OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Verdigre

Verdigre és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 519 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Verdigre tenia 519 habitants, 232 habitatges, i 122 famílies. La densitat de població era de 357,8 habitants per km².
Dels 232 habitatges en un 19% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,4% hi vivien parelles casades, en un 4,7% dones solteres, i en un 47,4% no eren unitats familiars. En el 45,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 34,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,92 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,71.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 15,2% tenia menys de 18 anys, un 3,9% entre 18 i 24, un 16,2% entre 25 i 44, un 19,3% de 45 a 60 i un 45,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 59 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.667 $ i la renda mediana per família de 30.208 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.031 $ mentre que les dones 12.708 $. La renda per capita de la població era de 18.128 $. Aproximadament el 4,7% de les famílies i el 10% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Verdigre». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Verdigre». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Fístula de Cimino

Una fístula de Cimino, també fístula de Cimino-Brescia, és una fístula arteriovenosa (entre una artèria i una vena, abreujada AV o FAV), utilitzada per accés vascular per a hemodiàlisi. Normalment és una connexió creada quirúrgicament en la cara ventral de l'avantbraç, tot i que hi ha hagut fístules arteriovenoses adquirides que de fet no demostren connexió amb una artèria.

## Referències

* ↑ «Case Report : Acquired Arteriovenous Fistula of the Right Forearm Caused by Repeated Blunt Trauma: a Report of a Rare Case». Atcs.jp. [Consulta: 8 setembre 2013].
# Adalbert de Magdeburg

* Per a altres significats, vegeu «Adalbert de Praga».
Adalbert de Magdeburg (Lorena, ca. 910 - Geusa, Saxònia-Anhalt, Alemanya, 20 de juny de 981), fou el primer arquebisbe de Magdeburg (Saxònia-Anhalt), apòstol dels eslaus i els russos. És venerat com a sant per diferents confessions cristianes.

## Biografia

Cap al 950, Adalbert treballava amb l'arquebisbe Brunó de Colònia, germà petit de l'emperador Otó I. En 953, ja era al servei del rei, i en 958 o 959, ingressà al monestir benedictí de Sant Maximi de Trèveris.
Recomanat per l'arquebisbe Guillem de Magúncia, Otó envià Adalbert en 961 en missió d'evangelització a la Rus de Kíev, ja que la regent Olga, convertida al cristianisme a Constantinoble en 957, li ho havia demanat.
A Kíev, però, ell fill d'Olga, Sviatoslav I, que era pagà, havia pres el poder i va ordenar massacrar la missió quan arribava a Rússia; Adalbert n'escapà per poc. Va tornar a Magúncia 962 i hi escrigué la continuació de la crònica universal de Reginó de Prüm, entre els anys 907 i 967.
En 966, Otó I el nomenà abat de Wissembourg (Alsàcia). Va adoptar la reforma monàstica a l'abadia de Gorze. En 967, acompanyà Otó a Itàlia, on fou coronat emperador. El papa Joan XIII confirmà la fundació del bisbat de Magdeburg al sínode de Ravenna l'abril de 967, i el 18 d'octubre de 968 Adalbert esdevingué el primer bisbe titular de Magdeburg, amb la missió d'evangelitzar els eslaus de més enllà de l'Elba. Com a base de les missions evangelitzadores, des de Magdeburg, Adalbert fundà les diòcesis de Naumburg, Meissen, Merseburg, Brandenburg, Havelberg i Poznań (Polònia).
El 968 fundà una escola catedralícia a Magdeburg, on estudià a partir de 972 el futur santAdalbert de Praga. Morí el 20 de juny de 981, i fou sebollit a la catedral de Magdeburg. Fou canonitzat i la seva festivitat és el 20 de juny.

