OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Grau alcohòlic

La graduació alcohòlica o grau alcohòlic volumètric d'una beguda alcohòlica és el percentatge d'alcohol (etanol) mesurat a la temperatura de 20 °C. Es tracta d'una mesura de concentració percentual en volum.
A l'etiquetatge es parla de graus o de per cent: 13,5° o 13,5% d'alcohol, o sigui 135 ml d'etanol per litre.
En les etiquetes de les begudes alcohòliques, el grau alcohòlic volumètric s'indica mitjançant l'ús de la paraula «alcohol» «alc.», seguida per «% vol.». De vegades es va servir l'abreviació ABV, de l'anglès alcohol by volume. A la Unió Europea, és una de les mencions obligatòries en l'etiquetatge de begudes.
La mescla de begudes alcohòliques amb refrescos no alcohòliques en rebaixa la graduació alcohòlica total. Al vi de porto i vins licorosos semblants, per contra, s'afegeix aiguardent, per pujar-ne el grau alcohòlic. A l'origen es feia així per facilitar-ne el transport i la conservació sense viciar-se.
Les begudes es diferencien per la graduació alcohòlica, no pel tipus d'alcohol, que és sempre etanol. Les begudes fermentades com la cervesa i el vi poden atènyer fins a 15% d'alcohol.
Begudes destil·lades oscil·len entre els 15 i els 45 graus, amb excepcions, com ara l'absenta que en conté entre 70 i 90% i que a l'estat pur és imbevible. L'etanol pur, entre 96% i 99,5% es ven com a primera matèria per a la indústria alimentària, cosmètica o farmacèutica. Com a alcohol desnaturalitzat serveix d'antisèptic, dissolvent o combustible, en aquest cas s'hi afegeixen components per fer-lo inepte per al consum humà.

## Referències

* ↑ Handbook of alcoholic beverages : technical, analytical and nutritional aspects (en anglès). Chichester, West Sussex, England: John Wiley & Sons, 2011, p. 937. ISBN 978-0-470-97652-4.
* ↑ «Regulation (EU) No 1169/2011 of the European Parliament and of the Council of 25 October 2011 on the provision of food information to consumers,» (en anglès). Unió Europea, 12-11-2011. [Consulta: 12 febrer 2023].
* ↑ Garrido, Pedro. «Etiquetatge de la cervesa». Departament d'Agricultura, ramaderia, Pesca i Alimentació, 01-03-2018.
* ↑ «porto». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 12 febrer 2023].
* ↑ «Hochprozentiger Alkohol: Das sind die härtesten Getränke [Alta concentració d'alcohol: heusaquí les begudes més fortes]» (en alemany). Trinkgut Getränkeeinzelhandel. Arxivat de l'original el 2023-02-12. [Consulta: 12 febrer 2023].
* ↑ «alcohol desnaturalitzat». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 12 febrer 2023].

## Enllaços externs

* «Prevenció. Alcohol». Canal Salut - Generalitat de Catalunya.
# Glinka

* No s'ha de confondre amb Mikhaïl Glinka.
Glinka (en ucraïnès: Глінка) és un poble de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna, que el 2014 tenia 646 habitants. Pertany al districte rural de Saki.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утверждённые приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Lajos Grendel

Lajos Grendel (Levice, 6 d'abril de 1948 - Bratislava, 18 de desembre de 2018) va ser un escriptor pertanyent a la minoria hongaresa d'Eslovàquia. Un dels autors més destacats de la literatura hongaresa actual. professor universitari i un dels fundadors de l'Editorial Kalligram, que edità llibres en hongarès i eslovac. President del Pen Club d'Eslovàquia entre 1997 i el 2000. La seva primera obra important, Revenja (1981, Éleslövészet), va suposar una ruptura radical amb la literatura hongaresa d'Eslovàquia realitzada fins al moment. En les seves obres reflecteix de manera irònica la vida de la petita burgesia hongaresa de províncies a Eslovàquia, a través de la història. Estan plenes d'elements surrealistes i juga contínuament amb l'absurd. Els seus llibres estan traduïts a l'eslovac, francès, italià, anglès, alemany i polonès.

