OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Llorenç Corrubí

Sant Llorenç Corrubí és una església de les Llosses inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada al mig d'un prat, sobre una petita elevació, s'aixeca una església de nau única, amb presbiteri i la porta oberta a ponent. En l'actualitat, la volta, així com el mur sud, es troben totalment enrunats. Al cantó sud hi degué haver la rectoria i la porta primitiva però avui dia aquest edifici és desaparegut. Té un campanar d'espadanya al costat de ponent.

## Història

Corrubí el trobem esmentat des de temps pretèrits amb els noms de Quero Rubio i Querrubí. L'església és esmentada al 905 com a sufragània de Sant Jaume de Frontanyà. Al segle xvii, donat la repoblació de la comarca i la prosperitat existent, l'edifici és modificat substituint l'absis per un presbiteri rectangular. En els murs del cementiri hom pot veure la cobertura d'aquest absis. També es canvià la porta des del seu lloc originari (façana sud), cap al lloc actual (façana de ponent). Al seu lloc originari (façana sud) cap al lloc actual (façana de ponent). Amb el despoblament del segle xix i actual esdevé el seu abandonament i ruïna.

## Referències

* 1 2 «Sant Llorenç Corrubí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2014].
# Sant Llorenç d'Argençola

Sant Llorenç és una església al nucli d'Argençola (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Ja l'any 1031 és esmentada una església parroquial de Sant Llorenç d'Argençola que és consagrada de nou el 1087; es trobava un xic més avall de la nova església edificada amb pedres del castell i beneïda el 8 de maig de l'any 1891. Planta rectangular. Torre del campanar poligonal, formada per tres cossos. En el 2n, amb quatre finestres, una a cada cantó. La torre acaba amb una barana. La façana principal conserva, a part de la porta d'entrada, un rosetó, i més amunt un petit òcul. Lles parets laterals tenen petites finestres i contraforts. Interior: una nau amb capelles laterals.

## Notes

* ↑ «ESGLÉSIA PARROQUIAL DE SANT LLORENÇ». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 octubre 2015].
# Sangonera la Verde

Sangonera la Verde és una entitat local menor espanyola del municipi de Múrcia. Té una població de 9.648 habitants (INE 2009) i una extensió de 14,418 km². Es troba a uns 8 km de la capital de Múrcia.

## Vegeu també

* Torre Guil.
# Dorió (músic)

Dorió (en llatí Dorion, en grec antic Δωρίων) fou un músic probablement egipci o grec egipci, que és recordat per Ateneu de Naucratis que diu que a més de músic era un gourmet i que va escriure un tractat sobre la forma de cuinar els seus peixos preferits. Va rebre el renom de λοπαδοφυσητής (que potser es pot traduir per "el que bufa per un tub") que li va donar el poeta còmic Mnesímac. Ateneu també n'explica una anècdota que li va passar a la cort de Nicocreó, rei de Salamina a Xipre, que diu que no va perdre res per no preguntar.
Un Dorió autor d'una obra anomenada Γεωργικόν ("Georgicon", sobre l'agricultura), del que també Ateneu en menciona una part, un relat mitològic sobre l'origen de la paraula συκή ("siké", figa) era probablement un personatge diferent.

## Referències

* ↑ 3.Dorion a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1068
# Dorling Kindersley

Dorling Kindersley (DK) és una companyia internacional de publicacions especialitzada en llibres de referència per a adults i nens, escrits en 63 idiomes. Des del 1974 Dorling Kindersley va publicant una extensa llista de títols per a adults i nens. Amb el pas del temps, la seva línia de llibres s'ha tornat en una elecció popular a les llibreries, escoles i llars.
DK va ser fundada com una companyia empaquetadora de llibres per Christopher Dorling i Peter Kindersley a Londres l'any 1974, i el 1982 va emprendre un trajecte diferent iniciant-se en la publicació. El primer llibre que es va publica sota el segell DK fou First Aid Manual (de l'anglès, Manual de Primers Auxilis) per als serveis mèdics voluntaris britànics; amb aquest llibre la companyia es va consolidar en un estil visual amb texts il·lustrats en color i fons blanc. L'any 1999 DK va imprimir 18 milions de llibres de Star Wars però només en va vendre la meitat, deixant la companyia amb un deute paralitzant. Com a resultat directe, DK va ser represa l'any següent per la companyia Pearson PLC.

