OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tòfona d’arenal

La tòfona d'arenal (Terfezia claveryi), també coneguda per turma, és el representant més conegut del grup de les tòfones d'arenal, un tipus de tòfona de zones àrides i semiàrides de la regió mediterrània. És una fong que estableix micorrizes amb espècies del gènere Helianthemum

## Notes nomenclaturals

Va ser descrita per Adolphe Chatin (La Truffe: 74 (1892))

## Descripció

Bolet de 3 a 12 (15) cm de diàmetre; irregularment esfèric, en forma de pera o patata, típicament amb una base rudimentària; superfície externa seca, sovint lobulada, de beix a ocre-beix o rosa-beix, de bru vermellós a bru grisenc o bru negrós en madurar
Gleba elàstica, típicament marbrejada, blanquinosa de jove, de rosàcia a blanca o beix, sempre amb tons rosats o groguencs; olor lleugerament espermàtica

## Distribució i hàbitat

Rara; de finals d'hivern a primavera; en sòls calcaris; a la terra baixa i el litoral; en erms, brolles i màquies; vora diferents espècies del gènere Helianthemum (H. aegyptiacum, H. guttatum, H. salicifolium, H. ledifolium, H. lipii, H. sessiliflorum) i altres cistàcies

## Comentaris

S'acostuma a confondre amb el tifaldó cerví porpra (Elaphomyces asperulus). Ambdós tenen la superfície del peridi de brunenca a bruna, però difereixen en secció. Mentre el cerví en secció té el peridi de color blanc, el cerví porpra el té de tons porpres, de blau a vermell vinós.

## Comestibilitat

Comestible. Considerada la tòfona d'arenal de millor qualitat, superior a la turma d'heliantem maculat (Terfezia arenaria).

## Referències

* 1 2 Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021. ISBN 978-84-18243-12-7.
* ↑ «DIEC2».
* 1 2 3 Loizides, Michael; Hobart, Caroline; Konstandinides, George; Yiangou, Yiangos «Desert Truffles: the mysterious jewels of antiquity». Field Mycology, 13, 1, 01-01-2012, pàg. 17–21. DOI: 10.1016/j.fldmyc.2011.12.004. ISSN: 1468-1641.
* ↑ «La truffe: botanique de la truffe et des plantes truffières, sol, climat, pays producteurs, composition chimique, culture, récolte, commerce, fraudes, qualités alimentaires, conserves, préparations culinaires» p. 370. J. B. Baillière et fils, 1892.
* ↑ Awameh, MS; Alsheikh, AM; Al-Ghawas, S «Mycorrhizal synthesis between Helianthemum ledifolium, H. salicifolium and four species of the genera Terfezia and Tirmania using ascospores and mycelial cultures obtained from ascospore germination». Proceedings of the fourth North American Conference on Mycorrhizae, 24–28 June 1979, Colorado State University, Fort Collins., 1979, pàg. 22-23.
* ↑ «Ecology and distribution of desert Truffles in Algeria.» (en anglès), 03-05-2021. DOI: 10.21203/rs.3.rs-248631/v1. [Consulta: 11 gener 2024].
* ↑ «Banc de dades de biodiversitat de Catalunya». Universitat de Barcelona.
# Tòfona magenca

La tòfona magenca (Tuber brumale), també anomenada tòfona d'hivern i magenc, és una tòfona del grup de tòfones negres i força semblant a la veritable tòfona negra (Tuber melanosporum). És de mida més aviat petita, de 2 a 8 cm, amb les berrugues piramidals, però no punxegudes, i la carn negrosa, marbrejada.
Madura igualment a l'hivern i sol recol·lectar-se i barrejar-se amb la tòfona negra, la qual cosa, en ésser considerada d'inferior qualitat, ocasiona problemes a l'hora de valorar les collites en els mercats.

## Bibliografia

* Pascual, Ramon; Llimona, Xavier; Nistal, Miquel; Cuello, Pilar i Cuello, Josep: Els bolets. Edicions Intercomarcals, S.A, Col·leccions Temàtiques, volum I, Manresa, 1994. ISBN 84-88545-06-1, plana 54.