## Obres

* Infidels (1979, Hűtlenek)
* Revenja (1981, Éleslövészet. Nem(zetiségi) antiregény, novel·la)
* Rufián (1982, Galeri, novel·la)
* Engranatges (1985, Áttételek, novel·la)
* Contingut de maletes (1987, Bőröndök tartalma)
* Ruptures (1989, Szakítások, novel·la)
* Teseu i la vídua negra (1991, Thészeusz és a fekete özvégy, novel·la)
* Les campanes d'Einstein (1992, Einstein harangjai, novel·la)
* Diari del meu mal humor (1992, Rossz kedvem naplója)
* Sacrifici de la reina (1996, Vezéráldozat, narracions)
* I arribarà el seu país (1996, És eljön az Ő országa, novel·la)
* La meva pàtria, Absurdistán (1998, Hazám, Abszurdistán, assajos)
* Fossa comuna (1999, Tömegsír, novel·la)
* Històries belles (2001, Szép históriák, narracions)
* Aquí, a New Hont (2001, Nálunk, New Hontban)
* La tristesa de la llibertat (2002, A szabadság szomorúsága, narracions)
* El rei Matías en New Hont (2005, Mátyás király New Hontban, novel·la)

## Premis

* 1986 — Premi Imre Madách
* 1982 — Premi de l'Associació d'Escriptors Eslovacs
* 1990 — Premi Attila József
* 1995 — Premi Milà Füst
* 1997 — Premi Imre Madách
* 1997 — Premi Endre Ady
* 1998 — Premi Tibor Déry
* 1999 — Premi Kossuth
* 2005 — Premi de la Companyia d'Escriptors (pel rei Maties a New Hont)
* 2006 — Premi Giuseppe Acerbi (per les campanes d'Einstein)
* 2006 — Premi Alfonz Talamon

## Enllaços externs

* Irodalom kontextusban
* Fundació Hongaresa del Llibre, HUNLIT Arxivat 2022-07-07 a Wayback Machine.
* Kortárs magyar írók 1945-97
* Szlovákiai Magyar Írók Társasága

## Referències

* ↑ «Zomrel spisovateľ a bývalý šéfredaktor Lajos Grendel» (en eslovac). O médiách, 18-12-2018. [Consulta: 7 agost 2022].
* ↑ «Vo veku 70 rokov zomrel spisovateľ Lajos Grendel» (en eslovac). Teraz, 19-12-2018. [Consulta: 7 agost 2022].
* ↑ «Writer Lajos Grendel passed away» (en anglès). Magyar Művészeti Akadémia, 04-01-2019. [Consulta: 7 agost 2022].
# Farlowella colombiensis

Farlowella colombiensis és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 16 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Orinoco.

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. & R. S. Eigenmann. 1889. Preliminary notes on South American Nematognathi. II. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 2: 28-56.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eigenmann, C. H. i L. Vance 1917: Some species of Farlowella. Annals of the Carnegie Museum v. 11 (núms. 1-2): 297-303, Pls. 29-31.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Retzer, M. E. i L. M. Page 1997: Systematics of the stick catfishes, Farlowella Eigenmann & Eigenmann (Pisces, Loricariidae). Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia v. 147: 33-88.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Denominació OTAN

Les denominacions OTAN són criptònims per a equipament militar del bloc de l'Est (la Unió Soviètica així com els països del Pacte de Varsòvia i la Xina). La seva funció és proporcionar denominacions clares i fàcilment compreses en anglès i per tots els aliats de l'OTAN. Això es feu necessari perquè els noms originals podien ser desconeguts a occident o en forma de codis complexos difícils de memoritzar o interpretar.

## Llistes de denominacions OTAN
### Míssils

La primera lletra del codi es refereix a la tipologia del míssil:
* A — Míssils aire-aire. Per exemple l'AA-8 Aphid
* K — Míssils aire-superfície (adoptat de la mateixa denominació russa Kh)
* G — Míssils antiaeris (SAM Surface-Air-Missile en anglès), incloent-hi els míssils llançats des de vaixells de guerra o submarins.
* S — míssil superfície-superfície (engloba míssils balístics, de creuer i antitancs).

