OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Yolanda (cràter)

Yolanda és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 11,4 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim grec, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Yolanda». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Centre Parroquial Sant Vicenç de Sarrià

El Centre Parroquial Sant Vicenç de Sarrià és una entitat dependent de la parròquia de Sant Vicenç de Sarrià, de Barcelona. El centre fou constituït l'any 1943 com a continuació de l'Institut Sant Josep, que l'any 1907 va fundar-se en aquesta parròquia a partir de l'Acadèmia Josefina, creada el 1896 per a oferir formació i esbarjo per a laics. El centre compta també amb seccions dedicades al futbol, l'esplai, la catequesi o la cooperació, i acull grups de teatre, música, escacs i cosidores.

## Pastorets

Des de l'any 1907, el Centre Parroquial de Sant Vicenç de Sarrià representa els Pastorets de L'estel de Natzaret, el drama líric sobre el naixement de Jesús, amb text de Ramon Pàmies i música de mossèn Miquel Ferrer. Fou compost el 1891 i estrenat el 1903 al Centre Catòlic de Gràcia. Llevat dels tres anys de la guerra, les representacions d'aquesta versió dels Pastorets s'han fet ininterrompudament, amb la participació del grup de teatre amateur La Bambolina Negra, l'Orquestra l'Inquietudine, els cantaires de l'Orfeó Sarrianenc i la secció infantil de l'Esbart Sarrià. L'obra es representa al Teatre de Sarrià. Tots aquests grups que treballen en l'escenificació de L'estel de Natzaret són seccions del Centre Parroquial de Sant Vicenç de Sarrià.
El Nadal de 1905 l'obra fou vista pels socis de l'Institut de Sant Josep -actual Centre Parroquial Sant Vicenç de Sarrià- Josep Gallés, Ramon Martí i Josep Recasens, que quedaren entusiasmats i engrescaren els altres socis de l'entitat a portar-la a Sarrià. La primera representació hi tingué lloc l'1 de gener de 1907 al teatre de l'Institut, actual Teatre de Sarrià, amb acompanyament de piano i amb la participació del nen Josep Vicenç Foix, en el paper del rabadà Nataniel, i d'un jove Àngel Obiols en el paper del sacerdot Uries. Des de llavors l'obra no ha deixat de representar-se a Sarrià pel temps de Nadal, fora dels anys de la guerra civil espanyola, sempre al mateix Teatre de Sarrià.

## Referències

* ↑ Ribas, Clara. «Teatre i música al cor de Sarrià». El Punt Avui, 26-10-2014. [Consulta: 19 agost 2020].
* 1 2 «Centre Parroquial Sant Vicenç de Sarrià». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ Llibre d'Or de l'Estel de Natzaret. 100 anys a Sarrià (1907-2007). Parròquia de Sant Vicenç de Sarrià, 2006 [Consulta: 3 gener 2010]. Arxivat 2015-02-02 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Jordi Jové, Ramon Tort, Ignasi Aragó, Carmen Sobrevila i Josep J. Queraltó: Històries il·lustrades de Sarrià. Volum 2. Barcelona: Columna Edicions SA, 1998. 259 p. amb fotografies

## Enllaços externs

* Web del Centre
* Desembre de 2006: A la vall de Natzaret...
* Gener 2011: Més d'un segle interpretant L'Estel de Natzaret a Sarrià
* Gener 2012: L”Estel de Natzaret’, canvia de teatre per les obres del Teatre de Sarrià
* Desembre 2012: Uns pastorets centenaris a Sarrià
41° 24′ 0.78″ N, 2° 7′ 13.14″ E﻿ / ﻿41.4002167°N,2.1203167°E﻿ / 41.4002167; 2.1203167
# Centre Hall

Centre Hall és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 1.079 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Centre Hall tenia 1.079 habitants, 491 habitatges, i 325 famílies. La densitat de població era de 671,9 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 491 habitatges en un 21% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,4% hi vivien parelles casades, en un 5,7% dones solteres, i en un 33,8% no eren unitats familiars. En el 29,5% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,69.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,1% tenia menys de 18 anys, un 7,5% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 29,4% de 45 a 60 i un 18,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.143 $ i la renda mediana per família de 49.333 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.271 $ mentre que les dones 23.304 $. La renda per capita de la població era de 23.195 $. Entorn de l'1,6% de les famílies i el 2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Centre Hall». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Centre Hall». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Castell de Muntanyola