## Enllaços externs

* Informació sobre la tòfona d'hivern a l'Índex Fungorum. (anglès)

## Referències

* ↑ «MeteoEscapades 212  Fira de la Tòfona de Centelles». CCMA. [Consulta: 10 novembre 2017].
# North Baltimore

North Baltimore és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 3.361 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, North Baltimore tenia 3.361 habitants, 1.272 habitatges, i 886 famílies. La densitat de població era de 584,5 habitants per km².
Dels 1.272 habitatges en un 36% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,9% hi vivien parelles casades, en un 14,2% dones solteres, i en un 30,3% no eren unitats familiars. En el 25,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,2% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 19,7% de 45 a 60 i un 15,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.507 $ i la renda mediana per família de 45.962 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.144 $ mentre que les dones 23.022 $. La renda per capita de la població era de 16.894 $. Aproximadament el 6,9% de les famílies i el 8,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- North Baltimore». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- North Baltimore». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# UTC−10:00

UTC−10:00 és una zona horària d'UTC amb 10 hores de retard de l'UTC. El seu codi DTG és W -Whisky.

## Zones horàries

* Hawaii-Aleutian Standard Time (HAST)
* Tahiti Time (TAHT)

## Franges
### Temps estàndard (l'any sencer)

* Illes Cook
* França
** Polinèsia Francesa (TAHT)
*** Illes Australs
*** Illes de la Societat (inclou Tahití)
*** Tuamotu
* Estats Units
** Hawaii
** Atol Johnston (deshabitada)
* Tokelau

### Temps estàndard (hivern a l'hemisferi nord)

Aquestes zones utilitzen el UTC-10:00 a l'hivern i el UTC-09:00 a l'estiu:
* Estats Units
** Alaska
*** Illes Aleutianes (les illes a l'oest de 169° 30′ W)
*** Illa de Sant Llorenç

### Temps d'estiu (estiu a l'hemisferi sud)

Aquestes zones utilitzen el UTC-11:00 a l'hivern i el UTC-10:00 a l'estiu:
* Samoa $_{Perprimercopel26desetembredel2010vahavercanvial'horarid'estiu(UTC-10:00).Apartirdel29dedesembredel2011alfushoraripassadeUTC-11:00aUTC+13:00}$

## Geografia

UTC-10 és la zona horària nàutica que comprèn l'alta mar entre 142,5°W i 157.55°W de longitud.

## Història

Abans les illes de la Línia (república de Kiribati) estaven el fus horari d'UTC-10:00 però el 31 de desembre de 1994 va passar a l'UTC+14:00.

## Referències

* ↑ [http://www.timeanddate.com/news/time/samoa-dst-plan-2009.htm%5BEnllaç+no+actiu%5D%5BEnllaç+no+actiu%5D%5BEnllaç+no+actiu%5D timeanddate.com (anglès)]
* ↑ 20minutos.es (castellà)
# Uchizy

Uchizy és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 768 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat |
| 1959-1965 | Louis Chervier |
| 1965-1983 | Hyppolite Josserand |
| 2001- | Paul Talmard |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 649 | 650 | 612 | 642 | 623 | 729 | 768 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Nou del coll

La nou, o nou d'Adam, o garganxó, és una part del cos que es troba al coll humà. És la protuberància de la laringe i és formada per l'articulació de dos cartílags. Com més ampla és, més greu és la veu de la persona. Rep el seu nom de la llegenda que diu que la fruita de l'arbre prohibit se li va travessar, al coll d'Adam (en anglès, per exemple, es diu Adam's apple). Aquesta "nou" està molt més marcada en els homes que en les dones.

## Referències

* ↑ «Nou del coll». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
Viccionari
# Un abril màgic

Un abril màgic (títol original: Enchanted April) és una pel·lícula britànica dirigida per Mike Newell, estrenada l'any 1992. Ha estat doblada al català.

## Argument

Als anys 1920, a Londres un dia de pluja, Lottie Wilkins llegeix per casualitat l'anunci d'un diari que proposa llogar una vila a Itàlia. De condició modesta però volent allunyar-se durant un temps temps del seu marit i de la seva monotonia diària, busca tres altres llogateres per a la durada d'un mes: la seva veïna Rosa Arbuthnot, una vídua, Madame Fisher, i la jove Caroline Dester...