## Bibliografia

* ↑ Claude Fleury. Histoire Ecclesiastique, vol. 12
* Catholic Encyclopedia. "St Adalbert".
# Rasclet del Pacífic

El rasclet del Pacífic (Zapornia tabuensis) és una espècie d'ocell de la família dels ràl·lids (Rallidae) que habita pantans d'aigua dolça i salada, manglars i aiguamolls de Luzon i Mindoro, a les Filipines, interior de Nova Guinea, Vuatom, a l'Arxipèlag de Bismarck, localment a molts indrets d'Austràlia, Tasmània, Nova Zelanda, illes Chatham, Raoul, a les illes Kermadec, i des de les Carolines cap a l'est fins a les Marqueses, Tuamotu, illes de la Societat i Tubuai.
# Can Serra (Rubí)

Can Serra és un edifici del municipi de Rubí (Vallès Occidental) protegit com a bé cultural d'interès local. Es tracta d'una masia que té un molí paperer hidràulic instal·lat a la riera de la vora, que fabricava paper d'estrassa. Es troba documentada des de 1230 com a propietat de Guillem dels Horts.

## Descripció

És una masia de planta rectangular, de quatre crugies, propera al tipus II-2 (classificació Danès i Torras). L'edifici principal té planta baixa, un pis i golfes. La façana principal és molt ordenada, després d'una intervenció feta als anys 80 sobre una façana probablement ja ordenada amb criteris del segle xix. Destaca la porta adovellada de mig punt de pedra sorrenca i obertures laterals, les tres finestres de la primera planta amb brancals i llinda de pedra sorrenca treballada i una finestra geminada a mà esquerra que trenca la simetria. A les golfes, probablement construïdes al segle xix hi ha sis finestres amb arc de mig punt. Als anys 80 es fa fer una reforma amb la qual es varen fer alguns canvis pel que fa a la distribució, per exemple els murs de càrrega de les golfes es van substituir per pilars i jàsseres de fusta, hi va haver canvis en el ràfec, etc

## Referències

* 1 2 «Can Serra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 abril 2015].
# Gonçalo Coelho

Gonzalo Coelho (Florència, ca. 1451 - Sevilla, 1512) fou un mariner i explorador florentí al servei de la corona portuguesa. Va dirigir dues expedicions, el 1501-02 i 1503-04, que exploraren gran part de la costa de Brasil. Tot i que se sap poc dels seus primers anys de vida, se sap que estudià a Pisa abans de marxar a Portugal.

## Primer viatge al Brasil

El 1501 Coelho fou enviat en una expedició per donar seguiment al descobriment del Brasil fet l'any anterior per Pedro Álvares Cabral. El 10 de maig, va salpar de Lisboa com a "capità general" de tres caravel·les. Entre la seva tripulació hi havia un florentí resident a Sevilla, Amerigo Vespucci. El 17 d'agost l'expedició va tocar terra a la costa brasilera a aproximadament 5°S. La flota va continuar cap al sud, fins a arribar a la badia de Guanabara (23°S) el cap d'any de 1502. Aquest indret fou batejat amb el nom de "Rio de Janeiro". Va continuar navegant dos graus més al sud, fins a l'actual Cananéia, abans de deixar el Brasil el 13 de febrer de 1502. Només una de les tres caravel·les va tornar a Lisboa, on va arribar el 7 de setembre.

## Segon viatge al Brasil

Coelho salpà novament de Lisboa el 10 de maig de 1503, aquesta vegada amb una flota de sis vaixells, en un viatge que tenia com a principal finalitat l'exploració de diverses illes. Vespucci, una vegada més l'acompanyava, ara com a capità d'un dels vaixells. Després d'aturar-se a les illes de Cap Verd, les naus arribaren a «una illa enmig del mar» (probablement l'illa de l'Ascensió), on la nau insígnia naufragà el 10 d'agost. Tots els homes se salvaren, sent transportats al vaixell de Vespucci. Després la navegació continuà cap al Brasil, on arribaren el novembre a una badia que anomenaren badia de Todos os Santos. Després d'esperar en va l'arribada de la resta de la flota, navegaren cap al sud fins a una altra badia en què es van quedar durant cinc mesos. Allà construïren una fortalesa i carregaren llenya. Vint-i-quatre mariners s'hi van quedar, mentre la resta s'embarcaren rumb a Lisboa, on arribaren el 28 de juny 1504.