El Castell de Muntanyola o Mas el Castell és un mas amb elements del segle xvi i una capella del segle xviii, edificats sobre les runes d'un castell destruït per un terratrèmol el 1448. La masia és de planta rectangular coberta a dos vessants i amb el portal orientat a SW, adovellat. A la part dreta hi ha unes voltes avui destinades a corrals. S'accedeix a aquest sector de l'edificació mitjançant un portal que tanca la lliça i sota uns arcs de totxo que sostenen al damunt unes galeries de dos pisos cobertes a dos vessants. Al damunt del portal adovellat, el qual no es troba al centre de l'edificació, hi ha una finestra amb motllures goticitzants. A la part de tramuntana hi ha una altra finestra que coincideix a nivell de primer pis. En aquest mur cal destacar-hi unes finestres esculturades en les quals hi ha la silueta d'un castell. L'estat de conservació és bo malgrat alguns afegitons que desmereixen l'edificació.

## Història

Aquest mas va reemplaçar l'antic Castell de Muntanyola, que fou enderrocat durant el terratrèmol de 1448. Hi ha, però, diferents elements reaprofitats de l'anterior construcció. El Castell no apareix documentat fins a 1033, si bé el seu vicari apareix ja en documents de 1013. La família Muntanyola esdevé la dels Montcada més tard, per canvi de nom. L'any 1198 Guillem Ramon de Montcada vengué tot el que posseïa al castell i terme de Muntanyola. Així perdurà sota el domini de la canònica de Santa Maria de l'Estany, i quan les canòniques catalanes foren secularitzades el 1596 passà a les Cinc Dignitats Reials, que regiren el terme del castell de Muntanyola fins a la desaparició dels senyorius jurisdiccionals. El mas Castell és esmentat al fogatge de 1553 de la parròquia i terme de Muntanyola. El mas que substituí el castell al segle xv fou reformat i ampliat al xviii, tal com indica el portal d'entrada (amb la data 1748) i els porxos (1757). Al costat hi ha una capella, de la qual es tenen notícies des del segle xi.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Muntanyola

## Referències

* ↑ «Castell de Muntanyola». patmapa.gencat.cat. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 setembre 2014].
# Cerca del cielo

Cerca del cielo és una pel·lícula biogràfica hagiogràfica espanyola del 1951 dirigida per Mariano Pombo i Domingo Viladomat. Fou un encàrrec fet al director pels dirigents d'Acció Catòlica en homenatge al bisbe de Terol Anselmo Polanco Fontecha mort durant la guerra civil espanyola, i fou protagonitzada pel sacerdot falangista Venancio Marcos.

## Argument

L'acció comença en la presa de Terol per les tropes republicanes durant la guerra civil espanyola. Anselmo Polanco és nomenat bisbe de Terol l'octubre de 1935. La seva vida es creua amb la d'Enrique, qui ha cremat una església per ordre del secretari del PCE, cosa que li recrimina Carlos Ibáñez, qui marxa a Terol per casar-se amb la seva promesa Cristina. Carlos fuig i s'uneix als revoltats i Cristina és protegida per Enrique. Finalment Anselmo Polanco és detingut per milicians republicans i el 7 de febrer de 1939 és executat amb uns altres dotze religiosos.

## Repartiment

* Venancio Marcos ... Anselmo Polanco
* Patricia Morán ... Cristina
* Gustavo Rojo... Carlos Ibáñez
* José Sepúlveda ... Luciano Carrasco
* José María Seoane... Enrique Campos
* Antonio Casas ... Comandant Aguado
* Arturo Marín ... Don Felipe
* Carlos Casaravilla... Coronel Barba

## Producció

És considerada com un dels principals exponents de la recuperació del cinema de croada. Va comptar amb un assessor militar i un altre religiós. Inclou diverses escenes, tant documentals com de ficció, que il·lustren les eleccions generals espanyoles del 1936 guanyades pel Front Popular, manifestacions i actes de saqueig d'edificis religiosos i del propi setge de Terol. Per donar més versemblança al protagonista fou escollit com a actor un sacerdot, Venancio Marcos, molt conegut pels seus sermons radiofònics i la seva ideologia ultradretana.

