OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eleccions generals de Guinea Equatorial de 1968

Les eleccions generals de Guinea Equatorial de 1968 es van celebrar per escollir al President i a l'Assemblea Nacional de Guinea Equatorial el 22 de setembre de 1968, amb una segona ronda per a les eleccions presidencials celebrada el 2 d'octubre del mateix any.
Francisco Macías Nguema, capdavanter d'Idea Popular de Guinea Equatorial (IPGE) va guanyar les eleccions presidencials, derrotant el fins llavors primer ministre Bonifacio Ondó Edu. En la segona ronda els candidats eliminats Atanasio Ndongo i Edmundo Bossio Dioko van demanar el vot a favor de Macías; Ndongo es va convertir en el primer Ministre de Relacions Exteriors de Guinea Equatorial i Bossio es va convertir en el seu primer Vicepresident.
El Moviment d'Unitat Nacional de Guinea Equatorial (MUNGE) i el Moviment Nacional d'Alliberament de Guinea Equatorial (MONALIGE), els candidats del qual van quedar en segon i tercer lloc en les eleccions presidencials, van aconseguir deu escons cadascun en l'Assemblea Nacional.

## Resultats
### Eleccions presidencials

| Candidat | Partit | Primera ronda | Primera ronda | Segona ronda | Segona ronda |
| Candidat | Partit | Vots | % | Vots | % |
| Francisco Macías Nguema | Idea Popular de Guinea Equatorial | 36,176 | 39.57 | 68,310 | 62.35 |
| Bonifacio Ondó Edu | Moviment d'Unitat Nacional de Guinea Equatorial | 31,941 | 34.94 | 41,254 | 37.65 |
| Atanasio Ndongo | Moviment Nacional d'Alliberament de Guinea Equatorial | 18,300 | 20.02 |
| Edmundo Bossio Dioko | Unió Bubi | 5,000 | 5.47 |
| Total | Total | 91,417 | 100 | 109,564 | 100 |
| Font: African Elections Database ||||||

### Assemblea Nacional

| Partit | Escons |
| Moviment Nacional d'Alliberament de Guinea Equatorial | 10 |
| Moviment d'Unitat Nacional de Guinea Equatorial | 10 |
| Idea Popular de Guinea Equatorial | 8 |
| Unió Bubi | 7 |
| Total | 35 |
| Font: African Elections Database ||||

## Referències

* ↑ Elections in Equatorial Guinea African Elections Database
# Eleccions generals de Guinea Equatorial de 1999

Les eleccions generals de Guinea Equatorial de 1999 van tenir lloc el 7 de març de 1999. Foren guanyades pel Partit Democràtic de Guinea Equatorial del President Teodoro Obiang Nguema Mbasogo, qui va obtenir 75 dels 80 escons de la Cambra dels Representants del Poble.

## Results

Eleccions generals de Guinea Equatorial, 1999 :
| Partits | Vots | % | Escons |
| Partit Democràtic de Guinea Equatorial | 156.949 | 85,5 | 75 |
| Unió Popular de Guinea Equatorial | 11.771 | 6,4 | 4 |
| Convergència per a la Democràcia Social | 9.735 | 5,3 | 1 |
| Altres | 5.073 | 2,5 | 0 |
| Total (participació 94.9%) | 184,218 | | 80 |
| Font: ||||
# Emmonak

Emmonak és una població dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2007 tenia 831 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Emmonak tenia 767 habitants, 189 habitatges, i 150 famílies La densitat de població era de 39,4 habitants/km².
Dels 189 habitatges en un 55,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,1% hi vivien parelles casades, en un 18% dones solteres, i en un 20,6% no eren unitats familiars. En el 16,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,06 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,58.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 44,1% tenia menys de 18 anys, un 8,3% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 15,4% de 45 a 60 i un 5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 23 anys. Per cada 100 dones hi havia 116,7 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 113,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.917 $ i la renda mediana per família de 38.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.750 $ mentre que les dones 18.542 $. La renda per capita de la població era de 9.069 $. Aproximadament el 16,4% de les famílies i el 16,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Emmonak». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Emmonak». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# Emmi Pikler