## Referències

* 1 2 3 Morison, Samuel. The European Discovery of America: The Southern Voyages, 1492-1616. New York: Oxford University Press, 1974.
* ↑ El vaixell insígnia es perdé ben aviat, abans d'arribar als 25°; mentre que l'altra nau s'hagué d'incendiar a la costa de Sierra Leona el maig de 1502 (Morison (1974), pp. 280-84).
* 1 2 Lester, C.Edwards. The Life and Voyages of Americus Vespucius. Nova York: New Amsterdam Publishing, 1903, p. 213.
# Gonçalo Cardoso

Pedro Gonçalo Gonçalves Mesquita Cardoso, conegut com a Gonçalo (nascut el 28 de desembre de 1990) és un futbolista portuguès que juga al SC Espinho, com a defensa.

## Carrera de club

Va debutar professionalment a la Segona Lliga amb el Vitória Guimarães B el 18 d'agost de 2012 en un partit contra l'Sporting B.
Va debutar a la Primera Lliga amb el Vitória Guimarães el 20 de gener de 2013, quan va entrar com a substitut final de Luís Rocha en la victòria per 3-1 sobre Rio Ave FC.

## Referències

* ↑ «Game Report by Soccerway». Soccerway, 18-08-2012.
* ↑ «Game Report by Soccerway». Soccerway, 20-01-2013.

## Enllaços externs

* Gonçalo Cardoso, fitxa a ForaDeJogo
# Gonçalo López Abente

Gonçalo López Abente (Muxía, La Corunya, 1878 - id., 1963) fou un escriptor gallec. Fou membre de les Irmandades da Fala, en les que dirigí el quadre escènic, i del Seminario de Estudos Galegos. Cultivà el periodisme, la narrativa, el teatre i la poesia. La seva obra és inspirada en el paisatge de la Costa da Morte. El 1919 va guanyar el premi de literatura de la revista A Nosa Terra. Se li dedicà el Dia de les Lletres Gallegues de 1971.

## Obres
### Narrativa

* «O diputado»
* «Por Veiramar»
* «Vaosilveiro»

### Teatre

* «María Rosa»

### Poesia

* «Escuma da ribeira»
* «Alento da Raza»
* «D'Outono»
* «Nemanco»
* «Centileos nas ondas»
# Gilles-Louis Chrétien

Gilles-Louis Chrétien (5 febrer 1754 – 4 March 1811) fou el creador de la màquina anomenada en francès physionotrace. També fou un important violoncel·lista francès.
Gilles-Louis Chrétien va néixer a Versalles. Va assumir la mateixa professió que el seu pare, músic de cambra a la cort del rei, i va esdevenir violoncel·lista. Retratista i gravador amb talent, va desenvolupar un dispositiu que mecanitzava parcialment el procés de retrat. El 1786 va inventar una màquina anomenada «physionotrace», amb la qual va fer retrats de perfil, produïda amb ajuda mecànica, que es completava, es reduïa en dibuix, es convertia en un gravat i es duplicava. Després es van reduir a siluetes, normalment per Fouquet, i posteriorment gravades en aiguatinta.
A partir de 1787 Chrétien va col·laborar amb el miniaturista Edme Quenedey i va anar a París. Quenedey va dibuixar i Chrétien en va fer els aiguaforts. A través d'alguns retrats de contemporanis famosos i nombrosos viatgers que van visitar París, es va assegurar un lloc en la història del retrat. A la tardor de 1789 Quenedey va establir el seu propi estudi i Chrétien va incorporar Jean Fouquet com a delineant el desembre del mateix any, que va ser substituït després de 1794, però probablement només el 1799 (temporalment?) per Jean Simon Fournier, que suposadament va treballar per Chrétien fins al voltant de 1800, però a tot tardar fins al 1805. El gran èxit de la seva invenció es basa menys en el fet que el seu aparell va mecanitzar el procés de retrat (ho va fer només en una mesura molt petita), sinó en la racionalització dels fluxos de treball i l'estandardització formal del producte "retrat", que difícilment és concebible sense l'ideal revolucionari d'égalité.
Moltes de les persones retratades són de gran interès, ja que es retratava les celebritats de l'època. Per exemple, trobem Robespierre, Mirabeau, i Marat; van ser alguns dels centenars de retrats que van produir. Edme Quénedey al principi estava associat amb ell, però després Chrétien va treballar en solitari. Va morir a París l'any 1811.

## Referències

* ↑ Roux, 1940, p. 493-496.
* ↑ Roux, 1940, p. 493.
* ↑ Roux, 1940, p. 493-494.