## Referències

* ↑ «About DK».
* ↑ Hoover's Guide to Media Companies (en anglès), 1966, p. 242. ISBN 1878753967.

## Enllaços externs

* Lloc web de Dorling Kindersley
* Dorling Kindersley travel
# Donde mueren las palabras

Donde mueren las palabras és una pel·lícula de l'Argentina en blanc i negre dirigida per Hugo Fregonese segons el guió d'Homero Manzi i Ulyses Petit de Murat ue es va estrenar el 25 d'abril de 1946 i que va tenir com a protagonistes a Enrique Muiño, Darío Garzay, Héctor Méndez i Ítalo Bertini. La pel·lícula va tenir a més la col·laboració de Margarita Wallman en la coreografia, escultures de Mario Arrigutti i Germen Gelpi i la supervisió de Lucas Demare. És el primer llargmetratge dirigit per Fregonese.
En una enquesta de les 100 millors pel·lícules del cinema argentí duta a terme pel Museo del Cine Pablo Ducrós Hicken l'any 2000, la pel·lícula va aconseguir el lloc 43.

## Sinopsi

Un ancià fuig del seu propi passat en aquest film, un èxit en el seu temps l'eficàcia formal del qual va permetre a Fregonese obtenir un contracte a la Metro-Goldwyn-Mayer. L'escena culminant d'aquesta història amb ressons expressionistes és un extens ballet, coreografiat per Margarita Wallman sobre música de Beethoven, la posada en escena cinematogràfica de la qual va suposar un veritable tour de force per al director. Un any abans, Fregonese havia codirigit el film Pampa bárbara amb el seu mentor Lucas Demare, però va ser el seu treball a "Donde mueren las palabras" el que li va permetre convertir-se en el primer director argentí que va fer carrera a Hollywood.

## Repartiment

* Enrique Muiño... Vittorio
* Darío Garzay... Darío
* Héctor Méndez... Rogelio
* Italo Bertini... Carlo Carletti
* Aurelia Ferrer
* María Ruanova... Ballarina
* René Mugica
* Pablo Cumo
* Linda Lorena... Fedora Lauzan
* María Hurtado
* José A. Vázquez
* Enrique Ferraro
* Vittorio Podrecca y sus Piccoli
* Milita Brandon
* Orestes Soriani

## Comentaris

Roland va opinar:
| « | ”Un tema petit però bell… tal vegada el diàleg no es manté a l'altura de l'assumpte… Hugo Fregonese, en el seu primer treball independent, revela una inquietud lloable i, sobretot, un gran amor per la imatge. Enrique Muiño, al capdavant de l'homogeni repartiment… compleix una altra de les seves grans creacions, tal vegada la millor per ser la més difícil i la més completa.” | » |
Calki per la seva part va dir:
| « | ”En cap moment la realització perd el seu elevat to i la seva jerarquia, i si apunta algun tret de timidesa en la resolució d'alguns moments, hi ha uns altres, sòlids i valuosos, que acrediten qualitat.” | » |
Manrupe i Portela escriuen::
| « | ”D'anècdota òbvia, l'òpera prima de Fregonese en solitari roman encara com un exemple únic i pioner de ballet filmat. La música clàssica com leit motiv total, és el que li dona força i validesa per sobre altres rúbriques, envellits i gates maules. Els valors de producció són rellevants.” | » |

## Referències

* ↑ «Las 100 mejores del periodo 1933-1999 del Cine Argentino». , 2000. Arxivat 2022-11-21 a Wayback Machine.
* Manrupe, Raúl. Un diccionario de films argentinos (1930-1995) pág. 186. Buenos Aires, Editorial Corregidor, 2001. ISBN 950-05-0896-6.

## Enlaces externs

* Informació sobre Donde mueren las palabras a cinenacional.com
* Donde mueren las palabras a YouTube
# Domitrovicita

La domitrovicita és un mineral de la classe dels minerals orgànics.