Emmi Pikler (9 de gener de 1902 - 6 de juny de 1984) va ser una metgessa formada a Viena que es va establir com a pediatra a Budapest en els anys 1930.
La seva visió de l'infant -un ésser actiu, competent i amb iniciativa- la portà a convèncer les famílies de la importància del desenvolupament motriu autònom i d'una activitat autoinduïda i conduïda pel mateix infant. Atenta també a la dimensió relacional, mostrà com viure-la en els moments de cures, en un compartir íntim i profund entre la persona adulta i l'infant.
L'any 1946 es confià a Emmi Pikler la responsabilitat d'un orfenat a Budapest (avui dia Institut Pikler). En la mateixa línia del seu treball amb les famílies, cercà el mitjà d'oferir als infants acollits una experiència de vida que preservés el seu desenvolupament i evités les mancances dramàtiques que pot ocasionar l'absència d'un vincle significatiu amb la família.
En l'orfenat del carrer Lóczy va néixer així una manera d'encarregar-se dels infants original i innovadora. Sense buscar reproduir la relació maternal, Emmi Pikler i les seves col·laboradores van permetre als infants establir vincles càlids amb les seves cuidadores, gràcies a una atenció exclusiva oferida a cadascun durant les cures, a una coherència en la vida quotidiana, a una estabilitat dels adults i a les respostes finament adaptades a les necessitats individuals.
D'acord amb aquest mètode, es deposita una gran confiança en la capacitat de cada infant a desenvolupar-se d'acord amb la seva pròpia activitat, seguint els seus propis interessos. L'activitat autònoma és la regla, sostinguda per la relació establerta amb els adults. Gràcies a aquesta activitat i a aquesta sustentació, l'infant es percep com a competent, digne d'atenció i reconegut en la seva individualitat. En resum, elabora una confiança en si mateix que li permet créixer harmoniosament.
Nombroses recerques han estat i són encara dutes a terme per l'equip de Lóczy que s'han divulgat en publicacions i films. Emmi Pikler va dirigir fins a l'any 1979 l'Institut que porta ara el seu nom. Va morir l'any 1984. l'Institut Pikler continua acollint nens amb el mateix rigor, la mateixa preocupació en el seu benestar i la mateixa voluntat incansable d'oferir a cadascun el que necessita.

## Bibliografia

* Myriam David, Geneviéve Appell. Lóczy ou le Maternage Insolite. París: Ed. Scarabée, 1973
* Emmi Pikler. Se mouvoir en liberté dès le premier âge. París: P.O.F, 1979
* Emmi Pikler. Moverse en libertad: desarrollo de la motricidad global. Madrid: Ed. Narcea, 2000
* Bernard Martino . Les Enfants de la colline des roses: Lóczy, une maison pour grandir. Lattès, 2001
* Agnès Szanto-Féder (sota la direcció de). Loczy: un nouveau paradigme?. París: P.O.F, 2002
* La conquesta de l'autonomia. Barcelona: Associació de Mestres Rosa Sensat, 2004

## Referències

* ↑ «El nen, quan juga, s'hi juga la vida, l'aprenentatge del món, la seva transformació”». Directa, 24-12-2018. [Consulta: 7 gener 2019].
# Eleccions legislatives croates de 1995

Les Eleccions legislatives croates de 1995 es van dur a terme el 29 d'octubre de 1995 per a renovar els 127 membres del Sabor croat. El mandat parlamentari expirava el 1996, però el partit governant volia aprofitar l'eufòria provocada per l'èxit de l'operació Tempesta que acabà amb la República sèrbia de Krajina La Unió Democràtica Croata, va obtenir la majoria absoluta i Zlatko Mateša fou nomenat primer ministre de Croàcia.

