OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Giro del Cap

El Giro del Cap és una cursa ciclista per etapes que es disputà a Sud-àfrica durant els primers dies de març. La primera edició es disputà el 1992 i del 2005 al 2009 formà part del circuit continental UCI Àfrica Tour, amb una categoria 2.2. El 2009 la cursa es reconvertí en una challenge, amb 4 curses independents. El 2010 es va disputar per darrera vegada. Andrew MacLean i David George, amb quatre victòries, foren els ciclistes que més vegades guanyaren la cursa.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1992 | Andrew MacLean | | |
| 1993 | Andrew MacLean | Willy Engelbrecht | Mikhaïl Teteriuk |
| 1994 | Andrew MacLean | | |
| 1995 | Michael Andersson | | |
| 1996 | Scott Mercier | Andrew MacLean | Serguei Ivanov |
| 1997 | Andrew MacLean | Matthew White | Paul Brosnan |
| 1998 | Timothy David Jones | Harald Morscher | Salvatore Commesso |
| 1999 | Davy Dubbeldam | David George | Nicolas White |
| 2000 | Nicolas White | Kosie Loubser | Jac-Louis Van Wyck |
| 2001 | Piotr Chmielewski | Nicolas White | Lubor Tesar |
| 2002 | David George | Daniel Spence | Piotr Chmielewski |
| 2003 | David George | Darren Lill | Jacobus Odendaal |
| 2004 | David George | Neil MacDonald | Lubor Tesar |
| 2005 | Tiaan Kannemeyer | Ryan Cox | David Kopp |
| 2006 | Peter Velits | David George | Ryan Cox |
| 2007 | Alexandr Èfimkin | Félix Cárdenas | David George |
| 2008 | Christian Pfannberger | Christopher Froome | Jacques Van Rensburg |
| Any | Challenge 1 | Challenge 2 | Challenge 3 | Challenge 4 |
| 2009 | Robert Hunter | Christopher Froome | Steven Cummings | Arran Brown |
| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2010 | David George | Kevin Evans | Burry Stander |

## Referències

* ↑ Jean-François Quénet «Giro del Capo changes format for 2009». Cycling News. Future Publishing Limited, 27-02-2009 [Consulta: 7 desembre 2012].
* 1 2 «Giro del Capo (Afs) - Cat.2.2». [Consulta: 2 gener 2023].
* ↑ «No Giro del Capo in 2011». Crank Cycling News, 23-11-2010 [Consulta: 7 desembre 2012]. Arxivat 21 de maig 2011 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Nengone (llengua)

Nengone és una llengua austronèsia parlada majoritàriament a l'àrea tradicional de Nengone, a les ille de Maré i Tiga, a les illes Loyauté, Nova Caledònia. Té 8,700 parlants nadius i l'estatut de llengua regional de França. Aquest estatut implica que els alumnes poden fer una prova opcional en batxillerat a Nova Caledònia mateix o a la França metropolitana. Com les altres llengües canac és regulat actualment per l'"Académie des langues kanak", fundada oficialment en 2007.
Se'n considera un dialecte l'Iwateno, llengua cerimonial utilitzada per a dirigir-se als caps de la tribu.

## Referències

* ↑ Fitxa del Nengone a Ethnologue
* ↑ Només cinc de les 29 llengües canac (en l'informe Cerquilini de 1999 o 40 segons l'Acadèmia de les Llengües Canac) tenen aquest estatut: Drehu (illa de Lifou), Nengone (illa de Maré), A'jië (al voltant de Houaïlou), Paicî (al voltant de Poindimié) i Xârâcùù (vora Canala i Thio).
# Gran robatori d'or de 1855

El gran robatori d'or va tenir lloc en la nit del 15 de maig de 1855 mentre tres bancs londinencs transportaven lingots i peces d'or des de l'estació de London Bridge cap a París via el South Eastern Railway. En total 91 quilos d'or, d'un valor de 12.000 £ (l'equivalent d'entre 2,6 i 4 milions de lliures al començament del segle XXI) van ser robats entre Londres i Folkestone, on havien de ser embarcats en un vaixell per fer cap, a través de la Mànega al port de Boulogne-sur-Mer.
La banda responsable del robatori va ser desmantellada a conseqüència de la detenció d'Edward Agar i d'un dels seus còmplices mentre intentaven fer passar un fals xec, cosa que va permetre arribar fins a William Pierce amb qui Agar havia muntat l'operació.
Aquesta història va inspirar lliurement la novel·la The Great Train Robbery de Michael Crichton, apareguda l'any 1975, i la pel·lícula, The First Great Train Robber (1979).
# Gotō Yūjō

Gotō Yūjō (província de Minu, 1440 - 20 de juny de 1512) va ser un treballador del metall i un mestre espaser del període Muromachi, i el creador de la família Goto Shirobe.