## Característiques

La domitrovicita és un compost orgànic de fórmula química Zn(C₂H₃O₃)₂·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes d’abril de l'any 2024, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema monoclínic. És l'anàleg de zinc de l'stanevansita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «10.AA - Sals d'àcids orgànics: formats, acetats, etc».
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades al Museu Mineral de la Universitat d'Arizona Alfie Norville, a Tucson (Arizona), amb el número de catàleg: 22735, i al projecte RRUFF, amb el número de mostra: R230010.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a l'extrem occidental de Pusch Ridge, a les muntanyes de Santa Catalina, al nord de Tucson, dins el comtat de Pima (Arizona, Estats Units). Aquest indret és l'únic de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* 1 2 3 «Domitrovicite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 maig 2024].
* 1 2 3 Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 79». European Journal of Mineralogy, 36, 3, 25-06-2024, pàg. 525–528. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-525-2024 [Consulta: 8 juliol 2024].
* ↑ «Strunz-mindat (2024) Classification - Formates, Acetates, etc.». Mindat. [Consulta: 8 juliol 2024].
# Puig de la Llosa

El Puig de la Llosa o pic de la Llosa, és un cim de 2.504 m. situat al Pirineu axial, entre la comuna de Mentet, de la comarca del Conflent, i el municipi de Setcases, del Ripollès.
És a prop de l'extrem sud-oriental del terme de Mentet, i al nord del de Setcases, al nord-oest de la Roca Colom i al nord-est del Pic de Coma Ermada, a ponent de la Portella de Callau. Al seu vessant sud, a reser del seu cim i a uns 2.400 m d'alçada es troba la congesta de la Llosa, una de les principals congestes de neu del Pirineu Oriental, antigament permanent. La congesta situada a relativa baixa alçada i a vessant sud, és alimentada gràcies als torbs (vents forts carregats de neu provinent d'altres vessants de la muntanya) i és coberta de neu bona part de l'any.
La seva principal via d'accés és des de l'estació de Vallter, seguint la variant GR 11.6, passant per la portella de Mentet (2.411 m.) i la carena.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «86 - Mentet». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Mentet». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* 1 2 Gel, Carles. Costabona Alta Vall del Ter. Guia.. Granollers: Alpina, 2018. ISBN 978-84-8080-568-8.
* ↑ El Puig de la Llosa en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Xercavins i Comas, Agustí «Els climes del Pirineu Oriental: des de les terres gironines fins a la Catalunya Nord i Andorra». Documents d'Anàlisi Geogràfica, 7, 1985, pàg. 81 - 102.
# Digital Research

Digital Research, Inc. (àlies DR o DRI; originalment Intergalactic Digital Research) va ser una empresa estatunidenca creada pel dr. Gary Kildall per comercialitzar i desenvolupar el seu sistema operatiu de disc CP/M i productes relacionats. Va ser la primera gran empresa de programari al món dels microordinadors. Digital Research no ha de ser confosa amb Digital Equipment Corporation; ambdues no posseeixen cap relació. Estava situada a Pacific Grove, Califòrnia.

## Productes

Els sistemes operatius de l'empresa, començant amb el CP/M per a microordinadors basats en l'Intel 8080/Zilog Z80, eren l'estàndard de facto de la seva era, el mateix en què el MS-DOS i el MS Windows van convertir-se posteriorment. La suite de productes de DR incloïa el CP/M original i els seus diversos fillols: DR-DOS, que era una versió del CP/M compatible amb MS-DOS, i MP/M, el CP/M multiusuari. El primer sistema de 16 bits, el CP/M-86, no va ser un gran succés en la competició amb el MS-DOS. Va ser seguit pèl Concurrent CP/M, una versió monousuari del MP/M-86 multitasca que presenta "consoles virtuals" a partir dels quals les aplicacions es podrien llançar per a executar concurrentment. Les successives revisions d'aquest sistema, que gradualment va donar suport a aplicacions del MS-DOS i del sistema de fitxers FAT, van ser anomenats Concurrent DOS, Concurrent DOS XM i Concurrent DOS 386.