### Aeronaus

La primer lletra del codi es refereix al tipus d'aeronau:
* F — Avió caça (de l'anglès Fighter) després també utilitzat per avions d'atac. Per exemple el MiG-17 es designa "Fresco"
* B — Avió bombarder (de l'anglès Bomber)
* C — Avions comercials i de càrrega (de l'anglès Commercial)
* H — Helicòpters (de l'anglès Helicopter)
* M — Altres tipologies (de l'anglès Miscellaneous): entrenadors, de reconeixement, per a re-proveïment en vol, etc.
* Per als avions els noms d'una síl·laba són propulsats amb hèlices (incloent-hi turbohèlices), mentre que els propulsats amb motors de reacció (tipus jet) tenen noms de dues síl·labes.

## Referències

* ↑ «NATO Code Names for Submarines and Ships: Submarine Classes / Reporting Name». Art and Aerospace Page. Univ. of Michigan, UMCC / AIS. [Consulta: 29 abril 2011].

## Enllaços externs

* Llistes de les denominacions OTAN (anglès)
# Páramo de Boedo

Páramo de Boedo és un municipi de la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó (Espanya). Inclou les pedanies de Villaneceriel de Boedo i Zorita del Páramo.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 137 | 122 | 102 | 107 |
# UUEncode

UEncode és un alfabet de caràcters que prové del nom donat a l'algorisme UUEncoding, que significa codificació d'UNIX a UNIX (en anglès UNIX to Unix Encoding). L'algorisme UUEncoding és un algorisme de codificació que transforma codi binari en text. Concretament, l'entrada és un bloc d'octets de 8 bits (generalment un fitxer binari), i la sortida un bloc text (ASCII de 7-bits), de diverses línies amb salts de línia LF o CR-LF i caràcters de text estàndard pertanyents a l'alfabet UEncode. Serveix, doncs, per a convertir fitxers binaris en fitxers amb caràcters ASCII de 7-bits. Aquests caràcters ASCII són bons candidats per a ser enviats per correu electrònic a un altre equip, el fitxer un cop rebut, es torna a convertir en el fitxer binari original.

## Referències

* ↑ «https://www.tuhs.org//cgi-bin/utree.pl?file=4BSD/usr/man/cat1/uuencode.1c» (en anglès). [Consulta: 26 setembre 2018].

## Vegeu també

* Base64
* BinHex
* Codificació de binari a text
# Haddada

Haddada (en àrab حدادة, Ḥaddāda; en amazic ⵃⴷⴷⴰⴷⴰ) és una comuna rural de la província de Kénitra, a la regió de Rabat-Salé-Kenitra, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 15.898 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 22 d’octubre 2017. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Grenoble Foot 38

Le Grenoble Foot 38 és un club de futbol francès de la ciutat de Grenoble.

## Història

* 1892-1977 Football Club de Grenoble
* 1977-1984 Football Club Association Sportive de Grenoble
* 1984-1990 Football Club de Grenoble Dauphine
* 1990-1992 Football Club de Grenoble Isère
* 1992-1993 Football Club de Grenoble Jojo Isère
* 1993-1997 Olympique Grenoble Isère
* 1997-present Grenoble Foot 38, fusió amb el club Norcap Olympique
Després de la refundació el 1997, inicialment va jugar en la CFA, i el club ràpidament accedeix a la Ligue 2, sota la direcció d'Alain Michel. El 2004, un nou inversor, la japonesa Corporació Índex té la participació majoritària i col·loca de Kazutoshi Watanabe com a president del club. El 2008, l'equip de Mehmed Baždarević a la puja a Ligue 1, en una primera temporada satisfactòria, obtenint un 13è lloc en la lliga i juga la semifinal de la Copa de França, però el club la següent temporada acaba en l'últim lloc i torna a la Ligue 2, acabant vintè. En dificultats financeres, el club es troba en procés de liquidació pel Tribunal de Comerç de Grenoble, i descendeix a CFA2.