## Biografia

Gotō Yūjō neix el 1440, fill de Goto Mototsuna, i es creu que descendent de Toshihito Fushiwara. El seu nom era Masao, el seu nom d'infància Keiko-Maru i el seu nom comú Shirobei. Sembla que Yujo agafa el nom després d'internar-se en un sacerdoci budista, una teoria diu que el sacerdot es deia Yujo Hoin. Va tenir dos fills, Hikoshiro (mort jove), i Munenori que agafa el relleu a la família Goto.
Originari de la província de Mino. Segons la llegenda de la família Goto, va servir com a soldat del shogun Yoshimasa Ashikaga, però, als 18 anys va ser empresonat per les calúmnies dels seus companys, als guàrdies de la presó els va demanar una espasa curta i un préssec, i va tallar 14 vaixells mikoshi i 63 micos, quan Yoshimasa va veure el que havia fet va quedar impressionat i el va alliberar i va ordenar que emprengués el muntatge d'espases. La família Ashikaga li va donar 300 ciutats a Sakamoto, província d'Omi, nomenat Jugoi, i Emonfu per l'emperador Gohanazono. Mor de malaltia el 7 de maig de 1512, mor a l'edat de 73 anys i és enterrat al temple Jobon-Rendai-ji, de la Secta Shingon.

## Obra

Cap de les obres de Gotō Yūjō està autografiada, i la majoria d' elles són obres mestres sense signar. Sovint estan fetes d'or o shakudo d'alta qualitat amb dissenys com ara dracs i lleons tallats, talles d'alta qualitat amb semblança a un peix, basades en esbossos de l'artista Motonobu Kano. Les talles de Yujo utilitzaven patrons detallats per crear un efecte decoratiu dins d'un cert estàndard d'accessoris d'espasa, i des d'aleshores, han estat una influència important no només en la família Goto d' Obanza i Budoza durant 17 generacions, sinó també en el treball del metall durant el període Edo.

## Referències

* ↑ «The head family of Gotou». [Consulta: 7 febrer 2024].
* 1 2 «後藤祐乗» (en japonès). Yujo Goto, 23-08-2019.
# Gotóvitski

Gotóvitski (en rus: Готовицкий) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 5 habitants. Pertany al districte municipal de Saràtov.

## Referències

* ↑ «О преобразовании Соколовского, Михайловского, Краснооктябрьского, Вольновского, Дубковского, Расковского, Усть-Курдюмского, Александровского муниципальных образований Саратовского муниципального района Саратовской области, муниципального образования "Город Саратов" и внесении изменений в некоторые законодательные акты Саратовской области от 25 ноября 2021 - docs.cntd.ru». Arxivat de l'original el 2021-12-27.
* ↑ «Карта села Александровки в Саратовской области с улицами и номерами домов». mapdata.ru. Arxivat de l'original el 2020-10-17. [Consulta: 30 març 2020].
# Golendukhino

Golendukhino (en rus: Голендухино) és un poble de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 294 habitants.

## Referències

* ↑ Статья об открывшемся новом ФАПе в посёлке Белоречка
* ↑ «Поселок Басьяновский» (en rus). Информация о Свердловской области. Свердловская областная универсальная научная библиотека им. В. Г. Белинского. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Об отнесении рабочего поселка Басьяновский, расположенного на территории Верхнесалдинского района, к категории сельских населенных пунктов к виду поселок, Закон Свердловской области от 21 июля 2004 года №54-ОЗ». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2018-04-23. [Consulta: 22 abril 2018].
# Grigori Fedotov

Grigori Fedotov (Noguinsk, 11 d'abril de 1916 $^{(Julià)}$ - Moscou, 8 de desembre de 1957) fou un futbolista rus de la dècada de 1930.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de PFC CSKA Moscou.