## Repartiment

* Josué Lawrence: Lottie Wilkins
* Miranda Richardson: Rosa Arbuthnot
* Alfred Molina: Mellersh Wilkins
* Neville Phillips: El vicari
* Jim Broadbent: Frederick Arburthnot
* Michael Kitchen: George Briggs
* Joan Plowright: Mme Fisher
* Polly Walker: Caroline Dester
* Stephen Beckett: Jonathan
* Matthew Radford: Patrick
* Davide Manuli: Beppo
* Vittorio Duse: Domenico
* Adriana Facchetti: Francesca
* Anna Longhi: Costanza

## Premis i nominacions

* 50a Premis Globus d'Or 1992 :
** Globus d'Or a la millor actriu musical o còmica per Miranda Richardson ;
** Globus d'Or a la millor actriu secundària per Joan Plowright.
* Cercle de Crítics de Nova York: Millor actriu (Miranda Richardson)
* 3 Nominacions a l'Oscar: Millor guió adaptat, actriu secundària (Plowright), vestuari

## Referències

* ↑ «Un abril màgic». esadir.cat.
* ↑ «Enchanted April». The New York Times.
# Nocturnal

Nocturnal, paraula d'origen llatí amb el significat de "nocturn" o "nocturna", és una denominació antiga aplicada en la litúrgia de les hores als oficis nocturns. Des de molt antic, la nit s'ha dividit en tres parts i cadascuna d'elles corresponia a una hora canònica. Aquesta divisió de la nit en tres parts va afectar també l'organització de l'exèrcit de l'Imperi Romà, ja que en la planificació de les rondes de vigilància nocturna, la durada de cada ronda corresponia al consum de la tea (torxa) que molt probablement il·luminava els soldats durant la guàrdia.
Composició del Nocturnal segons les hores canòniques:
* La primera d'elles és la Víspera
* La segona és la Vigília
* La tercera són els Laudes

## Vegeu també

* Diurnal

## Referències

* ↑ Nocturnal a Optimot
Viccionari
# Nocturn

* Aquest article tracta sobre la peça musical. Vegeu-ne altres significats a «Nit».
El nocturn és una peça musical de caràcter i forma lliures que va sorgir al període romàntic i que es va popularitzar ràpidament.
Amb el pas del temps, diversos compositors van cultivar aquest nou gènere musical. Van ser molt reeixits els Nocturns de Chopin, que en va publicar desenes al llarg de la seva vida.

## Fonts

* «Nocturn». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* «Nocturn». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* «Nocturn». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Nocturn en do sostingut menor (Chopin)

El Nocturn en do sostingut menor, també anomenat Nocturne oubliée, és una obra atribuïda a Frédéric Chopin però que es considera espúria. Com apunta Cummings, és una peça que no té número d'opus i no es va publicar fins a 1870, més de 20 anys després de la mort del compositor. Si l'hagués compost Chopin, seria una de les últimes composicions abans de marxar de Polònia, cap al 1830. En el catàleg KK apareix amb el codi Anh.Ia/6.

## Referències

* ↑ Cummings, Robert. «Nocturne for piano in C sharp minor (doubtful), KK Anh.Ia/6». AllMusic. [Consulta: 14 agost 2015].

## Enllaços externs

* Nocturne oubliée: Partitura lliure a l'IMSLP.
# Nyctibatrachus

Nyctibatrachus és un gènere de granotes de la família Nyctibatrachidae.

## Taxonomia

* Nyctibatrachus aliciae (Inger, Shaffer, Koshy & Bakde, 1984).
* Nyctibatrachus beddomii (Boulenger, 1882).
* Nyctibatrachus deccanensis (Dubois, 1984).
* Nyctibatrachus humayuni (Bhaduri & Kripalani, 1955).
* Nyctibatrachus karnatakaensis (Dinesh, Radhakrishnan, Reddy & Gururaja, 2007).
* Nyctibatrachus kempholeyensis (Rao, 1937).
* Nyctibatrachus major (Boulenger, 1882).
* Nyctibatrachus minimus (Biju i cols., 2007).
* Nyctibatrachus minor (Inger, Shaffer, Koshy & Bakde, 1984).
* Nyctibatrachus sanctipalustris (Rao, 1920).
* Nyctibatrachus sholai (Radhakrishnan, Dinesh & Ravichandran, 2007).
* Nyctibatrachus sylvaticus (Rao, 1937).
* Nyctibatrachus vasanthi (Ravichandran, 1997).