## Futbolistes destacats

* Youri Djorkaeff
* Gustavo Poyet
* Masashi Oguro
* Ibrahima Sonko

## Entrenadors

| 2011- : Olivier Saragaglia 2010-2011 : Yvon Pouliquen 2007-2010 : Mehmed Baždarević 2006-2007 : Y. Pouliquen 2004-2006 : T. Goudet 2002-2004 : Alain Michel 2001-2003 : M. Westerloppe 1997-2001 : Alain Michel 1996-1997 : B. Simondi 1995-1996 : E. Geraldes | 1994-1995 : C. Letard 1993-1994 : B. David 1991-1993 : B. Simondi 1990-1991 : N. Tosi 1989-1990 : Patrick Parizon 1986-1989 : C. Dalger 1985-1986 : R. Buigues 1983-1985 : C. Le Roy 1981-1983 : J. Djorkaeff 1980-1981 : M. Lafranceschina | 1978-1980 : R. Belloni 1975-1978 : Jean Deloffre 1972-1975 : R. Garcin 1971-1972 : J. Donnard 1970-1971 : R. Gardien 1967-1970 : R. Abad 1963-1967 : A. Batteux 1958-1963 : A. Fornetti 1957-1958 : G. Dupraz |

## Referències

* ↑ France - Trainers of First and Second Division Clubs

## Enllaços externs

* Web oficial del club (francès)
# Richmond Yiadom Boakye

Richmond Yiadom Boakye (Agogo, Ghana, 28 de gener de 1993) és un futbolista ghanès. Juga de davanter i el seu equip actual és l'Atalanta BC de la Serie A.
# La Razón

La Razón és un diari espanyol d'informació general editat a Madrid. Fundat l'any 1998 per Luis María Ansón, pertany al Grupo Planeta. El seu director és Francisco Marhuenda García.
La seua línia editorial és liberal pel que fa al tema econòmic, intervencionista i conservador en els valors, i reflecteix l'opinió més dura i clàssica de la dreta ideològica espanyola, destacant la ideologia monàrquica i defensora de la Corona. Són característiques les portades cridaneres, sovint ocupant tota la plana amb una o dues notícies, els titulars i fotografies de les quals despunten així entre la resta de diaris.
El 2017 el Tribunal Suprem d'Espanya condemnà el periòdic, l'aleshores director seu Francisco Marhuenda i el periodista Jesús María Zuloaga a pagar una multa de 30.000 euros a l'excap de policia de Catalunya Narciso Ortega per haver publicat, el 2013, una notícia falsa que insinuava que Narciso Ortega havia prevaricat.

## Periodistes

* Alfonso Ussía
* Amando de Miguel
* Carmen Gurruchaga
* Esther Jaén
* Antonio Sempere Bernal

## Referències

* ↑ «El Supremo condena a Marhuenda y 'La Razón' con 30.000 euros por publicar una noticia falsa». Ecoteuve.es, 10-02-2017 [Consulta: 30 agost 2017].

## Enllaços externs

* La Razón - Lloc web oficial
# Ropidera

El vilatge de Ropidera, o de les Cases de Ropidera, és un antic poble del terme comunal de Rodès, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Està situat a la zona nord del seu terme comunal, a l'esquerra de la Tet. Actualment en queden dempeus alguns masos i les ruïnes de l'antiga església, que havia estat parroquial, de Sant Feliu de Ropidera, o de les Cases. El vilatge s'estén formant un quart de cercle des de l'est fins al sud de l'església, en un coster.
El lloc de Rupidaria està documentat des del 955, en unes afrontacions d'un alou del territori d'Illa, Monte Nero. Al llarg de la història, malgrat tenir senyoriu propi, apareix molt lligat al de Rodès, tots dos sempre en mans del mateix senyor, de manera que es correspon quasi perfectament amb tot el que es coneix del Castell de Rodès.
Formaven el vilatge un parell de carrers en quart de cercle als peus de l'església, amb tal vegada tres més de transversals, d'una amplada aproximada de 2 metres i mig, i contenia quasi una vintena de cases, de les quals se'n conserven les restes d'unes vuit. Eren cases petites, pràcticament quadrades, de 5 metres en cada dimensió, i contenien dues cambres. El gruix de les parets oscil·la entre 70 i 80 cm. Malgrat la gran destrucció soferta pel vilatge, no sembla que les cases superessin en alçada la planta baixa. En algunes es conserven armaris de paret o espais per a emmagatzemar coses.
Envoltava el poblat un mur que el tancava des de l'església, que arribà a estar fortificada.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «136 - Rodès». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Bolòs i Masclans, Jordi; Ramos i Martínez, Maria-Lluïsa. «Vilatge de Ropidera (o de les Cases)». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Rodès». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Olivier Passarius, Aymat Catafau, Michel Martzluff (dirs.), Archéologie d'une montagne brûlée. Canet: Trabucaire, 2009, 504 pàgs. ISBN 978-2849741016.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor toponímic de la Catalunya del Nord. Institut d'Estudis Catalans, 2007, p. 60–. ISBN 978-84-7283-920-5.
* ↑ Ropidera en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ B.-J. Alart. Notes et documents historiques sur la Départment des Pyrénées Orientales. Charles Latrobe, 1867, p. 55–.
* ↑ Société agricole, scientifique & littéraire des Pyrénées-Orientales; Pierre Vital; Joseph Calmette Bulletin de la Société agricole, scientifique & littéraire des Pyrénées-Orientales. .... J. Comet, 1856, p. 110–.

