OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Discectomia

Una discectomia és l'eliminació quirúrgica de material anormal del disc que pressiona sobre una arrel nerviosa o la medul·la espinal. El procediment consisteix a eliminar una porció d'un disc intervertebral, que provoca dolor, debilitat o entumiment en afectar la medul·la espinal o els nervis.
Hi ha diferents tècniques des de la discectomia tradicional i la microdiscectomia (discectomies "obertes"), en que les dues poden ocasionar la síndrome postlaminectomia (degut a la necessitat de practicar una laminectomia per poder accedir al disc), fins a la discectomia endoscòpica.

## Discectomia tradicional

La discectomia oberta tradicional, o la tècnica de Love, va ser publicada per Ross and Love el 1971.

## Microdiscectomia

La microdiscectomia és una operació oberta (tallant, però amb una incisió molt més petita que la tradicional) de la columna vertebral en què una porció d'un nucli polpós herniat s'elimina mitjançant un instrument quirúrgic, mentre s'utilitza un microscopi operatiu extern per il·luminar i augmentar. Ha anat desplaçant a la discectomia tradicional.

## Discectomia endoscòpica

La discectomia endoscòpica no té tall intern (tan sols una incisió de 2mm o més gran, fins a 12 mm) ni extirpació òssia (la laminectomia) i, a causa de les seves petites dimensions, no es diu "oberta".

## Referències

* ↑ Kim, Manyoung; Lee, Sol; Kim, Hyeun-Sung; Park, Sangyoon; Shim, Sang-Yeup «A Comparison of Percutaneous Endoscopic Lumbar Discectomy and Open Lumbar Microdiscectomy for Lumbar Disc Herniation in the Korean: A Meta-Analysis» (en anglès). BioMed Research International, 2018, 07-08-2018, pàg. 1–8. DOI: 10.1155/2018/9073460. ISSN: 2314-6133.
# Weissella confusa

Weissella confusa (abreujat W. confusa) i conegut anteriorment com a Lactobacillus confusus. És un bacteri grampositiu que es manifesta en forma de bacils de mida petita amb capacitat de créixer a 45 °C. És fermentador de glucosa i com a producte forma àcid lactic. També utilitza sacarosa, xilosa, galactosa i ribosa (entre d'altres) i produeix àcid. És productor d'oligosacàrids no digeribles i polisacàrids extracel·lulars, bàsicament dextrà. El percentatge de G+C és del 45% i la seva soca tipus és ATCC:10881.
S'ha aïllat de mostres molt diverses com són la rizosfera de l'olivera, sediments costaners, mostres humanes i heroina entre d'altres. Pel que fa a aliments s'ha identificat en pebrot vermell i groc, sucre de canya i suc de pastanaga.
S'ha identificat també en animals, per exemple en llet i intestí de vaques, en excrements de canins, en intestí de vaques, i en l'intestí de llobarro. S'ha identificat com a patògen emergent juntament amb W. ceti, provocant hemorràgies i septicèmia en truites irisades.
Igual que altres espècies del gènere Weissella s'ha vist que presenta relació amb l'ésser humà, ja que s'ha trobat en mostres sanguínies i fecals humanes, en llet materna i en la microbiota vaginal. Durant anys no es va considerar que aquest bacteri fos causant de malalties en humans (degut a la falta de mètodes per a la seva identificació), però a l'actualitat s'ha associat a casos de bacterièmia, endocarditis i osteomielitis. És interessant el fet que aquesta espècie bacteriana està més àmpliament distribuïda en mostres fecals de persones sanes que de pacients amb síndrome del còlon irritable, fet que proposa W. confusa com a diana d'investigació.
En el seu genoma conté gens que codifiquen per la resistència a antibiòtics com la meticil·lina i la fosfomicina.

## Referències

* 1 2 3 Fusco, Vincenzina; Quero, Grazia M.; Cho, Gyu-Sung; Kabisch, Jan; Meske, Diana «The genus Weissella: taxonomy, ecology and biotechnological potential». Frontiers in Microbiology, 6, 17-03-2015. DOI: 10.3389/fmicb.2015.00155. ISSN: 1664-302X. PMC: PMC4362408. PMID: 25852652.
* ↑ «Taxonomy browser (Weissella confusa)». [Consulta: 4 desembre 2019].
* 1 2 Abriouel, Hikmate; Lerma, Leyre Lavilla; Casado Muñoz, María del Carmen; Montoro, Beatriz Pérez; Kabisch, Jan «The controversial nature of the Weissella genus: technological and functional aspects versus whole genome analysis-based pathogenic potential for their application in food and health». Frontiers in Microbiology, 6, 27-10-2015. DOI: 10.3389/fmicb.2015.01197. ISSN: 1664-302X. PMC: PMC4621295. PMID: 26579103.
# Castell de Morella