## Referències

* ↑ «Digital Research» (en anglès). [Consulta: 25 novembre 2008].
* ↑ «CP/M and Derivatives» (en anglès). Arxivat de l'original el 2007-09-28. [Consulta: 26 novembre 2008].

## Vegeu també

* Tom Rolander

## Enllaços externs

* CP/M and Digital Research Inc. (DRI) Web pages (anglès)
# Skazka o Tsare Saltane

El conte del tsar Saltan és una òpera en un pròleg i quatre actes de Nikolai Rimski-Kórsakov, amb llibret de Vladímir Belski, basat en el conte d'Aleksandr Puixkin. L'òpera es va compondre entre els anys 1899 i 1900, coincidint amb el centenari de Puixkin. S'estrenà al Teatre Solodóvnikov de Moscou el 3 de novembre de 1900, dirigida per Mikhaïl Ippolítov-Ivànov.
Dins d'aquesta obra s'hi troba la popular peça El vol del borinot, una traducció musical inoblidable del brunzit de l'empipador insecte. Se n'han fet transcripcions per a molts instruments, però la de Rakhmàninov per a piano és una de les primeres i més conegudes.
* El vol del borinot
* El vol del borinot (US Army Band)

## Vegeu també

* Llista d'òperes més importants

## Referències

* ↑ «El tsar Saltan». Super3. [Consulta: 5 agost 2016].
Òperes de Rimski-Kórsakov :
La donzella de Pskov (1873)
La nit de maig (1880)
La donzella de neu (1881)
Mlada (1890)
Nit de Nadal (1895)
Sadkó (1896)
Mozart i Salieri (1898)
La boiarda Vera Xeloga (1898)
La núvia del tsar (1898)
El conte del tsar Saltan (1900)
Servília (1901)
Kasxei l'immortal (1902)
Pan voievoda (1903)
La llegenda de la ciutat invisible de Kítej (1905)
El gall d'or (1907) :
# Fórmula del punt fix holomòrfic de Lefschetz

En matemàtiques, la fórmula holomorfa de Lefschetz és un anàleg per a varietats complexes de la fórmula del punt fix de Lefschetz que relaciona una suma dels punts fixos d'un camp vectorial holomòrfic d'una varietat complexa compacta a una suma dels seus grups de cohomologia de Dolbeault.

## Definició

Si $f$ és un automorfisme d'una varietat complexa compacta $M$ amb punts fixos aïllats, llavors
    $\sum _{f(p)=p}{\frac {1}{\det(1-A_{p})}}=\sum _{q}(-1)^{q}\operatorname {trace} (f^{*}|H_{\overline {\partial }}^{0,q}(M))$
on
* la suma és superior als $p$ punts fixos de $f$
* la transformació lineal $A_{p}$ és l'acció induïda per $f$ en l'espai tangent holomòrfic a $p$

## Referències

* Griffiths, Phillip; Harris, Joseph. Principles of algebraic geometry. New York: John Wiley & Sons, 1994 (Wiley Classics Library). ISBN 978-0-471-05059-9.

## Vegeu també

* Fórmula del residu de Bott
# Francisco Javier de Mendoza Fernández

Francisco Javier de Mendoza Fernández (1949), és magistrat del Tribunal Suprem d'Espanya des de 2010. Va ingressar per oposició en el Cos Jurídic Militar en 1975 i ha servit, entre altres destinacions, en el Tribunal Militar Territorial Cinquè, on va ser Fiscal Togat. També ha estat titular del Jutjat Militar Central número 1 i vocal del Tribunal Militar Central. Va ser assessor jurídic de la Direcció general de la Guàrdia Civil i assessor jurídic general de la Defensa. Des de 1981 és diplomat en l'especialitat de Dret Penal Militar per l'Escola d'Estudis Jurídics de l'Exèrcit.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-12-06. [Consulta: 5 desembre 2017].
* ↑ EuropaPress «Expulsado de la Guardia Civil un agente que entraba uniformado en casas para robar joyas y droga» (en castellà). elperiodico, 14-08-2015.
* ↑ C.G.P.J. «C.G.P.J - Estructura organizativa» (en castellà). [Consulta: 5 desembre 2017].
# Ungla (botànica)

L'ungla és una secció d'un pètal o fulles del tèpal en plantes amb un periant de fulles lliures sobre de flors, que està clarament separada de la secció superior més àmplia dels pètals, la làmina s'estreny com una tija.