## Bibliografia

* Freund, Gisèle. Photographie und Gesellschaft. Reinbek bei Hamburg: Rowohlt, 1979. ISBN 3-499-17265-8.
* Roux, Marcel. «Chrétien (Gilles-Louis)». A: Inventaire du Fonds Français, Graveurs du XVIII siècle' (en francès). volum 4, 1940, p. 493-496.

## Enllaços externs

* Informació sobre Gilles-Louis Chrétien a base de dades de la Bibliothèque nationale de France.
# Gillaumé

Gillaumé és un municipi francès situat al departament de l'Alt Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 28 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Gillaumé era de 28 persones. Hi havia 12 famílies de les quals 8 eren parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 15 habitatges, 12 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 1 estava desocupat. 14 eren cases i 1 era un apartament. Dels 12 habitatges principals, 10 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 3 tenien quatre cambres i 9 en tenien cinc o més. 11 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 8 habitatges hi havia un automòbil i a 4 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Gillaumé el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 20 persones, 14 eren actives i 6 eren inactives. Les 14 persones actives estaven ocupades(7 homes i 7 dones).. De les 6 persones inactives 1 estava jubilada i 5 estaven estudiant.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Gillaumé a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Gillaumé a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Gran Premi de Qatar de motociclisme de 2022

El Gran Premi de Qatar de motociclisme de 2022, oficialment anomenat com a Grand Prix of Qatar, va ser la cursa inaugural de la temporada 2022 de motociclisme. És un gran premi disputat en llum artificial, ja que es corregué de nit al Circuit internacional de Losail, a ciutat de Doha (Qatar), en el cap de setmana del 4 al 6 de març de 2022.

## Resultats
### MotoGP

| Pos | No | Pilot | Moto | Voltes | Temps | Sortida | Punts |
| 1 | 23 | Enea Bastianini | Ducati | 22 | 42:13.198 | 2 | 25 |
| 2 | 33 | Brad Binder | KTM | 22 | +0.346 | 7 | 20 |
| 3 | 44 | Pol Espargaró | Honda | 22 | +1.351 | 6 | 16 |
| 4 | 41 | Aleix Espargaró | Aprilia | 22 | +2.242 | 5 | 13 |
| 5 | 93 | Marc Márquez | Honda | 22 | +4.099 | 3 | 11 |
| 6 | 36 | Joan Mir | Suzuki | 22 | +4.843 | 8 | 10 |
| 7 | 42 | Álex Rins | Suzuki | 22 | +8.810 | 10 | 9 |
| 8 | 5 | Johann Zarco | Ducati | 22 | +10.536 | 13 | 8 |
| 9 | 20 | Fabio Quartararo | Yamaha | 22 | +10.543 | 11 | 7 |
| 10 | 30 | Takaaki Nakagami | Honda | 22 | +14.967 | 16 | 6 |
| 11 | 21 | Franco Morbidelli | Yamaha | 22 | +16.712 | 12 | 5 |
| 12 | 12 | Maverick Viñales | Yamaha | 22 | +23.216 | 19 | 4 |
| 13 | 10 | Luca Marini | Ducati | 22 | +27.283 | 17 | 3 |
| 14 | 4 | Andrea Dovizioso | Yamaha | 22 | +27.374 | 20 | 2 |
| 15 | 87 | Remy Gardner | KTM | 22 | +41.107 | 22 | 1 |
| 16 | 33 | Darryn Binder | Yamaha | 22 | +41.119 | 24 | |
| 17 | 21 | Fabio Di Giannantonio | Ducati | 22 | +41.349 | 21 | |
| 18 | 25 | Raúl Fernández | KTM | 22 | +42.357 | 23 | |
| Ret | 89 | Jorge Martín | Ducati | 11 | Caiguda | 1 | |
| Ret | 63 | Francesco Bagnaia | Ducati | 11 | Caiguda | 9 | |
| Ret | 88 | Miguel Oliveira | KTM | 10 | Caiguda | 14 | |
| Ret | 73 | Àlex Márquez | Honda | 9 | Caiguda | 18 | |
| Ret | 72 | Marco Bezzecchi | Ducati | 6 | Caiguda | 15 | |
| Ret | 43 | Jack Miller | Ducati | 6 | Retirat | 4 | |
| Resultats oficials de MotoGP ||||||||

## Referències

* ↑ «Horario y dónde ver por TV el GP Qatar 2022 de MotoGP» (en castellà), 06-03-2022. [Consulta: 21 maig 2022].