El castell de Morella és un castell-fortalesa d'origen musulmà, situat estratègicament sobre un penyal a 1.073 msnm. La muralla de Morella disposa de 14 torres defensives, entre les quals destaca la Torre del Pantó, documentada des del segle xv. Aquesta presenta una disposició rectangular i 12,5 metres d'alçària, i està construïda amb murs de maçoneria a dues cares, amb cantoneres de pedra treballada i espitlleres. Després de la nefasta gestió de la Diputació de Castelló, i de la seua recuperació en mans del Ministeri de Cultura, amb col·laboració de l'ajuntament de Morella, s'hi està duent a terme importants treballs de restauració i conservació.
El lloc presenta ocupació des d'època ibèrica. Des d'aleshores, ha estat un enclavament important en diferents confrontaments armats. El seu caràcter inexpugnable permeté que només fos vulnerat dues voltes, a causa d'una traïció en la conquesta i per una infiltració de Cabrera a través d'un excusat de la muralla durant les Guerres Carlines.
Després que Cabrera entrara a la fortalesa, aquesta es convertí en una de les places fortes dels carlins i base del seu exèrcit. El 1839, l'enginyer prussià Von Radhen el reestructurà per tal d'incorporar-hi els nous avenços defensius de l'època. Un any després, sofrí grans desperfectes a causa del bombardeig d'Espartero, que encertà una de les bombes en el polvorí del castell.
El castell de Morella fou també una plaça forta en la Guerra de la Independència. Segons conta la llegenda, la líder morellana Josefa Bosch, la Pardala, fou penjada per l'exèrcit francès des d'una de les torres del castell com a represàlia per la seua dura resistència en aquesta guerra. En honor seu, s'anomena aquesta torre la Torre de la Pardala.

## Referències

* 1 2 «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
# Casa Nova de Cal Mata

La casa Nova de Cal Mata és un edifici de Banyeres del Penedès (Baix Penedès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La façana principal presenta tres plantes separades per cornises. Tota la façana és arrebossada i pintada amb colors ocres i marrons. Els baixos presenten una gran portalada amb llinda, la qual és decorada amb una motllura de forma lobulada i presenta la data de 1915. A la banda esquerra hi ha dues finestres amb ampit, reixat i la típica motllura de formes lobulades. La primera planta presenta tres balcons amb base, barana de ferro forjat i porta balconera de llinda amb les típiques motllures. L'última planta, les golfes, presenten tres portes balconeres amb barana, una petita base i la clàssica motllura.
Rematant l'edifici es troba el terrat que consta d'una barana de ferro forjat intercalada amb pilars fets de paredat. El lateral esquerra presenta dues plantes de les que destaca la segona, ja que és formada per cinc obertures amb llinda que menen a una terrassa coberta amb bigues.

## Història

La casa fou construïda el 1915 per l'àvia de la mestra Marta Mata. Abans l'indret era ocupat per l'antic celler. Posteriorment els baixos també van ser habilitats com a cuines i menjadors per tal d'hostatjar als mestres.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Nova de Cal Mata». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Casa Nova de Cal Mata». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Casa Nova de Fogueres

Casa Nova de Fogueres és una obra de Riells i Viabrea (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situada a la plana de Riells, prop de la carretera.
És un edifici de dues plantes amb vessants a laterals. La façana principal presenta un portal quadrangular amb llinda monolítica amb una petita teulada de protecció. La resta d'obertures són simples alguna amb llinda de fusta i les de la planta baixa tenen reixa de ferro de protecció. Al costat esquerre s'hi ha adossat perpendicularment un cobert de nova construcció. El parament és arrebossat sense pintar.
La façana posterior és de pedra vista i s'observen algunes finestres emmarcades amb pedra.
Molt a prop hi ha una petita construcció que era l'antiga pallissa, de planta quadrada i coberta a vessant a façana posterior. La construcció ha estat restaurada i tancada amb un portal metàl·lic. Davant hi ha una petita era circular amb mur perimetral i el paviment ha refet.
Al darrere de la casa hi ha les pistes de tenis i el restaurant Casa Nova.