## Referències

* ↑ Grigory Fedotov: The Shalyapin of Russian Football a russianfootballnews.com
* ↑ Perfil a worldfootball
# Nana Ichise

Nana Ichise (市瀬 菜々, 4 d'agost de 1997) és una futbolista japonesa.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 2017. Va disputar 15 partits amb la selecció del Japó. Ha disputat Copa del Món de 2019.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 2017 | 6 | 0 |
| 2018 | 9 | 0 |
| Total | 15 | 0 |

## Referències

* ↑ 2017, 2018 Japan Football Association(japonès)

## Enllaços externs

* Nana Ichise, Fitxa a Soccerway
# Nicholas Pileggi

Nicholas Pileggi (Nova York, 22 de febrer de 1933) és un escriptor i guionista italoamericà, sobretot conegut per haver escrit el llibre Wiseguy.
Va començar la seva carrera com a periodista. Va tindre sempre un gran interès per la màfia, mitjançant la qual cosa va desenvolupar habilitat i intuïció per a escriure llibres com ara Wiseguy i Casino. Aquest darrere i Un dels nostres han estat adaptats a la pantalla gran pel director Martin Scorsese. Pileggi també va escriure el guió per a la pel·lícula City Hall.
És així mateix l'autor del llibre Blye: Private Eye. Pileggi és el productor executiu de la pel·lícula American Gangster, dirigida per Ridley Scott.

## Referències

* ↑ Adams, Tim «Nicholas Pileggi: the mob, Nora Ephron's death and Vegas». , 03-02-2013.
* ↑ Vlastelica, Ryan «Goodfellas turned Wiseguy's simple prose into cinematic gold». AV Club, September 18, 2015.
* ↑ «BLYE, PRIVATE EYE: The Real World of the Private Detective by Nicholas Pileggi». Kirkus Reviews. [Consulta: 31 gener 2016].
# Greenup

* Per a altres significats, vegeu «Greenup (Kentucky)».
Greenup és una vila dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 1.532 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Greenup tenia 1.532 habitants, 692 habitatges, i 393 famílies. La densitat de població era de 347,9 habitants/km².
Dels 692 habitatges en un 24% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,8% hi vivien parelles casades, en un 9,5% dones solteres, i en un 43,2% no eren unitats familiars. En el 38,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 23,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,13 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,81.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,3% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 24,3% entre 25 i 44, un 20,1% de 45 a 60 i un 26,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.375 $ i la renda mediana per família de 36.902 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.596 $ mentre que les dones 19.013 $. La renda per capita de la població era de 18.179 $. Aproximadament el 9,1% de les famílies i el 13,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Greenup». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Greenup». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Greenup (Kentucky)

Greenup és una població dels Estats Units a l'estat de Kentucky. Segons el cens del 2000 tenia 1.198 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Greenup tenia 1.198 habitants, 478 habitatges, i 321 famílies. La densitat de població era de 585,5 habitants/km².
Dels 478 habitatges en un 24,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54% hi vivien parelles casades, en un 11,7% dones solteres, i en un 32,8% no eren unitats familiars. En el 31% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,27 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,5% tenia menys de 18 anys, un 10,2% entre 18 i 24, un 30,1% entre 25 i 44, un 22,8% de 45 a 60 i un 18,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.158 $ i la renda mediana per família de 41.548 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.750 $ mentre que les dones 23.036 $. La renda per capita de la població era de 15.926 $. Entorn del 6,2% de les famílies i el 10,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Greenup». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Greenup». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Guillem Raimon

Guillem Raimon o Guilhem Raimon (segle xiii) és el nom d'un trobador o, més probablement, d'un joglar, actiu a Itàlia durant la segona meitat del segle xiii, on hauria obtingut o presumit de l'epítet de "rei dels joglars".
El nom de Guillem Raimon apareix en un manuscrit (H), mentre que en un altre (P) apareix Raimon Guilhem. Segons Chabaneau, seria la mateixa persona, a qui atribueix quatre tençons o intercanvis de coblas. Tanmateix Bartsch i Bertoni no aproven aquesta identificació. Els dos trobadors van ser actius a la cort Este, un dels quals, Raimon Guillem, el trobem aquí en un intercanvi de coblas amb Ferrarino Trogni de Ferrara. En canvi, Guilhem Raimon apareix, també a la cort d'Este, en un intercanvi de coblas en una tençó amb un tal Aimeric (potser Aimeric de Peguilhan). El Raimon Guillem que va fer les tençons amb Ferrarino, explica Bertoni, se situa cronològicament a finals del segle xiii, mentre que l'altre, Guillem Raimon, que va fer les tençons amb Aimeric, se situaria probablement a principis del XIII: gairebé un segle de diferència l'un de l'altre.
Pel que fa a la cronologia de l'activitat del trobador, els diferents autors ofereixen conjectures sense evidències documentals. Si Bertoni acostuma a situar-lo a principis del segle xiii, Paden, en canvi, col·loca Guillen Raimon a la cort Este després del 1260.

## Referències

* ↑ Chabeneau, 1885, p. 151.
* ↑ Chabaneau, 1885, p. 151.
* ↑ Bertoni, 1915, p. 126.

