieval Genealogy, 2006-2021. [Consulta: 8 setembre 2024].
* ↑ Chroniques des comtes d'Anjou / recueillies et publiées... par MM. Marchegay et Salmon ; avec une introduction par M. Émile Mabille (en francès). París: Jules Renouard, 1856-1871, p. XIX.
# Stiburus

Stiburus és un gènere de plantes de la subfamília de les cloridòidies, família de les poàcies. És originari de Sud-àfrica.
El gènere va ser descrit per Otto Stapf i publicat a Flora Capensis 7(4): 696–697. 1900. (Maig 1900)
Alguns autors ho inclouen en el gènere Eragrostis.

## Espècies

* Stiburus alopecuroides
* Stiburus conrathii

## Referències

* 1 2 Watson L, Dallwitz MJ. «The grass genera of the world: descriptions, illustrations, identification, and information retrieval; including synonyms, morphology, anatomy, physiology, phytochemistry, cytology, classification, pathogens, world and local distribution, and references». The Grass Genera of the World, 2008. Arxivat de l'original el 2015-05-08. [Consulta: 15 març 2010].
* ↑ «Stiburus». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 6 desembre 2014].
# Fosfur

Fosfur (en anglès i alemany: phosphide) és un compost aniònic de fòsfor amb menor element o elements electronegatius, té l'estat d'oxidació −3. El fòsfur es representa per P$^{3−}$.
Deriven estructuralment de les fosfines.
També són fosfurs els compostos on el fòsfor actua amb estat d'oxidació −3.
Els compostos binaris es formen amb la majoria dels elements menys electronegatius amb l'excepció de Hg, Pb, Sb, Bi, Te, Po.

## Classificació

La classificació d'aquests composts és difícil. Segons la reactivitat i estructura es poden a grans trets classificar com:
* principamentt iònics amb ions P− 3
* polifosfurs.
* compostos amb àtoms individuals de fòsfor en xarxa metàl·lica que pot ser semiconductora
Dos ions polifosfurs,P34- que es troba en K 4P 3 i P5− 4que es troba en K₅P₄, són ions radicals paramagnètics

## Preparació

Hi ha moltes formes de preparar compostos fosfurs. La més general i comuna és escalfant el metall per a ser enllaçat al fòsfor i el fòsfor roig (P) sota atmosfera inert o el buit. En principi tots els metallfosfurs i polifosfurs poden ser sintetitzats a partir del fòsfor elemental en formes estaquimètriques però la síntesi es pot veure complicada per diversos problems com l'explosió per sobreescalfament.

## Exemples

* Fosfur d'alumini (AlP)
* Fosfur d'indi (InP)
* Fosfur de calci (Ca₃P₂)
* Fosfur de coure (Cu₃P)
* Fosfur de magnesi (Mg₃P₂)

## Exemples en la natura

Schreibersita (Fe,Ni)₃P és un mineral comú en alguns meteorits.

## Referències

* 1 2 3 H.G. Von Schnering, W. Hönle Phosphides - Solid-state Chemistry Encyclopedia of Inorganic Chemistry Ed. R. Bruce King (1994) John Wiley & Sons ISBN 0-471-93620-0
* ↑ Greenwood, Norman N.; Earnshaw, A.. Chemistry of the Elements. 2a edició. Oxford: Butterworth-Heinemann, 1997, p. . ISBN 0-7506-3365-4.
* ↑ «Bridging Chasms with Phosphides». Chem. Rev., 88, 1988, pàg. 243–273. DOI: 10.1021/cr00083a012.
* ↑ Mindat
* ↑ Handbook of Mineralogy
# Nenigan

Nenigan (francès Nénigan) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-03. [Consulta: 23 agost 2010].
# Plat (desambiguació)

« Plat» té aquests significats:
* Gastronomia: Plat (gastronomia) que se serveix en un àpat.
* Eines: Plat, eina còncava per a servir àpats
* Música: Els Plat (instrument musical) són un instrument musical.
* Informàtica: Cadascun dels discs que hi ha dins d'un disc dur - Vegeu Plat (maquinari)
Viccionari
# Strueth

Strueth (en alsacià Strueth) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 1999 tenia 339 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 213 | 231 | 246 | 267 | 181 | 339 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2006 | Henri Richert | |
| 2006- | Jean-Paul Bey | |
# Can Tano

Can Tano és una obra de Barcelona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casal situat al districte 5, Sarrià-Sant Gervasi.
Edifici molt clàssic, rural català, de tres plantes i format per tres cossos. A la part alta de la façana principal té cinc finestres amb arcuacions. La resta de finestres són normals. La façana posterior, si bé segueix la mateixa línia, té menys alçada ja que consta d'una sola planta, amb portal d'accés i tres finestres.
La finca està envoltada d'arbredes i vegetació i es troba a la banda de ponent del cim del Tibidabo.

