OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Human Genome Organisation

L'Organització del Genoma Humà (The Human Genome Organistation -HUGO-) és una organització dins del Projecte del Genoma Humà, el qual té com a objectiu descobrir el genoma humà. Es va fundar el 1989 amb una organització internacional. El seu Comitè de Nomenclatura (HGNC Arxivat 2005-09-01 a Wayback Machine.) assigna un únic nom i símbol per cadascun dels gens humans.

## Vegeu també

* Celera Genomics

## Referències

* ↑ «Human Genome Organisation (HUGO) International Ltd. - History» (en anglès). Arxivat de l'original el 2017-04-22.
* ↑ The Human Genome Organisation (HUGO), NCBI

## Enllaços externs

* Pàgina web de HUGO
* HGNC database of human gene names
# María Teresa Estevan Bolea

María Teresa Estevan Bolea (Osca, 26 d'octubre de 1936) és una enginyera i política aragonesa. Es llicencià a l'Escola Tècnica Superior d'Enginyeria Industrial de Barcelona i s'especialitzà en soldadura i en enginyeria ambiental. Va ser la primera dona en el Cos d'Enginyers Industrials de l'Estat. Després de treballar en empreses del ciment, químiques, refineries i gasoductes, de 1968 a 1975 treballà a la Direcció General d'Energia quan es va iniciar el procés d'autorització de les centrals nuclears.
De 1977 a 1982 fou la primera Directora General de Medi Ambient i secretària de la Comissió Interministerial de Medi Ambient. Més tard ingressà al Partit Popular, amb el que fou escollida diputada per Madrid a les eleccions generals espanyoles de 1986 i 1989. Durant aquests anys formà part de la Comissió d'Indústria del Congrés dels Diputats. Fou escollida diputada a les eleccions al Parlament Europeu de 1994 i de 1994 a 1997 fou membre de la Comissió d'Investigació, Desenvolupament Tecnològic i Energia del Parlament Europeu.
No es presentà a la reelecció i de 1999 a 2000 presidí el Consell Superior d'Indústria i Energia. El 2001 fou nomenada directora del Consell de Seguretat Nuclear i consellera de la Comissió Nacional d'Energia, càrrec que ocupà fins a la seva jubilació el 2006. El 2002 votà contra el tancament de la central nuclear de Zorita el 2006, al·legant que era segura i el 2004, durant la crisi provocada per unes anomalies a la central nuclear de Vandellòs, envià un informe al Congrés dels Diputats minimitzant els danys i criticant ecologistes i socialistes. Va deixar el càrrec per jubilació en 2006.

## Referències

* ↑ Estevan Bolea, siempre la primera a El País, 17 de juliol de 2005
* ↑ La presidenta del CSN envió al Congreso un informe 'maquillado' sobre Vandellòs a El País, 29 d'abril de 2005
* ↑ Martínez Ten presidirá el Consejo de Seguridad Nuclear, El País, 17 de novembre de 2006

## Enllaços externs

* Currículum Arxivat 2010-04-11 a Wayback Machine.
* Fitxa del Parlament Europeu
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Suezichthys caudovittatus

Suezichthys caudovittatus és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Golf de Suez, Somàlia i el Golf Pèrsic.

## Referències

* 1 2 «Suezichthys caudavittatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Steindachner, F. 1898. Über einige neue Fischarten aus dem rothen Meere. Anz. Akad. Wiss. Wien v. 35 (no. 19): 198-200.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Mare de Déu de Serenyà

La Mare de Déu de Serenyà és un antic santuari romànic, ara en ruïnes, del terme municipal de Soriguera, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertany al territori del poble d'Arcalís, dins de l'antic terme d'Estac.
Es troba al Bosquet de Saleretes, a migdia del lloc de Serenyà, en un indret de difícil accés, que únicament es pot fer a peu. És a uns 2 quilòmetres del poble d'Arcalís, seguint el camí que tradicionalment anava al poble de Malmercat, força més enlairat.