## Enllaços externs

* Plantilla:BibISBN
# Skaw

Skaw és el nom dels següents llocs:
* Skaw (Unst), poblat situat a l'illa d'Unst, a l'arxipèlag de les Shetland.
* Skaw (Whalsay)
# Skazany

Skazany (en polonès, Condemnat) és una pel·lícula dramàtica polonesa del 1976, dirigida per Andrzej Trzos-Rastawiecki.

## Sinopsi

Ryszard Bielczyk és organitzador d'esdeveniments. La seva vida no s'estabilitza. Només té un germà gran, Zygmunt, que és entrenador de boxa, i no té un vincle gaire estret amb ell. Quan s'assabenta que Zygmunt està malalt terminal, intenta ajudar-lo. No s'oposa quan el seu germà vol suïcidar-se. Ryszard és dut a judici per no impedir la seva mort.

## Repartiment

* Wojciech Pszoniak – Ryszard Bielczyk
* Zdzisław Kozień – Zygmunt Bielczyk,
* Zygmunt Hübner – fiscal
* Piotr Pawłowski – jutge
* Zbigniew Zapasiewicz – advocat
* Irena Karel – actriu Krystyna
* Gabriela Kownacka – Kasia
* Wirgiliusz Gryń – president del club esportiu "Korona"
* Edmund Karwański

## Premis

Al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1976 Zdzisław Kozień va guanyar el Premi Sant Sebastià d'interpretació masculina.

## Referències

* ↑ Skazany a filmpolski.pl
* ↑ Skazany a Filmweb
* ↑ Premis del 1976 al web del Festival de Sant Sebastià

## Enllaços externs

* Imatges de Skazany a la Fototeka
# Skvortsovo

«Skvortsovo» té aquests significats:

## Crimea

* Skvortsove (Crimea), localitat de la República Autònoma de Crimea

## Rússia

* Skvortsovo (Primórie), localitat del krai de Primórie, a Rússia
# Escola de Belles Arts de Heatherley

L'escola de Belles Arts de Heatherley és una escola per a la formació d'artistes fundada el 1845. Pren el seu nom de Thomas Heatherley qui va succeir coma director a James Mathews Leigh. És una de les escoles d'art independents més antigues de Londres i és una de les poques universitats d'art de Gran Bretanya que es focalitza en retrat, art figuratiu i escultura.
Va obrir una escola nova, a George street (prop de Baker street), Londres, el novembre 1927 després que anteriorment estava localitzada a Newman street.
Burne Jones, Rossetti, Millais, Frederic Leighton, Russell Flint, Solomon Joseph Solomon, Gregoire Boonzaier, Michael Ayrton i Sickert són alguns dels seus antics alumnes com també ho va ser el primer director de l'Slade School of Art, Sir Edward Poynter, Kate Greenaway, i el primer director de la Royal College of Art, Walter Crane.

## Referències

* ↑ «Lord Dewar On Art». Kent & Sussex Courier, 04-11-1927 [Consulta: 29 abril 2015].

## Enllaços externs

* Pàgina web escolar
# Soledad Becerril Bustamante

Soledad Becerril Bustamante (Madrid, Espanya 1944) és una política espanyola que fou Ministra de Cultura i Benestar entre 1981 i 1982 i alcaldessa de Sevilla entre 1995 i 1999.

## Biografia

Va néixer el 16 d'agost de 1944 a la ciutat de Madrid. Va estudiar filosofia i lletres a la Universitat de Madrid, especialitzant-se en filologia anglesa i llicenciant-se l'any 1966. Amplià els seus estudis als Estats Units d'Amèrica, on estudià ciències polítiques a la Universitat de Colúmbia.
Interessada per la docència, va ser professora a la Universitat de Sevilla, ciutat on va fundar la revista d'informació andalusa "La Ilustración Regional", de la qual fou consellera delegada.