## Vegeu també

* Llista de trobadors i trobairitz

## Bibliografia

* Bertoni, Giulio. I Trovatori d'Italia: Biografie, testi, tradizioni, note (en italià). Mòdena: Umberto Orlandini, 1915. «Reeditat per Società Multigrafica Editrice Somu el 1967»
* Chabaneau, Camille. Les biographies des troubadours en langue provençale (en francès). Tolosa de Llenguadoc: Privat, 1885.
# Guàrdia Nacional de Tunísia

La Guàrdia Nacional de Tunísia és una organització paramilitar estatal, creada el 8 d'octubre de 1956, que es dedica a funcions de protecció civil, operacions menors, i trànsit rodat, i fins i tot disposa d'un cos especialitzat de contraterrorisme. El seu quarter general és a Tunis prop de l'aeroport Internacional de Tunis-Cartago, barri de l'Aouina. El nombre dels seus efectius és de 120.000 persones. Ha rebut diverses acusacions de tortura als detinguts.
# Bodianus opercularis

Bodianus opercularis és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig i el Golf d'Aqaba fins a Madagascar i Maurici.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Guichenot, A. 1847. Description de deux nouvelles espèces de Cossyphes. Rev. Zool. v. 10: 282-284.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Asplenium anceps

Asplenium anceps és una espècie de falguera diploide de la família Aspleniaceae i un dels ancestres de les falgueres que formen el complex trichomanes. És un endemisme macaronèsic propi de les Canàries, Madeira i Açores.

## Característiques

Les seves frondes són coriàcies, com de plàstic, i el raquis és molt gruixut, de color marró rogenc brillant i està recorregut en tota la seva extensió per tres ales, dues a la seva cara superior que dibuixen un solc i una tercera a la seva cara inferior, que és característica i exclusiva d'aquesta espècie, ja que a totes les altres espècies del complex trichomanes els manca aquesta ala. Una característica típica d'aquesta falguera, que comparteix amb tots els seus descendents híbrids (Asplenium azoricum, Asplenium azomanes i Asplenium X tubalense), és l'existència d'una petita aurícula a la base de les pinnes mitjanes i inferiors dirigida cap a l'àpex de la làmina amb un o dos sorus al seu revers.

## Hàbitat

Creix a l'ombra dels boscos de laurisilva i de pinedes d'alta muntanya entre les pedres de les parets i les encletxes de roques volcàniques orientades cap al nord i nord-oest, damunt un substrat de molses i líquens.

## Distribució

Endemisme macaronèsic present exclusivament als tres arxipèlags més septentrionals de la regió macaronèsica (Illes Açores, Illa de Madeira i Illes Canàries).

## Híbrids

* Asplenium azoricum: híbrid alotetraploide per encreuament entre A. anceps i un exemplar del complex trichomanes.

## Referències

* ↑ «BioLib: Biological library - Asplenium anceps». [Consulta: 24 setembre 2022].
* ↑ «IUCN Red List of Threatened Species - Asplenium anceps».

## Enllaços externs

* Fitxa de l'Asplenium anceps a les Illes Açores Arxivat 2012-03-04 a Wayback Machine.
* Asplenium anceps a la Llista Roja de la Flora Vascular Espanyola Arxivat 2009-12-14 a Wayback Machine.
# Rocamora (Argençola)

* Per a altres significats, vegeu «Castell de Rocamora».
Rocamora, a vegades anomenat Rocamora d'Argençola, és un nucli de població del municipi d'Argençola, comarca de l'Anoia.
Està situat a la vall de Rocamora, a ponent d'Argençola, a la dreta del torrent del Molí citat el 1138. El 1360 tenia 18 focs. Era propietat del monestir de Montserrat. El 1857 s'incorporà al municipi d'Argençola. El padró del 2005 donava per a Rocamora un total de 8 habitants.
Prop de Rocamora, en un turó boscós, hi ha les restes d'una fortificació, coneguda com a Sant Jaume de Viladaspis, que podria correspondre a l'antic castell de Rocamora, poc documentat. Tenia planta rectangular i només es conserva una part del mur occidental. Sota la fortificació hi ha restes d'alguns habitatges. Prop seu possiblement hi havia la primitiva església de Sant Jaume, posteriorment traslladada al pla. L'accés és complicat, ja que no hi ha cap camí que hi condueixi.
Al poble hi ha la capella de Sant Jaume de Rocamora documentada des del segle xi. Fou parròquia independent fins al segle XV i després passà a ser sufragània de Bellmunt de Segarra a causa del despoblament del lloc. L'actual edifici sembla del segle xvii. La restauració de l'edifici fou inaugurada l'any 1991 pel bisbe de Solsona Antoni Deig. És una capella d'una sola nau, portal de llinda recta, amb motllura, i un campanar d'espadanya.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Rocamora (Argençola)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 5 6 poblesdecatalunya.cat, Fortificació de Viladaspis (castell de Rocamora)
* 1 2 3 4 poblesdecatalunya.cat, Sant Jaume de Rocamora (Argençola)
* ↑ Placa a la Capella de Sant Jaume (Rocamora d'Argençola)