## Enllaços externs

* Web oficial de la MotoGP (anglès)
# Gran Premi de Rodes

El Gran Premi de Rodes (oficialment International Rhodes Grand Prix) és una cursa ciclista d'un dia que es disputa a Illa de Rodes, a Grècia. La primera edició es va fer el 2017 formant part de l'UCI Europa Tour.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2017 | Alan Banaszek | Ahmet Örken | Joshua Huppertz |
| 2018 | Matteo Moschetti | Marco Maronese | Joshua Huppertz |
| 2019 | Dušan Rajović | Kharálambos Kastrantás | Luuc Bugter |
| 2020 | Erlend Blikra | Herman Dahl | Joshua Huppertz |
| 2021 | Tord Gudmestad | Filippo Fiorelli | Stan Van Tricht |
| 2022 | André Drege | Andreas Stokbro | Christian Koch |
| 2023 | Eirik Lunder | Rasmus Bøgh Wallin | Daniel Federspiel |
| 2024 | Tyler Stites | André Drege | Gustav Wang |

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
# Antenòrides

Els Antenòrides (grec antic: Ἀντηνορίδαι Antēnorídai, patronímic d'Antènor) eren els descendents de l'heroi troià Antènor. A Cirene, on es deia que Antènor es va establir després de la destrucció de Troia, els considerats antenòrides gaudien d'honors especials. Estrabó cita una obra perduda de Sòfocles anomenada Els Antenòrides (Ἀντηνοριδαι), on és possible que fos explicada la història de la família després de la Guerra de Troia.

## Referències

* ↑ Virgili, Eneida, VI 484.
* ↑ Homer, Ilíada, XI 221.
* ↑ Píndar, Pítiques, V 108.
* ↑ Jebb, Richard Claverhouse; Headlam, W.G.; Pearson, A.G.. The Fragments of Sophocles. Cambridge University Press, 2010, p. 86. ISBN 9781108009867.
# Apil-Sin

Apil-Sin va ser el quart rei de la dinastia amorita de Babilònia segons la Llista dels reis de Babilònia, fill i successor de Sabium. Va ser l'avi d'Hammurabi.
Va regnar aproximadament entre el 1830 aC i el 1813 aC. Després del 1830 aC Eshnunna va estendre el seu territori considerablement cap al nord de Babilònia durant el regnar de Naram-Sin. Entre 1819 i 1812 aC el rei d'Ekallatum es va haver de refugiar a Babilònia quan Naram-Sim d'Eshnunna va conquerir la ciutat.
El va succeir el seu fill Sin-Muballit.

## Referències

* ↑ «Babylonian Empire (Old Babylonian Period) / Dynasty I» (en anglès). Near East Kingdoms: Ancient Mesopotamia. [Consulta: 30 setembre 2021].
# Apilar pedres

Apilar pedres és una activitat amb diverses finalitats al llarg de la història de la humanitat. En diversos llocs muntanyencs, com al Tibet, l'estepa mongola i els Andes s'han emprat per a indicar les rutes. En la tradició celta servia per a marcar llocs, els americans indígenes els empraven per a enterrar als difunts i els mariners nòrdics els empraven per a guiar la seua navegació pels fiords noruecs. Els científics que estudien la conservació del medi ambient adverteixen que apilar pedres té efectes negatius sobre el medi ambient.

## Vegeu també

* Inukshuk
* Cairn

## Referències

* ↑ Fessenden, Marissa «Conservationists Want You to Stop Building Rock Piles». Smithsonian Magazine, 13-07-2015 [Consulta: 19 maig 2020].
* ↑ Rocha, Ricardo [et al]. «Stone-Stacking as a Looming Threat to Rock-Dwelling Biodiversity». Human–Wildlife Interactions, 14, 1, 2020. DOI: 10.26077/secn-2a27.
# Giorgio Ursi

Giorgio Ursi (Doberdò del Lago, 1 de setembre de 1942 - Gorizia, 8 d'octubre de 1982) va ser un ciclista Italià que va córrer durant els anys 60 del segle xx. Es dedicà al ciclisme en pista. Tot i ser italìà era la família era d'origen eslovè, cosa que feia que fos també conegut com a Jurij Uršič.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics de Tòquio, en què guanyà una medalla de plata en la prova de persecució individual, per darrere Jiří Daler i per davant de Preben Isaksson.