## Història

Fins a l'any 1965 hi vivia la família Riera que n'eren els masovers i propietaris. A partir d'aquesta data va ser llogada i utilitzada com a segona residència. L'any 1967 es va construir un club esportiu amb pistes de tenis i piscina i dos anys més tard es va fer el restaurant. L'any 1993 es va vendre el restaurant i les instal·lacions a la família Montsant.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Casa Nova de Fogueres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Casa Nova de Fàbregues

La Casa Nova de Fàbregues és una obra de Viladrau (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici civil (residencial) de planta rectangular (13x15), coberta a dues vessants, amb el carener paral·lel a la façana situada a migdia; consta de planta i dos pisos. La façana S presenta un portal d'arc rebaixat, amb la dovella central datada (1891), i cinc finestres de mides diverses a la planta; dos balcons i tres finestres al primer pis; i quatre finestres al segon; la capella adossada a la façana E presenta, en aquesta part, portal d'arc apuntat amb dovella central datada (1816), òcul i espadanya (1944). La façana E presenta el cos adossat de la capella i dues finestres a la planta; dues finestres al primer pis, i cinc badius al segon. La façana N, dos portals i quatre finestres a la planta, tres finestres i dos balcons al primer pis, i cinc finestres al segon. La façana O, un portal i dues finestres a la planta, tres balcons al primer pis, quatre finestres al segon, i un òcul sota el carener. La casa està situada prop de la confluència d'un petit torrent, amb la riera Major en un sector enlairat, i rodejada de murs de pedra coronats amb reixes de ferro. Al sector S-O hi ha una caseta de nines, i un petit canal que mena aigua corrent a un safareig.

## Història

Antic mas que probablement formava part dels 82 masos que existien en el municipi pels volts de 1340, segons que consta en els documents de l'època. El trobem registrat en els fogatges de la "Parròquia i terme de Viladrau fogajat a 6 de octubre de 1553 per Joan Masmiguell balle com apar en cartes 230", juntament amb altres 32 que continuaven habitats després del període pestes, on consta un tal "Joan Montanyà al molí den Fabregues". Tenim constància que aquest mas, juntament amb altres quatre de la rodalia, va pertànyer a la Parròquia de Vilalleons.

## Referències

* 1 2 «Casa Nova de Fàbregues». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Casa Bertran (Palafrugell)

La Casa Bertran és una obra del monumentalisme academicista de Palafrugell (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada al nucli de Calella de Palafrugell, és una casa d'estiueig de grans proporcions, envoltada d'un ampli jardí de pendent pronunciat que té murs de contenció i tanques de vegetació.
La casa està situada en la zona més elevada. Consta de dues plantes bastides sobre un basament format per planta semi-sotan que és destinat a serveis i dependències.
El conjunt s'inspira en l'arquitectura tradicional catalana, tot i que amb una gran simplificació de les formes i una distribució d'espais i obertures molt equilibrada.

## Història

La casa Bertran vas ser realitzada per l'arquitecte Raimon Duran i Reynals durant la dècada dels anys 1930/40, en estil noucentista. Aquest arquitecte va realitzar nombroses cases d'estiueig tot reinterpretant el vocabulari tradicional de l'arquitectura catalana d'una manera molt depurada.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Bertran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Casa Batlle (Castissent)

La Casa Batlle és una masia del poble de Castissent, a l'antic terme de Fígols de Tremp, pertanyent actualment al municipi de Tremp. Està situada al sud-sud-est del turó on hi ha l'església de Castissent, al costat de Casa Caçador i al sud del lloc on hi havia hagut Casa Aiguader, a prop del límit del terme municipal, fronterer amb Sant Esteve de la Sarga, a la zona de Mont-rebei. Casa Batlle té annexa la capella de la Mare de Déu de Montserrat.
És un conjunt format per l'habitatge i construccions d'ús agrícola i ramader com ara els corrals, una era, un pou i una capella. L'habitatge és de planta quadrangular i consta planta baixa, pis i golfes amb annexes adossats. L'aparell és de pedra del país sense treballar rejuntada amb fang. El parament es mostra sense arrebossar. Les obertures estan distribuïdes sense ordre. La porta d'accés és d'arc adovellat rebaixat. La clau de volta presenta una inscripció amb el nom de la casa i la data 1700. Al primer pis hi ha un balcó amb barana de ferro i una finestra amb llinda de fusta. A l'est de la casa hi ha una capella amb el mateix tipus d'aparell que la casa. La porta d'accés és un arc de grans dovelles ben treballades. Per sobre la porta hi ha una finestra rectangular. La coberta, amb ràfec, és a doble vessant i construïda amb embigat de fusta i lloses.