## Referències

* ↑ Roig i Deulofeu, Albert; Puigferrat i Oliva, Carles. «Mare de Déu de Serenyà (Soriguera)». Catalunya romànica. Fundació Enciclopèdia. [Consulta: 24 febrer 2020].

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Soriguera - Estac». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* La Mare de Déu de Serenyà en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Mas de Nin

Mas de Nin és una masia del municipi de Roda de Berà (Tarragonès) declarada bé cultural d'interès nacional. El Mas de Nin és una gran masia de diferents cossos mesclats amb elements arquitectònics del s. xviii i xix. La masia consta de diverses edificacions, entre les que sobresurt una torre d'origen medieval, així com una era excavada a la roca.

## Descripció

La masia d'en Nin és gairebé un caseriu donades les seves proporcions estructurals. La masia seria, en els seus orígens, un "manso" o masia fortificada, i s'hauria construït en un moment indeterminat de l'Edat Mitjana al voltant d'una torre preexistent. Aquestes edificacions han patit reformes importants tant en el segle xvi com en els segles xviii i xix.
La façana principal del mas presenta una entrada en angle, les portes de la qual apareixen emmarcades per arcs rebaixats que presenten a la clau de l'arc una cartela amb les dades següents: "1863-1871".
Amb tota seguretat però, la masia és força més antiga si observem no sols la torre rodona que es troba a l'interior del seu pati, que possiblement podem datar al voltant del segle xiv, sinó també les característiques pròpies del mas.
La casa principal consta de planta baixa, pis noble amb dues finestres una de les quals té una inscripció. La forma de les finestres és arquitravada. La planta alta té un graner amb tres finestres.
Tot el conjunt del mas és molt interessant, però el seu estat no és del tot el convenient per un edifici d'aquesta importància.
La torre és de planta circular, de 10 m d'alçada i uns 4 m de diàmetre a la base. Està construïda amb maçoneria irregular amb revestiments moderns. La planta baixa és massissa, sobre la qual podem trobar dos pisos més i un terrat. A la seva part alta presenta mènsules de pedra que degueren sostenir un matacà de fusta. A diferència de la propera torre del Cucurull, aquesta construcció no és cimera, sinó que es troba a la part baixa del vessant d'una muntanya, comptant amb una visibilitat més reduïda que aquella. D'aquesta manera, la funció d'aquesta torre seria de caràcter defensiu més que no pas d'una simple guaita. A partir de la morfologia de la torre i de la seva porta, P. Guaita i R. Benimeli (1999) daten aquesta edificació alguns segles abans que el mas pròpiament dit. Seguint aquesta línia, pensen que aquesta torre podria ser la "Guardia de Bernard", citada documentalment ben entrat el s. XI.

## Referències

* 1 2 3 «Mas de Nin». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
* 1 2 3 4 5 «Mas de Nin». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 abril 2013].

## Enllaços externs

* «Mas de Nin». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Mas de Navàs (Reus)

El Mas de Navàs és un mas del municipi de Reus (Baix Camp) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edificació aïllada que es troba entre el Passeig de la Boca de la Mina i el camí Fondo de la Bassa Nova. És de planta rectangular amb un cos central i dues ales laterals. A l'angle oest de l'edifici destaca la torre, element més important de l'edifici. El cos central és de planta baixa i dos pisos, amb terrat a la catalana. Les ales laterals són de planta baixa i un pis amb coberta inclinada. Una escalinata salva el nivell del sòl i arriba a la planta baixa. La distribució de les obertures a la façana és ordenada i simètrica respecte als eixos principals. Les finestres són rectangulars amb pilastres adossades, capitells compostos, cornises i arcs carpanells rebaixats amb motllures. La torre puja un pis més amb planta octogonal i balcó perimetral en voladís, coberta amb escames de ceràmica vidriada combinant colors. Parets de maó estucats simulant obra vista i pedra a les cantonades. Hi ha balustres ceràmics. Fusta, persianes de llibret i torretes de pedra.