## Premis

La pel·lícula va aconseguir un premi econòmic de 100.000 ptes, als premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1951.

## Referències

* ↑ Ayer falleció el padre Venancio Marcos, El País, 4 de febrer de 1978
* ↑ EL CINE HAGIOGRÁFICO Y LA APOLOGÍA DEL PASADO CATÓLICO ESPAÑOL DURANTE EL FRANQUISMO (1947-1951) FERNANDO SANZ FERRERUELA], p. 20-24
* ↑ Féliz Martialay El cine español durante el franquismo, p. 112-114

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Chaenogobius macrognathos

Chaenogobius macrognathos és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó i Rússia.

## Referències

* ↑ Gill T. N. 1859. Prodromus descriptionis subfamiliae Gobinarum squamis cycloideis piscium, cl. W. Stimpsono in mare Pacifico acquisitorum. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 6 (núms. 1-3). 12-16.
* ↑ «Chaenogobius macrognathos». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Birdsong, R. S., Murdy, E. O. i Pezold, F. L., 1988. A study of the vertebral column and median fin osteology in gobioid fishes with comments on gobioid relationships., Bull. Mar. Sci., 42:174-214.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# William Lawrie

William Bill Lawrie (Brisbane, 25 d'agost de 1934 - 24 d'octubre de 1997) va ser un ciclista australià que competí en carretera i en pista.

## Palmarès en ruta

* 1963
** 1r al Herald Sun Tour
* 1969
** Campió del Regne Unit en ruta

### Resultats al Tour de França

* 1967. Abandona (13a etapa)

## Palmarès en pista

* 1961
** 1r als Sis dies de Bendigo (amb Vic Browne)
* 1964
** 1r als Sis dies de Launceston (amb Peter Panton)
* 1965
** 1r als Sis dies de Melbourne (amb Piet van der Touw)

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a museociclismo.it
* Palmarès a cyclebase.nl
# Castell de Cànoves

El castell de Cànoves és un edifici de Cànoves i Samalús (Vallès Oriental) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Les ruïnes del castell de Cànoves es troben a la riba esquerra de la riera de Vallfornès. Resten els murs d'una nau orientada de nord-est a sud-oest, que té una longitud d'uns 19 metres i una amplada de 8,20 metres. A la paret millor conservada s'obren tres finestres acabades en un arc rebaixat. Cap al nord-oest s'estén una altra nau, ara unida sense solució de continuïtat a la primera, que té una longitud d'uns 15,5 metres i una amplada d'uns 16 metres. A la banda occidental hi havia un cos sortint, potser una bestorre.
La datació és difícil i segurament té diverses etapes constructives. El tipus d'aparell o de morter d'algunes parets recorda a edificis preromànics mentre que d'altres parets semblen més aviat d'època romànica. Les característiques de les obertures fan pensar que és un edifici de la baixa edat mitjana on, a causa del tipus de material constructiu utilitzat, es copien unes formes d'edificar que recorden les d'èpoques anteriors.

## Història

Al llarg del segle xi, el terme i la parròquia de Cànoves són citats en diversos documents. El lloc el trobem en un document de l'any 1002 i l'església de Sant Muç és documentada des del 1077. Amb tot, les notícies del castell són molt més tardanes. El 1113 és documentat Ramon Guillem de «Canoas» i ja no sabem res més del castell fins al segle xiii quan n'eren senyors la família dels Bell-lloc. Al segle xv el domini del castell passà a la família dels Centelles els quals, més endavant, s'emparentaren amb la família dels Carrós. Amb els esdeveniments de la guerra civil del 1472, la baronia de Cànoves, juntament amb Samalús i Vallcàrquera, passà a altres mans. Tanmateix aquest mateix any 1472, Joan II retornà les propietats als Centellesi el castell de Cànoves passà a mans de Pere Galceran de Cruïlles, fill de Martí Guerau de Cruïlles i Damianeta de Centelles. Posteriorment, els Centelles s'emparentaren amb el llinatge Valencià dels Carrós. El fogatge de 1380 del terme de Cànoves, sense Samalús, era de 32 focs. Durant la primera meitat del segle xvi, el nombre de focs era de 24.