## Resultat de les eleccions

Resultats de les eleccions celebrades el 29 d'octubre de 1995 al Parlament croat (Hrvatski Sabor)
| | | Llistes | Llistes | Llistes | Llistes | Constituències individuals | Constituències individuals | Diàspora | Diàspora | Total (incloses minorires nacionals) | Total (incloses minorires nacionals) | Canvi |
| Partits i coalicions | Partits i coalicions | Vots | % | Escons | % | Escons | % | Escons | % | Escons | % | % |
| Unió Democràtica Croata (Hrvatska demokratska zajednica) | Unió Democràtica Croata (Hrvatska demokratska zajednica) | | 45.2 | 42 | 52.50 | 21 | 75.00 | 12 | 100.00 | 75 | 59.06 | -2.53 |
| Coalició: | Partit Camperol Croat (Hrvatska seljačka stranka) | | 18.3 | 16 | 20.00 | 2 | 7.14 | 0 | 0.00 | 18 | 14.17 | |
| Coalició: | Assemblea Democràtica Istriana (Istarski demokratski sabor) | | 18.3 | 16 | 20.00 | 2 | 7.14 | 0 | 0.00 | 18 | 14.17 | |
| Coalició: | Partit Popular Croat (Hrvatska narodna stranka) | | 18.3 | 16 | 20.00 | 2 | 7.14 | 0 | 0.00 | 18 | 14.17 | |
| Coalició: | Unió Democristiana Croata (Hrvatska kršćanska demokratska unija) | | 18.3 | 16 | 20.00 | 2 | 7.14 | 0 | 0.00 | 18 | 14.17 | |
| Coalició: | Partit Croat d'Eslavònia-Baranja (Slavonsko-baranjska hrvatska stranka) | | 18.3 | 16 | 20.00 | 2 | 7.14 | 0 | 0.00 | 18 | 14.17 | |
| Partit Social Liberal Croat (Hrvatska socijalno liberalna stranka) | Partit Social Liberal Croat (Hrvatska socijalno liberalna stranka) | | 11.5 | 10 | 12.50 | 2 | 7.14 | 0 | 0.00 | 12 | 9.45 | -0.69 |
| Partit Socialdemòcrata de Croàcia (Socijaldemokratska partija Hrvatske) | Partit Socialdemòcrata de Croàcia (Socijaldemokratska partija Hrvatske) | | 8.9 | 8 | 10 | 2 | 7.14 | 0 | 0.00 | 10 | 7.87 | -0.10 |
| Partit Croat dels Drets (Hrvatska stranka prava) | Partit Croat dels Drets (Hrvatska stranka prava) | | 5.0 | 4 | 5.00 | 0 | 0.00 | 0 | 0.00 | 4 | 3.15 | -0.47 |
| Altres | Altres | | 11.1 | 0 | 0.00 | 1 | 3.57 | 0 | 0.00 | 8 | 6.30 | |
| Total | Total | | | 80 | 100.00 | 28 | 100.00 | 12 | 100.00 | 127 | 100.00 |
| Vots nuls | Vots nuls | | | | | | | | | | | |
| Vots vàlids | Vots vàlids | | | | | | | | | | | |
| Votants registrats | Votants registrats | | | | | | | | | | | |
| Font: IDS-DDI web site Arxivat 2013-01-03 at Archive.is. |||||||||||||

## Distribució dels escons de les minories

* Serbis: 3
* Hongaresos: 1
* Italians: 1
* Txecs i Eslovacs: 1
* Austríacs, búlgars, alemanys ètnics, Polonesos, roma, romanesos, rusyns, russos, turcs, ucraïnesos, valacs i jueus: 1
* Albanesos, bosnians, montenegrins, macedonis, eslovens: 1
# Enrique Gil Calvo

Enrique Gil Calvo (Osca, 1946) és un sociòleg espanyol, catedràtic de la Universitat Complutense de Madrid.

## Biografia

Llicenciat i doctorat en sociologia per la Universitat Complutense de Madrid, amb premi extraordinari i número 1 de la primera promoció, és catedràtic de sociologia a la Universitat Complutense de Madrid. S'ha especialitzat en sociologia política i en sociologia de l'edat, el gènere i la família. També col·labora al diari El País. En 1998 es va querellar contra ell Telefónica per un article d'opinió sobre el paper de l'empresa en l'anomenada "guerra digital". La querella finalment fou sobresseïda.
En 1977 va rebre el Premi Anagrama d'Assaig per Lógica de la li­ber­tad. El 1988 va rebre el Premi San Patricio de'Assaig per Función de toros. En 1990 va obtenir el premi Joan Mañé i Flaquer atorgat pel Centre d'Iniciatives i Turisme de Torredembarra. En 1991 fou guardonat amb el Premi Espasa d'assaig per Esta­do de fiesta, una anàlisi sobre la dimensió política de les festes. En 2006 va obtenir Premi Internacional d'Assaig Jovellanos per La ideología española, on critica el sistema polític de la transició espanyola perquè hi regeix l'incivisme i la crispació.