## Història

Datat per primera vegada el 1895. Fou construït per l'arquitecte Pere Caselles per encàrrec del comerciant i polític republicà Joaquim Navàs i Pedró, que aconseguí una gran fortuna amb la botiga oberta a la plaça del Mercadal. Navàs dedicà part de la seva fortuna a la construcció d'obres monumentals, com aquest mas o la Casa Navàs de la plaça del Mercadal. El mas passà a ser propietat de la Família Blasco, nebots de la muller del propietari, Josepa Blasco.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 387. ISBN 8486387655.
* 1 2 «Mas Navas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Suhr (Argòvia)

Suhr és un municipi del cantó d'Argòvia (Suïssa), situat al districte d'Aarau.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].

## Enllaços externs

* Suhr - Lloc web oficial
# Susana Rizo Gómez

Susana Rizo Gómez (Barcelona, 1972) és una escriptora i bibliotecària catalana.

## Biografia

Llicenciada en Història de l'Art i en Biblioteconomia i Documentació per la Universitat de Barcelona, ha estat guia en museus d'art contemporani i precolombí, i des de finals dels anys 1990 anys treballa al Consorci de Biblioteques de Barcelona.
Forma part de l'equip de col·laboradors de la pàgina web de literatura Zendalibros, i és autora de la novel·la Las vidas que te prometí, amb la qual va guanyar el 2018 la quarta edició del premi literari Feel Good, que organitzen la Fundació la Caixa i Plataforma Editorial., autora de La memoria del hielo (ed. Desnivel, 2021), i finalista a nombrosos concursos literaris.

## Referències

* 1 2 3 «La novel·la ‘Las vidas que te prometí’ de Susana Rizo guanya la quarta edició del Premi Feel Good. L'obra guanyadora tracta sobre l'amistat i la distància i s'ha imposat entre els 397 manuscrits presentats». VilaWeb, 09-11-2018. Arxivat de l'original el 01-08-2019.
* ↑ «La escritora Susana Rizo gana premio Feel Good con "Las vidas que te prometí"». El Periódico, 09-11-2018.
* ↑ «La escritora Susana Rizo gana premio Feel Good con "Las vidas que te prometí"». La Vanguardia, 09-11-2018.

## Enllaços externs

* «Susana Rizo». Edicions Desnivel.
# Mas de Ventura (Constantí)

El Mas de Ventura és una masia de Constantí (Tarragonès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Actualment en aquest mas es troben les oficines del polígon industrial de Constantí. És una hisenda molt gran que constitueix una partida de terra.
La masia és una de les més notables del terme per la seva magnitud. Havia estat fortificada i encara conserva les restes de les defenses. L'edifici presenta les característiques següents: té planta baixa, pis noble i golfes. Als dos costats de l'edifici hi ha sengles galeries emmarcades per arcs de mig punt que donen molta gràcia al conjunt i que són, juntament amb la petita església, els elements més destacables del conjunt. Aquesta porxada es troba col·locada al primer pis. El mas està tot ell arrebossat de calç. Presenta a la façana principal un rellotge de sol.
L'església està adossada al costat dret de la masia. Té un frontó que es recolza damunt quatre columnes estriades d'estil dòric. La capella va estar sota advocació de Nostres Senyor Jesucrist. Dins la capella actualment només hi ha un orgue bastant deteriorat.
Les primeres notícies del mas són del 1700.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas de Ventura». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Mas de Ventura». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Eduardo Alves da Silva

Eduardo Alves da Silva (nascut a Rio de Janeiro, Brasil el 25 de febrer del 1983), més conegut simplement com a Eduardo da Silva o Eduardo, és un futbolista brasiler amb passaport croat que actualment juga de davanter al FC Xakhtar Donetsk de la Lliga premier d'Ucraïna. da Silva, també juga per la selecció de Croàcia des del 2004.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». ESPN. Arxivat de l'original el 14 de maig 2010. [Consulta: 6 octubre 2018].