## Història

Antigament en aquest lloc hi havia una pedrera, de la qual encara hi ha restes, d'aquí s'extreia la pedra que es feia servir per a construir les instal·lacions del Tibidabo. On es troba l'edifici hi havia una barraca per aixopluc dels treballadors i del vigilants.
A principi del segle xx, un tal Gaietà va bastir-hi la masia del qual prengué el nom castellanitzant les dues últimes síl·labes. Posteriorment la va comprar un advocat, que la va ampliar, i ara és propietat de la família Carrasquer, d'origen valencià, que la va restaurar i la utilitza com a habitatge permanent.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Tano». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 16 maig 2020].
# La Grossa de Queralt

La Grossa de Queralt és una muntanya de 711 metres que es troba al municipi de les Avellanes i Santa Linya, a la comarca catalana de la Noguera.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Neni

Neni va ser una reina egípcia de la XIII Dinastia. Era l'esposa del rei Sobekhotep III i la mare de dues de les seves filles: Iuhetibu Fendi i Dedetanqet; el nom d'Iuhetibu apareix escrit dins d'un cartutx, cosa que en aquesta època era excepcional per a qualsevol persona que no fos el governant, cosa que mostra la importància d'aquesta princesa.
Neni en jeroglífic :
L'únic títol conegut de Neni és el d'Esposa del Rei (ḥm.t-nỉswt), títol habitual de reines d'aquest període; de les dues esposes conegudes de Sobekhotep, Senebhenas era probablement la més significativa per títol.
No se sap gaire més sobre ella. Neni apareix representada en dues estelesː una estela copta (avui al Louvre, C 8), que representa les seves dues filles davant del déu Min, i en una estela del seu administrador (avui a Leiden) que dona fe que Neni tenia les seves pròpies finques.

## Referències

* 1 2 Dodson i Hilton, 2004, p. 111.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 105, 111.
* 1 2 Grajetski, 2005, p. 37.
* ↑ Ryholt, 1997, p. 224.

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte.

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Grajetski, Wolfram. Ancient Egyptian Queens: a hieroglyphic dictionary (en anglès). Londres: Golden House Publications, 2005. ISBN 0954721896.
* Ryholt, Kim. The Political Situation in Egypt during the Second Intermediate Period, c.1800-1550 BC (en anglès). Copenhagen: Museum Tusculanum Press, 1997. ISBN 87-7289-421-0.
# Porxo al carrer Sant Ramon (Cardedeu)

El Porxo al carrer Sant Ramon és una obra de Cardedeu (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un gran porxo cobert, d'una sola nau amb columnes de maó i parets de maó arrebossat. La coberta és a dues aigües, amb teules aràbigues.
Les bigues que suporten tota l'estructura són de fusta. Té forma rectangular amb un afegit a la dreta.

## Història

Es va presentar el projecte el gener de 1927. La construcció va ser diferent al croquis original, de dues naus. Hi havia també un aporta d'entrada que no es va fer i en canvi s'hi obriren dues finestres. Posteriorment utilitzat com a magatzem de fusta.

## Referències

* 1 2 3 «Porxo al carrer Sant Ramon». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].
# Soiuz 4

Soiuz 4 (rus: Союз 4, Unió 4) va ser un vol espacial tripulat del programa espacial soviètic llançat el 14 de gener de 1969. A bord de la nau espacial Soiuz 7K-OK hi havia el cosmonauta Vladímir Xatàlov en el seu primer vol. L'objectiu de la missió fou l'acoblament amb el Soiuz 5, transferir dos tripulants de la nau i tornar a la Terra. Els tres anteriors vols Soiuz també van ser intents d'acoblament però van fracassar per diverses raons.
L'indicatiu de ràdio de la tripulació fou Amur, mentre que el Soiuz 5 fou Baikal. Això es referia pel projecte del ferrocarril trans-siberià anomenat Ferrocarril Baikal-Amur, que estava en construcció en aquell moment. La missió va servir presumptament com un estímul als treballadors en el projecte.