## Referències

* ↑ «Jurij URŠIČ (Giorgio Ursi) a slosport.org». Arxivat de l'original el 2009-01-19. [Consulta: 19 febrer 2010].
# Antoni Cerdà

Antoni Cerdà és el nom dels següents personatges:
* Antoni Cerdà i Barberà (Barcelona, 1939), científic català
* Antoni Cerdà i Lloscos (Santa Margalida, 1390 - Roma, 1459), teòleg mallorquí
* Antoni Cerdà Tarongí (Algaida, 1944 - Palma, 2013), ciclista mallorquí
# Aquiles i la tortuga

Aquiles i la Tortuga (アキレスと亀, Akiresu to Kame), és una pel·lícula del 2008, escrita, dirigida, muntada i protagonitzada per Takeshi Kitano. El film és el darrer d'una trilogia autobiogràfica relacionada amb art i espectacle, iniciada amb Takeshis' i seguida de Glory to the Filmmaker!. El títol del film fa referència a una de les paradoxes del filòsof grec Zenó d'Elea.

## Repartirment

* Beat Takeshi com a Machisu
* Kanako Higuchi com a Sachiko
* Yurei Yanagi com a jove Machisu
* Kumiko Aso com a jove Sachiko
* Akira Nakao com a pare de Machisu
* Mariko Tsutsui com a madrastra de Machisu
* Ren Osugi com a oncle de Machisu
* Eri Tokunaga com a filla de Machisu
* Nao Omori com a comerciant d'art
* Masato Ibu com a comerciant d'art

## Premis i nominacions

* Festival internacional de Cinema de Sofia 2009 - Guanyador del premi del públic.
* Festival de Cinema de Venècia 2008 - Nominada al Lleó d'Or.
* Festival de Cinema de Venècia 2008 - Premi Bastone Bianco (crítica de cinema).

## Referències

* ↑ «Takeshi Kitano completa en Venecia su trilogía sobre arte y espectáculo». La opinión A Coruña. Antonio Lafuente. [Consulta: 17 desembre 2015].
* ↑ «‘Achilles to Kame’ Kitano's lost the plot». Japan Times. Mark Schilling, 03-10-2008. Arxivat de l'original el 24 de desembre 2015. [Consulta: 17 desembre 2015].
* ↑ «Fitxa Akerisu to kame». Imbd. [Consulta: 17 desembre 2015].
* ↑ «No Golden Lion for Japan». Japan-Zone, 08-09-2008. [Consulta: 17 desembre 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial de Office Kitano Arxivat 2008-07-30 a Wayback Machine. (japonès)
# Aristió

* No s'ha de confondre amb Aristó.
Aristió és el nom dels següents personatges:
* Aristió (filòsof), filòsof epicuri o peripatètic grec
* Aristió (infermer), infermer grec (segle I aC o segle ii aC)
# Gran Teatro de Cáceres

El Gran Teatro de Cáceres és un teatre al carrer de San Antón s/n, de Càceres (Extremadura). És un teatre a la italiana, amb un aforament de 543 butaques. S'hi desenrotlla anualment el Festival de Teatro Clásico de Cáceres.

## Enllaços externs

* Pàgina web del teatre Arxivat 2009-12-23 a Wayback Machine.
# Arius maculatus

Arius maculatus és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 80 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de l'Índia, el Pakistan, Sri Lanka, Bangladesh i Myanmar fins al Mar d'Arafura i Indonèsia. També ha estat observat al delta del riu Mekong.

## Referències

* ↑ «Arius maculatus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E. 1995. Coastal fishes of Oman. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 439 p.
* ↑ Russell, B.C. i W. Houston 1989. Offshore fishes of the Arafura Sea. Beagle 6(1):69-84.
* ↑ Rainboth, W.J. 1996. Fishes of the Cambodian Mekong. FAO Species Identification Field Guide for Fishery Purposes. FAO, Roma, Itàlia. 265 p.