## Enllaços externs

* Perfil a ESPN Arxivat 2007-09-10 a Wayback Machine. (anglès)
* Eduardo da Silva a FootballDatabase (anglès)
# Springfield (Dakota del Sud)

Springfield és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 792 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Springfield tenia 792 habitants, 356 habitatges, i 218 famílies. La densitat de població era de 470,5 habitants per km².
Dels 356 habitatges en un 26,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,6% hi vivien parelles casades, en un 8,4% dones solteres, i en un 38,5% no eren unitats familiars. En el 33,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 14% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,22 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,77.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 22,5% entre 25 i 44, un 22,9% de 45 a 60 i un 23,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.464 $ i la renda mediana per família de 40.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.227 $ mentre que les dones 21.071 $. La renda per capita de la població era de 15.863 $. Entorn del 8,5% de les famílies i el 9,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Springfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Springfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sturges

«Sturges» té aquests significats:
* Jock Sturges
* John (Eliot) Sturges
* Preston Sturges
* Robert (Grice) Sturges
* (Thomas) "Tom" Sturges Watson
# Bassínovka

Bassínovka (en rus: Басиновка) és un poble de Baixkíria, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 133 habitants. Pertany al districte d'Arkhànguelskoie.

## Referències

* ↑ Единый электронный справочник муниципальных районов Республики Башкортостан — приложение в формате Excel Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine..
# Eduardo Albors

Eduardo Albors (València 1949) és un dissenyador industrial valencià. Va estudiar Arts Aplicades en l'acadèmia Peris-Torres, estudis que va combinar amb Ciències Empresarials.
La seua trajectòria professional va començar en 1972 amb la creació del grup de disseny Caps i Mans. Posteriorment es van unir a aquest estudi de disseny Jorge Lluna, Carlos Albert i José Juan Belda, encara que Jorge Lluna va optar per sortir-se'n del grup poc després. L'any 1984 el grup Caps i Mans es fusiona amb Enebecé creant el grup de disseny La Nave.
Ha treballat en diferents sectors industrials com il·luminació i mobiliari.
El seu fons documental es conserva a l'Arxiu Valencià del Disseny.

## Referències

* ↑ «Curriculum « Eduardo Albors». eduardoalbors.com. [Consulta: 24 octubre 2016].
* ↑ «Veinte años de diseño» (en castellà). Levante-emv.com, 16-01-2005. Arxivat de l'original el 2016-10-25. [Consulta: 24 octubre 2016].
* ↑ Internet, Unidad Editorial. «Diseño en crecimiento | Valencia | elmundo.es». www.elmundo.es. [Consulta: 24 octubre 2016].
* ↑ S.L., EDICIONES PLAZA,. «25 años sin La Nave». Cultur Plaza. [Consulta: 24 octubre 2016].
* ↑ «El fondo documental de Eduardo Albors se suma al Arxiu Valencià del Disseny». Culturplaza, 15-12-2020.

## Bibliografia

* Gimeno Martínez, Javier. Eduardo Albors. Disseny de producte. Universitat Jaume I, 2005.
# Jordi Arcarons i Armenteras

Jordi Arcarons i Armenteras (Vic, 6 de juny de 1962) és un antic pilot de motociclisme català. Especialista en proves de motocròs, començà a competir en campionats d'aquesta disciplina el 1980 acompanyant el seu germà gran, Toni Arcarons (diverses vegades Campió d'Espanya de motocròs). Més tard es passà a l'enduro i als raids africans i participà en competicions de motos aquàtiques, obtenint nombrosos èxits en totes aquestes modalitats.
Un cop retirat de la competició el 2004, s'ha mantingut vinculat al món del motor com a assessor i entrenador de pilots de raids dins l'equip KTM-Repsol. També fundà una escola de motocròs i una empresa dedicada a l'organització, formació i assessorament de viatges d'aventura amb moto, quad i 4x4.