## Obres

* Lógica de la libertad (1977)
* Función de toros (1988)
* Estado de fiesta (1991)
* La mujer cuarteada (Anagrama, Barcelona,1991)
* El destino: progreso, albur y albedrío (Paidós, Barcelona, 1995)
* El nuevo sexo débil (Temas de Hoy, Madrid, 1997)
* Medias miradas (Anagrama, Barcelona, 2000)
* Nacidos para cambiar (Taurus,Madrid, 2001)
* El poder gris (Mondadori, Barcelona, 2003)
* El miedo es el mensaje (Alianza, Madrid, 2003)
* Máscaras masculinas (Anagrama, Barcelona, 2006)
* La ideología española (2006)
* La lucha política a la española (Taurus, Madrid, 2008)
* Crisis crónica (Alianza, Madrid,2009).

## Referències

* ↑ Enrique Gil Calvo al web de la Complutense
* ↑ Gil Calvo critica la visión reduccionista sobre la mujer, El País, 6 de juny de 2000
* ↑ «Biografia d'Enrique Gil Calvo». Arxivat de l'original el 2017-08-06. [Consulta: 6 agost 2017].
* ↑ Sobreseída la querella contra un artículo de Gil Calvo, El País, 16 de juny de 1998
* ↑ Enrique Gil Calvo, El País, 2 de desembre de 1990
* ↑ El sociólogo Enrique Gil Calvo gana el premio de ensayo Espasa Mañana, El País, 19 de març de 1991
* ↑ Enrique Gil Calvo: "La fiesta de los toros simboliza en España la lucha política", El Periódico de Aragón, 24 d'octubre de 2006
* ↑ Gil Calvo gana el Premio Jovellanos por su análisis de la 'ideología española', El País, 21 de gener de 2001

## Enllaços externs

«Obra de Enrique Gil Calvo» a Dialnet.
* Articles d'Enrique Gil Calvo a El País
* Notícies sobre Enrique Gil Calvo a El País
# Enrique García Moreno

Enrique García Moreno va ser un militar espanyol que va lluitar en la guerra civil espanyola a favor de la República.

## Participació en la Guerra Civil

En iniciar-se la revolta era tinent separat de l'Exèrcit i amb residència a Águilas (Múrcia).
Al febrer de 1937, i ja com comandant d'infanteria, se li dona el comandament de l'acabada de crear 80a Brigada Mixta en el sector de Jaén-Granada, sent substituït pel comandant Antonio Gallego Abril. A la fi de març mana per un temps la 19a Brigada Mixta en substitució del comandant Manuel Márquez, qui està formant la 18a Divisió. Serà ràpidament substituït pel comandant Miguel González Pérez-Caballero.
A la fi de març o principis d'abril se li dona el comandament de la 25a Brigada Mixta, en substitució de Julio Dueso, que acaba de lluitar de forma destacada en la batalla de Pozoblanco i amb la qual participarà en el contraatac sobre Espiel. Amb aquesta unitat passarà primer a la reserva de l'Exèrcit del Sud, formant part de la 24a Divisió, i a la fi de 1937 al VIII Cos d'Exèrcit, formant part de la 63a Divisió.
A la fi d'any serà substituït al capdavant de la 25a BM pel comandant José Costell Salido.

## Referències

* 1 2 3 4 Engel, 1999, p. 39.
* ↑ Engel, 1999, p. 78.
* ↑ Engel, 1999, p. 32.

## Bibliografia

* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid, Almena, 1999. 84-922644-7-0.
* Salas Larrazábal, Ramón. Historia del Ejército Popular de la República. Madrid, La Esfera de los libros, 2006. 84-9734-465-0.
# Léon Vanderstuyft

Léon Vanderstuyft (Ieper, 5 de maig de 1890 - París, 26 de febrer de 1964) va ser un ciclista belga, professional des del 1911 al 1927. Es va especialitzar en el mig fons, en què va aconseguir un Campionat del Món.
El seu pare Fritz i el seu germà Arthur també van ser ciclistes professionals.

## Palmarès

* 1922
** Campió del món de Mig fons

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Neuvy-sur-Loire

Neuvy-sur-Loire és un municipi francès, situat a la regió de Borgonya - Franc Comtat, al departament del Nièvre.
# Josep Sala Llorens

Josep Sala Llorens (Barcelona, 13 de novembre de 1928 - Altafulla, 25 de juny de 2010) és un pintor i dissenyador gràfic català.