## Activitat política

L'any 1974 va ingressar a la Federació de Partits Demòcrates i Liberals, integrant-se després en el Partit Demòcrata d'Andalusia que posteriorment passà a formar part de la coalició Unió de Centre Democràtic (UCD). En les eleccions generals de 1977 fou escollida diputada al Congrés per la província de Sevilla, escó que revalidà en les eleccions generals de 1979. Membre de la ponència encarregada de redactar l'Estatut d'Autonomia d'Andalusia l'any 1978, Leopoldo Calvo-Sotelo la nomenà Ministra de Cultura i Benestar el desembre de 1981, sent la primera dona que accedia al Consell de Ministres des de la República, quan ho feu l'anarquista Federica Montseny. Va romandre en aquest càrrec fins al desembre de 1982, quan va prendre possessió el primer govern de Felipe González.
Amb la desintegració de la UCD passà a formar part d'Aliança Popular (AP), sent escollida novament diputada al Congrés pel Partit Popular (PP) en les eleccions generals de 1989, 1993 i 2000. L'any 1995 va abandonar el seu escó al Congrés per esdevenir alcaldessa de Sevilla, càrrec que va mantenir fins al 1999.
En les eleccions generals de 2004 fou escollida senadora al Senat espanyol en representació de la província de Sevilla.
El 17 de juliol de 2012 el Congrés dels Diputats va aprovar la seva candidatura a Defensor del Poble, a expenses de rebre el suport del Senat.

## Referències

* ↑ Boletín Oficial del Estado
* ↑ «El Congrés dona el vistiplau a Soledad Becerril com a Defensora del Poble i tria els magistrats del Constitucional i els consellers del Tribunal de Comptes» (en castellà). congreso.es, 17-07-2012. [Consulta: 17 juliol 2012].
* ↑ Soledad Becerril al web del Defensor del Poble

## Enllaços externs

* (castellà) Informació de Soledad Becerril al Congrés dels Diputats
* (castellà) Informació de Soledad Becerril al Senat espanyol
* (castellà) Notícies sobre Soledad Becerril a El País
# Embolcall magnètic

L'embolcall magnètic és la regió de l'espai entre la magnetopausa i xoc en arc de la magnetosfera d'un planeta. El camp magnètic generat s'organitza periòdicament pel planeta, que es torna feble i irregular a l'embolcall magnètic degut a la interacció amb el vent solar entrant, i és incapaç de desviar completament les partícules altament carregades. La densitat de les partícules en aquesta regió és considerablement inferior al que es troba més enllà de l'arc de xoc, però més gran que a la magnetopausa, i es pot considerar com un estat transitori.
La investigació científica sobre la naturalesa exacta de l'embolcall magnètic ha estat limitada a causa d'una concepció errònia de molts anys que era d'un simple subproducte de l'ona de xoc / interacció de la magnetopausa i tenia propietats no intrínsecament importants de la seva pròpia.
L'embolcall magnètic de la Terra normalment ocupa la regió de l'espai d'aproximadament de 10 radis terrestres al costat de sobrevent (orientat al Sol) del planeta, que s'estén significativament més lluny en el costat de la direcció del vent degut a la pressió del vent solar. La ubicació exacta i l'amplada de l'embolcall magnètic no depèn de variables com l'activitat solar.

## Referències

* ↑ Yasuhito Narita, Ferdinand Plaschke, Zoltan Voros. «The Magnetosheath». A: Romain Maggiolo, Nicolas André, Hiroshi Hasegawa, Daniel T. Welling. Space Physics and Aeronomy, Magnetospheres in the Solar System (en anglès). John Wiley & Sons, p. 137. ISBN 9781119829980 [Consulta: 9 març 2022].

## Enllaços externs

* The Encyclopedia of Astrobiology, Astronomy, and Spaceflight (anglès)
* Institute of Geophysics and Planetary Physics Arxivat 2008-10-07 a Wayback Machine. (anglès)