## Vegeu també

* Sagrera
# Ropivacaïna

Anestèsic local d'estructura similar a la bupivacaïna, només que té una cadena lateral propil en lloc de la cadena lateral de butil. És un nou anestèsic local tipus amida que es va introduir als EUA el 1996, amb un llindar més baix que la bupivacaïna en relació amb efectes adversos sobre el cor i el sistema nerviós central.
Aquest fàrmac produeix menor bloqueig motor i analgèsia comparat amb la bupivacaïna, el que recolzaria el seu ús en pacients ambulatoris. Altes concentracions de ropivacaina augmenten el bloqueig motor, però no són segures per al pacient. En disminuir la concentració de ropivacaina es tindrà un marge de seguretat addicional i menys incidència de bloqueig motor.
Estudis en animals han trobat en la ropivacaina la meitat de la toxicitat, però 90% de la potència de la bupivacaïna. Consta d'un període de latència moderadament llarg i una llarga durada d'acció.
Produeix millor analgèsia sense algun grau motor, comparat amb les baixes concentracions de bupivacaïna, a les quals s'hi afegeixen Opiacis. Desafortunadament, encara no hi ha preparacions per a ús dental.

## Referències

* ↑ Dureja. Regional Anaesthesia And Pain Management: Current Perspectives. Elsevier India, 1 gener 2000, p. 200–. ISBN 9788131206881 [Consulta: 15 maig 2011].
# Grup de la braunita

El grup de la braunita és un grup de minerals de la classe dels silicats, concretament nesosilicats, que cristal·litzen en el sistema tetragonal. El grup està format per cinc espècies minerals: abswurmbachita, braunita, braunita-II, gatedalita i neltnerita.
| Espècie | Fórmula |
| Abswurmbachita | CuMn3+ 6(SiO₄)O₈ |
| Braunita | Mn$^{2+}$Mn3+ 6(SiO₄)O₈ |
| Braunita-II | CaMn3+ 14(SiO₄)O$_{20}$ |
| Gatedalita | Zr$^{2+}$Mn2+ 2Mn3+ 4SiO₁₂ |
| Neltnerita | CaMn3+ 6(SiO₄)O₈ |
Segons la classificació de Nickel-Strunz els minerals que integren aquest grup pertanyen a "09.AG: Estructures de nesosilicats (tetraedres aïllats) amb anions addicionals; cations en coordinació > [6] +- [6]» juntament amb els següents minerals: långbanita, malayaïta, titanita, vanadomalayaïta, natrotitanita, cerita-(Ce), cerita-(La), aluminocerita-(Ce), trimounsita-(Y), yftisita-(Y), sitinakita, kittatinnyita, natisita, paranatisita, törnebohmita-(Ce), törnebohmita-(La), kuliokita-(Y), chantalita, mozartita, vuagnatita, hatrurita, jasmundita, afwillita, bultfonteinita, zoltaiïta i tranquillityita.
La parwelita és un fosfat de fórmula Mn$_{10}$Sb₂As₂Si₂O$_{24}$ que es troba estructuralment relacionada amb aquest grup.
Als territoris de parla catalana ha estat descrita la braunita a la cova des Pas de Vallgornera, situada al municipi de Llucmajor, a Mallorca (Illes Balears).