## Biografia

Nascut a Barcelona, va cursar estudis tècnics a l'Escola Industrial i a l'Escola d'Arts i Oficis (Llotja), ambdues a Barcelona.
El 1950 exposa per primera vegada a la Galeria Jardí amb èxit. Seguidament, participa en una exposició col·lectiva d'aquarel·la a la Sala Busquets. A partir de 1953 comença a treballar com a dissenyador gràfic, àmbit en el qual va aconseguir nombrosos premis. El 1960 va crear l'anyell de la marca Norit, convertint-se en un dels precursors del disseny gràfic al nostre país. Després de dedicar-se, durant 25 anys, al món de la publicitat decideix abandonar aquest camp per centrar-se de nou en la pintura. S'estableix a Altafulla (Tarragona) convertint aquesta població i els seus voltants en protagonistes de la seva obra. Si bé els seus primers quadres portaven la signatura Sala Llorens, a partir d'aquest moment signarà com a Josep Sala.
La seva pintura, quasi exclusivament dedicada al paisatge es caracteritza per l'originalitat de l'enquadrament, un domini absolut del dibuix que, unit a l'ús d'una paleta cromàtica molt reduïda, aconsegueix dotar la seva obra d'un caràcter molt definit. Durant els seus últims anys la seva obra evoluciona cap a l'abstracció prenent el color protagonisme sobre el dibuix. Els seus quadres han estat exposats a nivell nacional i internacional. Així mateix, l'any 1993 la Conselleria de Cultura de la Generalitat de Catalunya li va dedicar una exposició antològica.

## Referències

* 1 2 3 «Mor l'artista i pintor Josep Sala i Llorens, primer fill adoptiu de la vila d'Altafulla». El Punt Avui, 26-06-2010 [Consulta: 2 gener 2016].
* ↑ Galería Rusiñol. «Josep Sala» (en castellà). Arxivat de l'original el 3 de febrer de 2012. [Consulta: 6 agost 2011].
* 1 2 Designpedia.net. «Cartel Norit» (en castellà). [Consulta: 6 agost 2011].
* ↑ Martín Blanco. «Los pioneros de la imagen con mensaje» (en castellà). elpais.com, 11-11-2007. [Consulta: 6 agost 2011].

## Bibliografia

* Emilio Gil. Pioneros del diseño gráfico en España. Ed. Index Book.
* Francesc Xavier Ricomà. Josep Sala, una contemplación sin prejuicios. Ed. Columna-Sokoa.
* Josep M. Cadena y Joan Iriarte i Ibarz. Imatges de vint artistes catalans. Ed. Art 85, pp.472-478.
* Joan M. Pujals. Seqüències d'art. Ed. Diputació de Tarragona, pp. 125-126.
* Olga Xirinachs. Josep Sala. Ed. Columna.
* Julio Trenas. Josep Sala y su paisaje anímico. Edicions del Centenari.
* Antonio Salcedo Miliani. L'Art del s. XX a les comarques de Tarragona. Ed. Diputació de Tarragona.
# Cantó de Friburg

El cantó de Friburg (alemany Kanton Freiburg, francès canton de Fribourg, arpità Quenton de Fribôrg) és un cantó situat a l'oest de Suïssa. El cantó és bilingüe, amb dues terceres parts de la població parlant en francès i la tercera restant en alemany. Ambdues llengües són oficials al territori. El cantó pren el seu nom de la seva capital: Friburg.

## Demografia

En contrast amb els cantons principalment protestants de Vaud, a l'oest, i Berna, a l'est, el cantó de Friburg és un enclavament predominantment catòlic romà (un 70% al 2000) amb una minoria protestant (15%). Això explica l'existència del cantó, tot i que s'alçava a la frontera lingüística franco-alemanya, ja que en el passat, les consideracions de denominació eren més importants que les lingüístiques a l'hora de dibuixar els cantons suïssos.
Els principals nuclis de població són la capital Friburg (34.300 habitants) i Bulle (18.200 habitants).
Dos terços de la població parlen francès, mentre que la resta parlen dialectes alamànics de l'alemany. Les zones francòfones es troben a l'oest del cantó, les àrees de parla alemanya a l'est. El nombre de ciutats bilingües i, per tant, la gran quantitat de persones que poden parlar amb fluïdesa francès i alemany, ha atret negocis com ara empreses de televenda. A 31 de desembre de 2018, la població del cantó era de 318.714 habitants. A partir del 2007, la població incloïa 43.838 residents de procedència estrangera, el que vindria a ser al voltant d'un 16,65% de la població total.