## Referències

* 1 2 3 «Castell de Cànoves». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Castell de Cárcel

El Castell de Cárcel és un recinte emmurallat situat al municipal de Sagunt (País Valencià), té condició de bé d'interès cultural.
Es troba en una elevació propera al riu Palància, situat de forma que tenia visió del castell de Torres Torres i possiblement del de Beselga, encara que això últim dependria de l'altura de la torre, que es desconeix. Es tracta d'un recinte emmurallat de forma gairebé rectangular, excepte per un dels seus llenços més llargs que és corb. A l'interior hi havia una torre.

## Referències

* ↑ «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* 1 2 3 «Dirección General de Patrimonio Cultural». eduwp.edu.gva.es. [Consulta: 19 desembre 2016].
# Central Hidroelèctrica de Montagut

La Central Hidroelèctrica de Montagut és una obra del municipi de Ribes de Freser (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La central utilitza les aigües del Freser.

## Descripció

És un edifici eclecticisme neogòtic, presenta com un contenidor neutre on en el seu interior es desenvolupa la central i els habitatges dels encarregats del manteniment d'aquesta. L'edifici consta d'una planta baixa industrial i de dos pisos destinats a habitatge amb una torratxa lateral que conté els accessos.

## Referències

* ↑ «Central Hidroelèctrica». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Catxipanda

La catxipanda, juntament amb l'escalivada, les carxofes al caliu, els caragols a la llauna, la coca de recapte i la carn a la brasa, és un dels plats típics de les contrades de Lleida (el Segrià, les Garrigues, la Noguera, el Pla d'Urgell…). En funció de la zona canvien els ingredients i la seva denominació. Així, a la zona sud de Lleida l'anomenen catxipanda i a la zona nord rep el nom de cassola de tros.

## Origen

Aquest plat té el seu origen en l'època en què els pagesos es desplaçaven a les seues finques a conrear el camp. Com que es veien obligats a passar el dia fora de casa per raó de no disposar d'un transport d'alta velocitat, els obligava a aportar a l'àpat diari els propis productes que donava la finca, és a dir, el recapte que l'hort proporcionava. Per tant, depenent de l'època de l'any, la composició d'aquesta samfaina pot variar. Estem davant d'un plat heterogeni que sovint es cuina de manera diferent segons el lloc on el cuinin.
Els ingredients que en formen part són els caragols, la llonganissa, la costella de porc, el conill, la ceba, l'albergínia, la tomata, el pebrot i el carabassó. També podem trobar altres ingredients com són la patata, l'espinac o la botifarra negra. Un reguitzell de productes que aporten una gran diversitat de color a la composició i un gust saborós.
A les comarques lleidatanes es duen a terme diferents trobades culinàries que tenen la catxipanda o la cassola de tros com a plat tradicional elaborat per diverses colles que aplega veïns i turistes. Alpicat, Juneda, Alfés i Alcoletge són algunes de les localitats on se celebren aquestes festes gastronòmiques.

## Ingredients i preparació

Per a quatre persones:
* 1 kg de caragols
* 2 albergínies
* 1 carabassó
* 2 pebrots rojos grossos
* 3 tomates madures
* 2 cebes
* 2 grans d'all
* Sal
* Oli d'oliva
* 1 bitxo
* Aigua
Primer netegeu els caragols, bulliu-los en una cassola amb aigua i sal durant 30 minuts i escorreu-los. Després, agafeu les albergínies, el carabassó i els pebrots i talleu-los a daus. A continuació, poseu oli d'oliva en una cassola per fer un sofregit amb la ceba, l'all i el bitxo. Afegiu-hi les verdures i després de mitja hora de cocció afegiu-hi les tomates pelades i tallades i, per acabar, els caragols. Ho deixeu fent xup-xup 5 o 10 minuts.