## Referències

* ↑ «Braunite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 març 2022].
* ↑ «Parwelite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 març 2022].
* ↑ Onac, Bogdan; Fornós, Joan; Merino, Antoni; Ginés, Joaquín; Diehl, Jacqueline «Linking mineral deposits to speleogenetic processes in Cova des Pas de Vallgornera (Mallorca, Spain)». International Journal of Speleology, 43, 2, 01-05-2014. DOI: http://dx.doi.org/10.5038/1827-806X.43.2.4 [Consulta: 3 març 2022].
# Rojdéstveno

«Rojdéstveno» té aquests significats:
* Rojdéstveno (Vladímir), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia
* Rojdéstveno (Bélgorod), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
# Grup de la bitikleïta

El grup de la bitikleïta és un grup de minerals de la classe dels òxids que cristal·litzen en el sistema isomètric. El grup, que forma part del supergrup del granat, està format per quatre espècies minerals: bitikleïta, dzhuluïta, elbrusita i usturita. Segons la classificació de Nickel-Strunz els minerals d'aquest grup pertanyen a "04.CC: Òxids amb relació Metall:Oxigen = 2:3, 3:5, i similars, amb cations de mida mitjana i gran".
| Espècie | Fórmula |
| Bitikleïta | Ca₃SbSn(AlO₄)₃ |
| Dzhuluïta | Ca₃SbSnFe₃$^{3+}$O₁₂ |
| Elbrusita | Ca₃U$^{6+}$ZrFe₂$^{3+}$Fe$^{2+}$O₁₂ |
| Usturita | Ca₃SbZr(Fe$^{3+}$O₄)₃ |

## Referències

* ↑ «Bitikleite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 febrer 2022].
# Grup de la bjarebyita

El grup de la bjarebyita és un grup de minerals de la classe dels fosfats que cristal·litzen en el sistema monoclínic. El grup està format per vuit espècies minerals: bjarebyita, johntomaïta, kulanita, nigelcookita, penikisita, perloffita, plumbojohntomaïta i plumboperloffita.
| Espècie | Fórmula |
| Bjarebyita | (Ba,Sr)(Mn$^{2+}$,Fe$^{2+}$,Mg)₂Al₂(PO₄)₃(OH)₃ |
| Johntomaïta | BaFe₂$^{2+}$Fe₂$^{3+}$(PO₄)₃(OH)₃ |
| Kulanita | Ba(Fe$^{2+}$,Mn$^{2+}$,Mg)₂(Al,Fe$^{3+}$)₂(PO₄)₃(OH)₃ |
| Nigelcookita | PbFe²⁺₂V³⁺₂(PO₄)₃(OH)₃ |
| Penikisita | Ba(Mg,Fe$^{2+}$,Ca)₂Al₂(PO₄)₃(OH)₃ |
| Perloffita | Ba(Mn$^{2+}$,Fe$^{2+}$)₂Fe₂$^{3+}$(PO₄)₃(OH)₃ |
| Plumbojohntomaïta | PbFe2+₂Fe3+₂(PO₄)₃(OH)₃ |
| Plumboperloffita | PbMn2+ 2Fe3+ 2(PO₄)₃(OH)₃ |
Segons la classificació de Nickel-Strunz els minerals que integren aquest grup pertanyen a "08.BH: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ = 1:1» juntament amb els següents minerals: thadeuïta, durangita, isokita, lacroixita, maxwellita, panasqueiraïta, tilasita, drugmanita, cirrolita, bertossaïta, palermoïta, carminita, sewardita, adelita, arsendescloizita, austinita, cobaltaustinita, conicalcita, duftita, gabrielsonita, nickelaustinita, tangeïta, gottlobita, hermannroseïta, čechita, descloizita, mottramita, pirobelonita, bayldonita, vesignieïta, paganoïta, jagowerita, carlgieseckeïta-(Nd), attakolita i leningradita.

## Referències

* ↑ «Bjarebyite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 febrer 2022].