## Tripulació

| Posició | Cosmonauta de llançament | Cosmonauta d'aterratge |
| Comandant | Vladímir Xatàlov Primer vol espacial | Vladímir Xatàlov Primer vol espacial |
| Enginyer de vol | Cap | Aleksei Ielisséiev Primer vol espacial |
| Enginyer d'investigació | Cap | Ievgueni Khrunov Primer vol espacial |

### Tripulació de reserva

| Posició | Cosmonauta de llançament | Cosmonauta d'aterratge |
| Comandant | Gueorgui Xonin | Gueorgui Xonin |
| Enginyer de vol | Cap | Víktor Gorbatko |
| Enginyer d'investigació | Cap | Valeri Kubàsov |

### Tripulació en suport

| Posició | Cosmonauta de llançament | Cosmonauta d'aterratge |
| Comandant | Gueorgui Dobrovolski | Gueorgui Dobrovolski |
| Enginyer de vol | Cap | Vladislav Vólkov |
| Enginyer d'investigació | Cap | Piotr Kolodin |

## Paràmetres de la missió

* Massa: 6625 kg
* Perigeu: 213 km
* Apogeu: 224 km
* Inclinació: 51,7°
* Període: 88,8 min

### Passeig espacial

* Ielisséiev i Khrunov - EVA 1
* Inici EVA 1: 16 de gener de 1969, 12:43:00 UTC
* Fi EVA 1: 16 de gener de 13:15 UTC
* Duració: 37 minuts

## Vegeu també

* Activitat extravehicular
* Llista de passeigs espacials
# Joaquim Forn i Roget

Joaquim Forn i Roget (Arenys de Mar, 1813 - Roma, 1870) va ser un acadèmic i teòleg.
De petit, en comptes de jugar s'estimava més estudiar i, als 14 anys entrà al noviciat i el 1842 fou ordenat sacerdot.
Ensenyà lògica, metafísica, teologia i dret canònic a Ovrieto, França, Anglaterra i Roma, on va escriure un tractat sobre el dogma de la Immaculada Concepció. El 1855 va ser nomenat assistent d'Espanya i Anglaterra però al cap de 4 anys ja era a Barcelona on exercí com a Catedràtic fins al 1868.
D'altra banda, cal destacar que excel·lí en la predicació i fundà i dirigí la Congregació Mariana de Joves de Barcelona. Amb la revolució de 1868 va rebre l'ordre de sortir de Barcelona però, tant a ell com a altres jesuïtes companys seus, els negaren el passaport i les cèdules personals. Llavors el Pare Forn es recordà dels amics i parents d'Arenys i aquests aconseguiren que la Junta Revolucionària estengués els documents que li calien. Al cap de poc dies, arribà a Londres, el nomenaren Rector de Westminster i, el 1870, fou elegit teòleg consultor al Concili Vaticà. En arribar a Roma, caigué a l'Església de Jesús i es trencà una cama i la ferida se li va gangrenar.
Joaquim Forn, que havia estudiat Medicina, parlava nou idiomes i s'escrivia amb molts savis europeus, va morir a Roma –tal com havia pressentit feia temps– i fou enterrat a la mateixa església.

## Referències

* ↑ «Joaquim Forn i Roget». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Sthenurus

Sthenurus (‘cua forta’ en llatí) és un gènere de cangur extint. Amb una alçada d'uns 3 m, algunes espècies mesuraven el doble de les espècies vivents. Sthenurus era un parent del gènere Procoptodon, més ben conegut.
# Fernando Alonso Fernández

Fernando Alonso Fernández (Madrid, 1956) és un enginyer i Aviador espanyol. És el vicepresident d'assajos en vol d'Airbus. Forma part de la companyia des de 1982. Durant la seva carrera ha acumulat més de 3.000 hores de vol provant nous models com el A320, A340, A318, A330 i el A340-600. Va formar part de la tripulació del primer vol realitzat per l'Airbus A380 i el A350.