## Palmarès

Jordi Arcarons guanyà tres vegades el Campionat d'Espanya d'enduro (el 1986 i 1988 en categoria Superiors i el 1989 en 125cc). El 1986, a més, aconseguí la medalla d'or als ISDE celebrats a Itàlia. Pel que fa a les motos aquàtiques, en guanyà la Copa del Món de Raids en la categoria de 785 cc el 1998, motiu pel qual rebé la medalla de bronze al Mèrit Motonàutic de la Federació Catalana.
Fou la modalitat dels raids la que més va cultivar, tot participant en 17 edicions del Ral·li Dakar entre el 1988 i el 2011 durant les quals hi aconseguí la segona posició en quatre ocasions (1994-1996 i 2001) i la tercera en dues (1992-1993). El 2003 hi competí en la categoria de cotxes amb un BMW X5. A banda, cal destacar també els següents èxits dins aquesta especialitat:
* 4 Campionats estatals de raids:
** 4T: 1987 a 1989
** Scratch: 1992
* 2 victòries a la Baja Aragón (1988 i 1991)
* 2 victòries al Ral·li de l'Atles (1993 a 1994)
* 1 victòria al Master Rally (1996)
* 1 victòria al Ral·li de Dubai (1997)

### Resultats al Ral·li Dakar

Arcarons va participar en 17 edicions del Ral·li Dakar.
| Any | Motocicleta | Posició | Etapes |
| 1988 | Merlin | 31è | 0 |
| 1989 | Suzuki DR Big | Retirat | 0 |
| 1990 | Cagiva Elefant 900 | 7è | 2 |
| 1991 | Cagiva Elefant 900 | 5è | 2 |
| 1992 | Cagiva Elefant 900 | 3r | 1 |
| 1993 | Yamaha YZE 850T | 3r | 6 |
| 1994 | Cagiva Elefant 900 | 2n | 5 |
| 1995 | Cagiva Elefant 900 | 2n | 2 |
| 1996 | KTM LC4 | 2n | 3 |
| 1997 | KTM LC4 | Retirat | 1 |
| 1998 | KTM LC4 | 6è | 1 |
| 1999 | KTM LC4 | 4t | 1 |
| 2000 | KTM LC4 | Retirat | 1 |
| 2001 | KTM LC4 660R | 2n | 1 |
| 2002 | KTM LC4 660R | 7è | 0 |
| 2003 | KTM LC4 660R | Retirat | 0 |
| 2011 | KTM 450 Rally | 41è | 0 |
* ↑ Primer classificat a la categoria dels 500cc

## Referències

* 1 2 3 4 Rovira, Miquel. «Jordi Arcarons Armenteras». enciclopedia.cat. GEC - Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 9 febrer 2016].
* ↑ Egea, Alfonso; Ramos, Javier; Izquierdo, Maria Vanessa; Murillo, Juan José; García, Óscar. «Jordi Arcarons». A: Fraile, Maria José (Directora). Atlas visual de los deportes (en castellà). Vol. 5. L'Eliana: Producciones Editoriales Clannad, 2000, p. 45. ISBN 84-95664-05-4.
* ↑ «Jordi Arcarons» (en castellà). baja-aragon.com. [Consulta: 14 gener 2018].

## Enllaços externs

* Vídeo de l'Enduro del Segre de 1990 amb entrevista a Jordi Arcarons
# Takaroa

Takaroa és un atol de les Tuamotu, a la Polinèsia Francesa. És el cap de la comuna de Takaroa i forma part del grup d'illes del Rei Jordi. Està situat al nord de l'arxipèlag, a 9 km al nord-est de l'extrem de Takapoto i a 575 km al nord-est de Tahití.

## Geografia

És un atol ovalat de 24 km de llarg i 8 d'ample, amb una superfície total de 113 km². La llacuna interior es comunica amb l'oceà per un pas de 3 m de profunditat.
La vila principal és Teavaroa que ocupa tot un illot. Disposa d'un aeròdrom situat a 2 km. La població total era de 1.003 habitants al cens del 2002. Un 90% dels habitants són mormons i compten amb un temple construït el 1891. També s'hi troben restes de diversos temples polinesis (maraes). L'activitat principal és el comerç de nacre i perles negres.