## Referències

* ↑ Rodríguez, María José. «XXXIV Festa de la Catxipanda. Una Diada amb molt de gust». El Punt Avui, 11-09-2015. [Consulta: 13 desembre 2015].
* ↑ «Cargols a la catxipanda». Fundació Institut Català de la Cuina i de la Cultura Gastronòmica. [Consulta: 13 desembre 2015].
* ↑ «Catxipanda». Turisme a Alfés. [Consulta: 13 desembre 2015].
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Catxel

El catxel (Cerastoderma edule) és una espècie de mol·lusc bivalve de l'ordre Veneroida, comuna a les zones costaneres de l'est de l'oceà Atlàntic, des de Noruega a l'oest d'Àfrica.

## Noms comuns

Altres noms comuns en català en són gall, gallet, carculla, petxina ratllada, escopinya i berberetxo (variant normativa al País Valencià).

## Característiques

La petxina del catxel és de color blanc groguenc, habitualment amb línies fosques i presenta de 22 a 28 costelles radials molt pronunciades, aspres i amples, les quals es troben creuades per ratlles concèntriques i espines escatoses. La seva forma és globosa, gairebé triangular i pot arribar a assolir els 6 cm.

## Distribució i hàbitat

El catxel està àmpliament estès a l'oceà Atlàntic, des del mar de Barents i el mar Bàltic al llarg de la costa atlàntica europea fins Mauritània, i també al mar Mediterrani sud-occidental, on és considerat como rar. Es troba en fons fangosos, sorrencs i de grava, habitualment enterrat al sediment.
El catxel és una de les espècies de mol·luscs més abundant en les zones planes de marees a les badies i estuaris d'Europa. És una espècie pesquera important i és una font important d'aliment per als crustacis, peixos i ocells marins. Es pesca de manera comercial als Països Baixos i les Illes Britàniques. Es fa en aqüicultura a la Bretanya, Països Baixos i Portugal.

## Comportament

Es reprodueix mitjançant larves planctòniques, i a diferencia d'altres especies de la seva família (Cardiidae), es monoica. Al mar del Nord se troba junt a Cerastoderma glaucum, però no s'ha registrat hibridació, degut possiblement a la incompatibilitat entre les gàmetes d'ambdues espècies.
Els catxels poden saltar, recolzant el peu al fons i estirant-lo de cop poden sortir projectats fins a mig metre de distància i escapar dels depredadors.

## Referències

* ↑ «TERMCAT - Cerastoderma edule». [Consulta: 2 març 2021].
* ↑ «berberetxo». Diccionari normatiu valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
* 1 2 Padilla Álvarez, F., Padilla, F., Cuesta, A. y Cuesta López, A. E.. Zoología aplicada (en castellà). Ediciones Díaz de Santos, 2003, p. 488. ISBN 9788479785888.
* 1 2 3 Fechter, R. y Falkner, G.. Moluscos, Moluscos Europeos Marinos y de Interior (en castellà). Barcelona: Ediciones Blume, 1993, p. 290. ISBN 84-8076-019-2.
* ↑ Food and Agriculture Organization of the United Nations. «Cerastoderma edule (Linnaeus, 1758)». [Consulta: 3 gener 2012].
* ↑ Cognetti, G.; Sarà, M.; Magazzù, G. Biología Marina (en castellà). Editorial Ariel, 2001, p. 619. ISBN 9788434480315.

## Enllaços externs

* Document of presentation (fr) Arxivat 2014-01-26 a Wayback Machine..
* biology and ecology (fr) Arxivat 2009-03-20 a Wayback Machine..
# Chagrin Falls

Chagrin Falls és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 4.024 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Chagrin Falls tenia 4.024 habitants, 1.862 habitatges, i 1.100 famílies. La densitat de població era de 750,6 habitants/km².
Dels 1.862 habitatges en un 27,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,9% hi vivien parelles casades, en un 7,8% dones solteres, i en un 40,9% no eren unitats familiars. En el 36,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 16% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,14 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,81.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,2% tenia menys de 18 anys, un 3,5% entre 18 i 24, un 27,8% entre 25 i 44, un 26,9% de 45 a 60 i un 19,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 77,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 62.917 $ i la renda mediana per família de 90.094 $. Els homes tenien una renda mediana de 69.609 $ mentre que les dones 36.319 $. La renda per capita de la població era de 42.885 $. Aproximadament el 2,4% de les famílies i el 3,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Fills il·lustres

* Lois Griffiths (1899-1981), matemàtica i professora d'universitat

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Chagrin Falls». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Chagrin Falls». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].