## Biografia

Després de llicenciar-se en Enginyeria aeroespacial a la E.T.S.I.A. de la Universitat Politècnica de Madrid, el 1979 va començar a treballar per a la companyia McDonnell Douglas (situada a Long Beach, Califòrnia) com a enginyer d'actuacions en el departament d'assajos en vol de la companyia.
El 1982 es va incorporar a Airbus com a enginyer d'actuacions en la divisió de vol. Això li va permetre treballar en el desenvolupament dels següents models: A310, A300-600 i A320. Posteriorment, i després d'aconseguir graduar-se com a enginyer d'assaigs en vol a l'Escola de Pilots d'Assaig d'Istres, va passar a ser el responsable dels assajos en vol de la companyia. Sota aquest nou càrrec va treballar en els models A340, A330 i A321.
A principis de 2002 va ser nomenat vicepresident d'assajos en vol (Vice President Flight Test Division). Des d'aquest moment és el màxim responsable de totes les activitat d'assajos en vol realitzats per la companyia. Dirigeix així les proves del A380, l'avió de transport militar A400M i del futur A350.
Des que va entrar a formar part d'Airbus acumula ja més de 3000 hores de vol sent l'enginyer d'assaigs en vol dels següents models: A340-200 (1992), A319 (1997), A318 (2002) i A380 (2007).
Des 2003 és col·laborador habitual de l'ONG francesa Sourire d'Enfant (el somriure d'un nen), l'objectiu és millorar les condicions de vida dels infants residents en els barris més desfavorits de Phnom Penh, a Cambodja.

## Vida personal

Està casat amb Marisa Caprile i té tres fills. El seu germà és el investigador Pedro Alonso guardonat en 2008 amb el Premi Princesa d'Astúries de Cooperació Internacional.

## Referències

* ↑ " Airbus entrega a Singapore Airlines el primer superavión A-380"
* 1 2 «Alonso: "Mi mujer y yo sólo pretendemos dejar el mundo mejor de lo que lo encontramos"». La Nueva España. [Consulta: 11 desembre 2015].

## Enllaços externs

* Biografía de Fernando Alonso en la web de Airbus Arxivat 2008-09-24 a Wayback Machine.
* Reportaje sobre Fernando Alonso en El País del 17 de abril de 2005
# Nereida Bonmatí Arnau

Nereida Bonmatí Arnau és una dissenyadora de vestuari espanyola, candidata dos cops al Goya al millor disseny de vestuari. Entre 1978 i 1982 va estudiar filologia hispànica a la Universitat Complutense de Madrid. El 1982 es diplomà en disseny amb Cinthia Ruggeri a Milà i el 1996 es va llicenciar en escenografia a la Wimbledon School of Art de Londres.
Ha treballat com a dissenyadora de vestuari al cinema i la televisió. Va començar el 1985 a un dels episodis de La huella del crimen i es consolidà en cinema quan va col·laborar a Amantes de Vicente Aranda (1990). Després de treballar a la sèrie de televisió Crónicas del mal el 1994 fou candidata al Goya al millor disseny de vestuari pel seu treball a La pasión turca. Després de treballar com a dissenyadora de vestuari a Boca a boca de Manuel Gómez Pereira (1995), Una casa en las afueras (1995) i La vida de nadie (2002), el 2003 fou novament candidata al Goya al millor disseny de vestuari per Noviembre, d'Achero Mañas (2003). Posteriorment ha treballat a les pel·lícules Azuloscurocasinegro de Daniel Sánchez Arévalo (2006) a La mula de Michael Radford (2009) i No tengas miedo de Montxo Armendáriz (2011), així com a la minisèrie El caso Wanninkhof (2008). El 2006 va guanyar el premi al millor disseny de vestuari de l'Asociación de Cronistas Cinematográficos de la Argentina per Elsa y Fred. Posteriorment ha estat professora de disseny de vestuari a l'ECAM de Madrid.

## Referències

* ↑ La pasión turca al web dels Premis Goya
* ↑ Noviembre al web dels Goya
* ↑ "Elsa & Fred" y "El Viento" suman 8 nominaciones a los Premios Condor de Plata
* ↑ Professorat de l'ECAM

## Enllaços externs

* Bloc de Nereida Bonmatí