## Referències

* ↑ «Annuaire statistique du canton de Fribourg – Statistisches Jahrbuch des Kantons Freiburg – 2014» (pdf) (en francès i alemany). Friburg: Amt für Statistik des Staates Freiburg. [Consulta: 5 agost 2014].
* ↑ «Wohnbevölkerung nach Religion» (en alemany). BFS.admin.ch, 2004. Arxivat de l'original el 24 setembre 2016. [Consulta: 15 gener 2009].
* ↑ «Ständige und nichtständige Wohnbevölkerung nach institutionellen Gliederungen, Geburtsort und Staatsangehörigkeit» (en alemany). BFS.admin.ch, 23-09-2019. [Consulta: 20 novembre 2019].
* ↑ «Ständige Wohnbevölkerung nach Staatsangehörigkeit, Geschlecht und Kantonen» (en alemany). BFS.admin.ch, 2008. Arxivat de l'original el 15 desembre 2008. [Consulta: 5 octubre 2008].

## Vegeu també

* Municipis del Cantó de Friburg
* Districtes del Cantó de Friburg
# Hoyocasero

Hoyocasero és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Símbols

L'escut heràldic que representa el municipi va ser aprovat oficialment el 22 de maig de 1986 amb el següent blasó:
| « | «Partit: Primer d'argent, un pi de sinople sostingut d'ones de el mateix color, i superat de la llegenda, en lletres de sabre, emfiteusi. Segon, d'atzur nou besants de plata ben ordenats. Al Timbre Corona Real Cerrada.» | » |
| — Boletín Oficial de Castilla y León nº 82 de 5 de juny de 1987 |||
La descripció textual de la bandera que utilitza el municipi és:
| « | «Bandera quadra, de color blanc tota ella. Al centre, en proporció 1:2, l'Escut de l'Ajuntament de Hoyocasero.» | » |
| — Memoria histórica del Escudo y Bandera del pueblo de Hoyocasero. |||

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 16 setembre 2021].
* ↑ «ORDEN de 22 de mayo de 1986 de la Consejería de Presidencia y Administración Territorial, por la que se aprueba el Escudo Heráldico Municipal con que pretende dotarse el Ayuntamiento de Hoyocasero (Avila)». Boletín Oficial de Castilla y León nº 82. Junta de Castilla y León.
* ↑ «MEMORIA HISTÓRICA DEL ESCUDO Y BANDERA DEL PUEBLO DE HOYOCASERO (SIERRA DE GREDOS)» (en castellà). [Consulta: 18 juny 2013].
# Societat Musical l'Artística de Xiva

La Societat Musical l'Artística de Xiva és una societat musical valenciana fundada el 1850 i que representa el nucli cultural de Xiva de Bunyol. A través de la seua trajectòria ha tingut moments alts i moments baixos, però el seu fort arrelament popular ha aconseguit mantenir-la en el temps fins als nostres dies, formant part de la més important família cultural de la Comunitat Valenciana.

## Història

Pres l'any 1850 com el de naixença de la Banda, fins al 1873 no es té cap constància d'activitat que va establir el seu primer Reglament, per a la seua bona organització i govern. No existeixen moltes dades històrics de la banda fins a 1891, (a part de l'esmentat Reglament), any en el qual apareix un llibre de comptabilitat de despeses i ingressos de la Banda. No obstant això podem assegurar que estava en actiu i organitzada, ja que en l'arxiu sobre Xiva recopilat per D. Manuel Mora Yuste, existeixen tres programes d'actuacions en 1888.
La Banda, a causa de la seua llarga vida, ha estat en moltes ocasions dissolta i posteriorment creada. Els motius, diversos; desavinences internes, moviments associatius i de partits polítics, problemes econòmics, etc., que l'han dut a haver de modificar la seua denominació en funció de les exigències del moment. Des de 2012 edita la revista Artística XXI.

## Vegeu també

* Llista de societats musicals del País Valencià

## Referències

* ↑ La Diputación estudia colaborar con la Sociedad Musical La Artística de Chiva Arxivat 2017-01-16 a Wayback Machine., Diputació de València, 18 de setembre de 2014
* ↑ La Banda Juvenil de la SM La Artística de Chiva protagoniza el primer concierto del ciclo de verano, tucomarca.com, 10 de juliol de 2014
* ↑ Sociedad Musical “La Artística” de Chiva Arxivat 2017-01-16 a Wayback Machine. a lasbandasdemusica.com
* ↑ La Sociedad Musical La Artística de Chiva presenta una nueva revista, 13 de novembre de 2012