## Enllaços externs

* «Rocamora (Argençola)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# La revenja d'Ullal Blanc

La revenja d'Ullal Blanc (títol original: Zanna Bianca alla riscossa) és una pel·lícula italiana dirigida per Tonino Ricci, estrenada el 1974. Ha estat doblada al català.

## Argument

Dos fora de la llei posen una emboscada a un cercador d'or. Ganxo Blanc, el seu gos llop, aconsegueix escapar-se i va a alertar Burt, el seu soci. Quan aquest arriba al lloc, és ja massa tard. Decidit a venjar el difunt, Burt es disposa, en primer lloc, a usurpar la seva identitat.

## Repartiment

* Maurizio Merli: Burt Halloway
* Henry Silva: mr Nelson
* Renzo Palmer: el sergent
* Gisela Hahn: Katie
* Benito Stefanelli: Jackson
* Donald O'Brien: Caroll
* Luciano Rossi: Bailey
* Sergio Smacchi: Ben Dover

## Referències

* ↑ esadir.cat. La revenja d'Ullal Blanc. esadir.cat.
* ↑ «Zanna Bianca alla riscossa». The New York Times.
# La Coromina

«La Coromina» té aquests significats:
* La Coromina (Biosca)una masia al terme municipal de Biosca (la Segarra)
* La Coromina (Cardona), entitat de població al municipi de Cardona
* La Coromina (Gurb), masia a Gurb (Osona)
* La Coromina (Oristà), masia d'Oristà (Lluçanès)
* La Coromina (Sant Martí del Clot), xalet al disseminat de Sant Martí del Clot de (la Vall de Bianya, la Garrotxa)
* La Coromina (Sant Martí de Llémena) al Gironès
* La Coromina (Tavertet), masia a Tavertet (Osona)
* La Coromina (Torelló), monument al municipi de Torelló (Osona)
* La Coromina (Vall del Bac), antic casal al terme municipal de la Vall de Bianya (Garrotxa)
# Lagoa

Lagoa és el nom dels següents llocs:
Lagoa vol dir 'llac' en portuguès.
* Municipis de Portugal:
** Lagoa, a l'illa de São Miguel
** Lagoa, a la regió d'Algarve
* Brasil:
** Lagoa (Rio de Janeiro), districte de la zona sud de Rio de Janeiro
# Langur llistat

El langur llistat (Presbytis femoralis) és una espècie de primat de la família dels cercopitècids. Viu a la península de Malaca i l'illa indonèsia de Sumatra. Està amenaçat per la pèrdua d'hàbitat. Se'n reconeixen tres subespècies: femoralis (subespècie nominotípica), robinsoni i percura. Tanmateix, la taxonomia d'aquesta espècie és complexa i discutida. Anteriorment incloïa P. natunae, P. siamensis i P. chrysomelas com a subespècies. En altres classificacions, totes elles (incloent-hi P. femoralis) eren classificades com a subespècies de P. melalophos. És un animal diürn que s'alimenta de fruita.

## Referències

* 1 2 Nijman, V., Geissman, T. i Meijaard, E. Presbytis femoralis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 12-12-2008.
* 1 2 Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 171. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* ↑ Brandon-Jones, D., Eudey, A. A., Geissmann, T., Groves, C. P., Melnick, D. J., Morales, J. C., Shekelle, M. i Stewart, C.-B. 2004. Asian primate classification. International Journal of Primatology 25(1): 97-164.(anglès)
# Langur gris meridional

El langur gris meridional (Semnopithecus priam) és un mico del Vell Món. Igual que els altres langurs grisos, es tracta d'una espècie folívora. Viu al sud-est de l'Índia i a Sri Lanka. És una de les diverses espècies del gènere Semnopithecus que foren anomenades en honor de personatges de la Ilíada, juntament amb Semnopithecus hector i Semnopithecus ajax. N'hi ha dues subespècies: Semnopithecus priam thersites, de Sri Lanka i els Ghats Occidentals (Índia), i Semnopithecus priam priam, que viu en una zona que s'estén d'Andhra Pradesh a Tamil Nadu.

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 175. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)