## Referències

* ↑ Biju, S. D. i cols. (2007) A new nightfrog, Nyctibatrachus minimus sp. nov. (Anura: Nyctibatrachidae): The smallest frog from India. Current Science Vol. 93, Num. 6: 854-858.
* ↑ Radhakrishnan, C., K.P. Dinesh & M. S. Ravichandran (2007) A new species of Nyctibatrachus Boulenger (Amphibia: Anura: Nyctibatrachidae) from the Eravikulam National Park, Kerala, India. Zootaxa 1595: 31–41 PDF.
* IUCN (anglès)
# Unel·les

Els unel·les (llatí Unelli, Unellii, Veneli o Venellii, en grec antic Οὐένελοι) van ser un poble celta marítim d'Armòrica, a la Gàl·lia, esmentat per Juli Cèsar juntament amb els vènets, osismes, curiosolites i altres. La seva capital, segons Claudi Ptolemeu, s'anomenava Crociatonum. El seu territori era la península de Cotentin a l'actual departament de la Mànega, menys una part que és al departament de Calvados.

## Història

Publi Licini Cras els va sotmetre l'any 57 aC, però el 56 aC es van revoltar junt amb els curiosolites, els aulercs (Aulerci ebuvorices) i els lexovis i es va haver d'enviar una força de tres legions dirigides per Quint Tituri Sabí que va pacificar el territori. Els rebels anaven dirigits pel cap dels unel·les, Viridovix i al seu exèrcit es van unir gals d'arreu, fins a reunir una força molt gran. Tituri es va tancar al seu campament i va fer pensar als gals que estava en inferioritat, tenia por i volia fugir de nit. Els gals van atacar el campament, molt ben situat en un turó i amb pendents inclinades per totes bandes, pensant que els romans volien escapar-se, van córrer muntanya amunt carregats amb feixines per omplir els fossats, els romans van sortir per les portes del campament i van atacar l'enemic que ja arribava cansat. Van matar una gran quantitat de gals, i la cavalleria va perseguir els que fugien. Molt pocs van poder escapar. Cèsar descriu aquest fet a la seva obra Guerra de les Gàl·lies.
A la rebel·lió de Vercingetorix de l'any 52 aC els unel·les van participar amb sis mil homes per atacar a Cèsar.

## Referències

* ↑ Cèsar, Juli. «Llibre III, XI.4». A: Guerra de les Gàl·lies (en llatí i català). Traducció: Icart, Joaquim. 3 vol. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1974, p. 163. DL B. 48252-1974. ISBN 8472250938.
* ↑ Juli Cèsar, De Bello Gallico II. 34, III. 11.
* ↑ Smith, William (ed.). «Unelli». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 3 agost 2022].
# Manuel Sapiña y Rico

Manuel Sapiña y Rico (Cullera, 1833 - 27 de novembre de 1913) fou un polític valencià, alcalde de València, president de la Diputació de València i diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

La seua família eren grans propietaris de Cullera, estudià als Escolapis de València i després va fer notariat a la Universitat Literària. Treballà un temps com a notari a Dénia i després com a secretari municipal a Cullera. Després de la Revolució de 1868 es va instal·lar a València i va ingressar al Partit Progressista.
Després de la Restauració borbònica fou elegit diputat provincial pel Partit Constitucional i organitzà una trama clientelar amb base a Cullera, raó per la qual fou conegut per la premsa republicana com el cacic de Brosquil. El 1881 fou president de la Diputació de València, regidor de València i fins i tot alcalde el 1886. Seguidor de Práxedes Mateo Sagasta primer i de José Canalejas després, ingressà al Partit Liberal, posant-se del costat de Trinitario Ruiz Capdepón i arribant a cap provincial del partit. Fou diputat per Sueca a les eleccions generals espanyoles de 1893 i 1905. Després es retirà de la vida pública.