## Història

El nom Takaroa vol dir «mentó llarg». Altres noms històrics són Taka-Pua, Tioka i Taaroa. L'anglès John Byron, el 1765, el va anomenar Coral Island.
# Estanislao Argote Salaberría

Estanislao Argote Salaberría (nascut el 21 d'octubre de 1956) és un futbolista basc retirat que va jugar d'extrem esquerre.

## Carrera de club

Nascut a Zarautz, Guipúscoa, Argote va començar a jugar a futbol amb el Zarautz KE local, unint-se als veïns bascos de l'Athletic Club el 1975. Va passar gairebé dues temporades completes amb el filial, i va debutar amb el primer equip el 2 d'octubre de 1977 jugant la victòria completa per 1-0 a casa contra l'Atlètic de Madrid, poc abans del seu 21è aniversari.
En la seva primera temporada, Argote va marcar 11 gols a la Lliga en 28 partits, ajudant a aconseguir el tercer lloc final. Va formar un trio ofensiu eficient amb Dani i Manuel Sarabia, també preparats al club; quan l'Athletic va guanyar lligues consecutives la 1983–84, va participar en 65 partits combinats, marcant deu vegades.
A partir del 1984, Argote va aparèixer de manera intermitent a l'Athletic per lesions. Al final de la campanya 1986–87, va patir una lesió a la cama que el va deixar fora de joc durant diversos mesos; en el moment de la seva lesió, l'equip estava quart a la taula, però finalment va acabar en la 13a posició.
Després de 332 partits de primera divisió amb l'Athletic, en 13 anys, Argote va reincorporar-se al seu primer club de futbol Zarautz, a la quarta divisió per primera vegada en la seva història. Es va jubilar al cap d'un any, amb gairebé 35 anys.

## Carrera internacional

Argote va jugar dues vegades amb Espanya, ambdós partits es van produir el desembre de 1978: el dia 13, va començar com a titular en la victòria per 5-0 contra Xipre per a les fases de classificació per a la UEFA Euro 1980, a Salamanca. Una setmana més tard, va jugar la primera meitat d'una derrota amistosa per 0-1 amb Itàlia, a Roma.

## Vida personal

Argote era un excel·lent acordionista. De fet, poc després de guanyar el campionat de lliga de 1982–83, va gravar un disc que va tenir un èxit relatiu al País Basc.
A Argote també li agradava jugar al golf, un esport en aquella època poc habitual entre els futbolistes. En la seva infantesa, va ser caddie al camp de golf de la seva ciutat natal.

## Palmarès

* La Lliga: 1982–83, 1983–84
* Copa del Rei: 1983–84
* Supercopa d'Espanya: 1984

## Referències

* ↑ «El Athlétic pierde a Argote para la Liga» (en castellà), 16-04-1987. [Consulta: 15 març 2010].
* ↑ «1–0: Los jóvenes "Kubala-Boys" vendieron cara su piel» (en castellà), 22-12-1978. [Consulta: 5 abril 2017].
* ↑ «El ídolo de Malaika: Estanislao Argote» (en castellà). Mi Athletic. [Consulta: 21 agost 2010].

## Enllaços externs

* Estanislao Argote Salaberría a BDFutbol
* Estanislao Argote Salaberría a National-Football-Teams.com (anglès)
* Estadístiques a Eu-Football
# Giancarlo Cruder

Giancarlo Cruder (Tarcento, 23 de novembre de 1947) és un polític i empresari italià del sector bancari. Membre de la Unió dels Demòcrates Cristians i de Centre, fou vicealcalde i regidor de l'ajuntament de Tarcento, conseller regional de Friül-Venècia Júlia i president regional de 1996 a 1998.

## Referències

* Detalls biogràfics
| Precedit per: Sergio Cecotti | Presidents de Friül-Venècia Júlia 1996 - 1998 | Succeït per: Roberto Antonione |