## Referències

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.517. ISBN 9788495484802.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Valencia, 1900: movimientos sociales y conflictos políticos durante la guerra de Marruecos, 1906-1914 per Francesc-Andreu Martínez Gallego, Manuel Chust Calero, Eugenio Hernández Gascón. Publicat per la Universitat Jaume I, 2001 ISBN 84-8021-348-5, 9788480213486
# Fobos

«Fobos» té aquests significats:
* Fobos (satèl·lit), satèl·lit del planeta Mart
* Fobos (mitologia), divinitat de la mitologia grega
# Une pierre dans la bouche

Une pierre dans la bouche és una pel·lícula franco-saudita dirigida per Jean-Louis Leconte i estrenada el 1983.

## Sinopsi

Tony és un gàngstger americà recent desembarcat és perseguit de nit per dos assassins que el fereixen i s'acaba amagant en una casa de Victor, un antic actor ara cec. S'estableix una amistat còmplice.

## Repartiment

* Harvey Keitel : Tony
* Michel Robin : Victor
* Richard Anconina : Marc
* Catherine Frot : Jacqueline
* Geneviève Mnich : Suzanne
* Bruno Balp : Daniel
* Jeffrey Kime : assassí americà
* Hugues Quester : automobilista
* Jacques Boudet : emcarregat de la benzinera

## Referències

* ↑ Une pierre dans la bouche a telerama.fr
* ↑ Une pierre dans la bouche a unifrance.org

## Bibliografia

* Christian Blanchet, Cinéma 83, numéro 298, octobre 1983, p. 42
* Christian Bosséno, La Revue du cinéma, numéro 387, octobre 1983, p. 48
* Henri Welsh, Jeune Cinéma, numéro 154, novembre 1983, p. 330 (entretien avec Jean-Louis Leconte)
* Michel Cieutat, Positif, numéro 274, décembre 1983, p. 76

## Enllaços externs

* Une pierre dans le bouche a capuseen.com
# Pedro José Escalón

Pedro José Escalón (Santa Ana, 25 de març de 1847 - 6 de setembre de 1923) fou un polític salvadorenc, president de la República (1903-1907).
Pertanyia a una família de grans terratinents cafeters. Durant la seva presidència s'inicià la guerra contra el dictador Estrada Cabrera de Guatemala (9 de juny de 1906), quan forces salvadorenques envaïren el país sota el comandament del general Tomás Regalado. Aquest últim morí en combat l'11 de juliol, i les tropes retrocediren cap a El Salvador. El 20 de juliol se signà el Tractat de Pau, Amistat i Comerç entre ambdós països.
Durant el seu mandat es creà la Escuela de Comercio y Hacienda annexa al Instituto Nacional Central, i s'inicià la construcció del Palacio Nacional i del Teatro Nacional de San Salvador. També s'incrementà considerablement el servei telegràfic i telefònic, i s'introduí el servei d'enllumenat elèctric a San Salvador.

## Referències

* ↑ Histórico, El Salvador. «El Salvador Histórico - Historia de El Salvador - Don Pedro José Escalón». Arxivat de l'original el 2017-05-06. [Consulta: 21 maig 2017].
# Inoxcrom

Inoxcrom és una empresa catalana dedicada a la fabricació d'articles per a l'escriptura i l'oficina, amb seu a Barcelona.

## Història

Va ser fundada el 1953 per Manuel Vaqué Ferrandis i Ricardo Gurina Perez, i el 1955 va posar al mercat la primera ploma estilogràfica.
El 2009, Albert i Ricard Novel, fins aleshores els màxims accionistes, van cedir la seva participació del 52% a Sebastià Clotet.
El juliol de 2012 es va liquidar tota la plantilla del grup. Aleshores, els antics treballadors van crear la cooperativa Inoxgrup per a continuar fabricar i comercialitzar els seus productes amb la mateixa marca, cedida per un dels antics propietaris.

## Vegeu també

* Farinera L'Esperança
* CEVASA

## Referències

* ↑ Velázquez-Gaztelu, Juan Pedro. Capitalismo a la española: Cómo la perversa alianza entre los políticos y la oligarquía financiera frena el avance de España (en castellà). La Esfera de los Libros, 2015-02-17. ISBN 9788490603130.
* ↑ Leal, Jose F. «57. Familia Vaque Boix. Barcelona. Accionistas de Cevasa» (en castellà). El Mundo, 22-12-2013 [Consulta: 24 desembre 2014].
* ↑ E.G.P. «Els dos màxims accionistes d'Inoxcrom cedeixen la seva part per pressió». El Punt Avui (Barcelona), 24-10-2013, pàg. 23.
* ↑ E.G.P. «El grup Inoxcrom acomiada tota la plantilla». El Punt Avui (Nacional), 07-07-2012, pàg. 23.
* ↑ «Exempleats d'Inoxcrom es constitueixen en cooperativa». El Punt Avui, 24-10-2013.
* ↑ Ferrer, Tomeu «La cooperativa de ex trabajadores de Inoxcrom relanza la marca con nueva gama» (en castellà). El diario, 22-10-2014 [Consulta: 24 desembre 2014].

## Enllaços externs

* Inoxcrom - Lloc web oficial
# Felix Thürlemann

Felix Thürlemann (Waldkirch (Sankt Gallen), 18 d'agost de 1946) és un professor d'història de l'art i semiòtica de la universitat de Constança.

## Biografia

Va estudiar Filologia Llatina i Medieval a la universitat de Zuric i doctorar-se el 1973 (summa cum laude) amb una tesi sobre "El discurs històric en Gregori de Tours". El 1979 es va doctorar en Histoire de l'art et Archéologie a la universitat de la Sorbona de París amb un estudi sobre Paul Klee. Entre 1978 i 198l treballa d'assistent de literatura francesa a la universitat de Zuric, iniciant treballs d'investigació sobre història de l'art i semiòtica. Passa a ocupar la plaça de professor de la mateixa universitat, simultaniejant-lo amb les classes d'història de l'art a la universitat de Ginebra. Entre l98l i 1983 va dur a terme un estudi sobre el problema de l'auto-interpretació a la pintura moderna. Realitza viatges d'investigació a Nova York (1981-82) i Roma (Tardor 1982). Entre 1985 i 1986 imparteix classes a les universitats de Zuric i Basilea. Des de 1987, professor d'història de l'art a la universitat de Constança.

## Publicacions

* Trois peintures de Paul Klee: essai d'analyse sémiotique (en francès). Collège de France, 1979.
* La fonction de l'admiration dans l'esthétique du XVIIe siècle: à propos de la "Charité romaine" dans la Manne de Poussin (en francès). Institut National de la Langue Française, 1983.
* Kandinsky über Kandinsky: der Künstler als Interpret eigener Werke (en alemany). Benteli Verlag, 1986. ISBN 978-3-7165-0558-8.
* Fictionality in Mantegna's San Zeno Altarpiece: structures of mimesis and the history of painting (en anglès), 1988.
* Robert Campin, das Mérode-Triptychon: ein Hochzeitsbild für Peter Engelbrecht und Gretchen Schrinmechers aus Köln (en alemany). Fischer Taschenbuch Verlag, 1997. ISBN 978-3-596-12418-3.
* Vom Bild zum Raum: Beiträge zu einer semiotischen Kunstwissenschaft (en alemany). DuMont Buchverlag, 1990. ISBN 978-3-7701-2361-2.
* Georges-Henry Clouzot - "Le mystère Picasso": Tutorat - Sommersemester 1998 (en francès), 1998.
* Robert Campin: eine Monographie mit Werkkatalog (en alemany). Prestel, 2002.
* Dürers doppelter Blick (en alemany). UVK Universitätsverlag Konstanz, 2008. ISBN 978-3-87940-816-0.
* Felix Thürlemann. Rom: eine Stadt in Karten von der Antike bis heute (en alemany). Primus Verlag GmbH, 2009. ISBN 978-3-89678-661-6.

## Referències

* ↑ Biografia a exzellenzcluster.uni-konstanz.de

## Enllaços externs

* Felix Thürlemann Arxivat 2018-10-17 a Wayback Machine. a la Deutsche Digitale Bibliothek