## Referències

* ↑ «Casa Batlle». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2016].
# Categoria lèxica

Una categoria lèxica és aquella categoria gramatical en què els mots suporten la major part del significat de la frase, en oposició a categories on els seus components aporten únicament matisos flexius. El tipus de paraula que s'inclou dins les categories lèxiques varia en funció de la llengua. En català es consideren categories lèxiques els noms, els adjectius, els verbs i alguns adverbis. Tots ells, menys l'adverbi pertanyen a la classe oberta de mots. Aquestes paraules tenen un lexema que té sentit per ell sol, sense necessitat d'un context, ja que evoca un concepte a la ment de forma directa. Per exemple "taula" està associat a un objecte determinat que apareix a la ment quan s'usa aquesta paraula, perquè pertany a una categoria lèxica, mentre que en dir "aquest" el concepte evocat no és clar, requereix una altra paraula per a representar-se.
Viccionari
# Castell de Terrassa (Rigardà)

El castell de Terrassa és una antiga fortificació medieval de la comuna de Rigardà, a la comarca del Conflent (Catalunya del Nord).
És situat a dalt d'una carena a l'esquerra de la Tet, al nord-est del poble de Rigardà i al nord del despoblet de Vilella i de l'església romànica de Santa Eulàlia de Vilella.
Se'n té notícia des del 864/865, cosa que fa d'aquest castell un dels més antics de tot el Conflent. Servia per a vigilar la ruta del Conflent (Via Conflentana) entre Domanova i Jóc. S'abandonà possiblement al segle xiv, moment en què prengué el seu relleu la Torre de Rigardà.
El lloc on era aquest castell en conserva encara restes, tot i que molt trinxades. S'hi pot reconèixer un recinte al cim de la carena d'una 80 metres de llargària per uns 110 baixant cap al vessant nord. Al costat occidental, les restes del mur perimetral assoleixen 1,5 metres d'alçària, mentre que la resta és molt més esmicolat. Almenys tres munts importants de pedres poden ser les restes de torres: una a l'angle sud-est, un altre cent metres cap al nord i el tercer uns 60 metres encara més al nord. El costat nord del recinte coincideix amb el camí existent en aquell lloc.

## Bibliografia

* Badia i Homs, Joan. «Rigardà: Castell de Terrassa». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.
* Becat, Joan. «134 - Rigardà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Rigardàs». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ El Castell de Terrassa en els ortofotomapes de l'IGN
# Xanca de Cusco

La xanca de Cusco (Grallaria erythroleuca) és una espècie d'ocell de la família dels gral·làrids (Grallariidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial dels Andes del sud-est del Perú.

## Referències

* ↑ «Xanca de Cusco». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/06/2021(català)
# Vesignieïta

La vésigniéita és un mineral de la classe dels fosfats que rep el nom del francès Jean Paul Louis Vésignié (1870-1954).

## Característiques

La vésigniéita és un vanadat de fórmula química BaCu₃(VO₄)₂(OH)₂. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 i 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «08.BH: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ = 1:1» juntament amb els següents minerals: thadeuïta, durangita, isokita, lacroixita, maxwellita, panasqueiraïta, tilasita, drugmanita, bjarebyita, cirrolita, kulanita, penikisita, perloffita, johntomaïta, bertossaïta, palermoïta, carminita, sewardita, adelita, arsendescloizita, austinita, cobaltaustinita, conicalcita, duftita, gabrielsonita, nickelaustinita, tangeïta, gottlobita, hermannroseïta, čechita, descloizita, mottramita, pirobelonita, bayldonita, paganoïta, jagowerita, carlgieseckeïta-(Nd), attakolita i leningradita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Glücksstern, una antiga mina de ferro i manganès tancada el 1855, que està situada al turó de Gottlob, aproximadament a un quilòmetre al sud-est de la localitat de Friedrichroda, dins el districte de Gotha (Turíngia, Alemanya). Es troba en forma de cristalls pseudohexagonals lamel·lars, en agregats botrioïdals o bé en pols. Als territoris de parla catalana ha estat descrita únicament a la mina Constancia, uns petita propspecció realitzasa al Barranco de la Rocha, aproximadament a un quilòmetre d'Algímia d'Almonesir, un municipi del País Valencià de la comarca de l'Alt Palància.

## Referències

* ↑ «Vésigniéite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 desembre 2023].
* ↑ «Glücksstern Mine, Gottlob Hill, Friedrichroda, Gotha District, Thuringia, Germany». Mindat. [Consulta: 10 desembre 2023].
* ↑ Calvo Rebollar, Miguel. Minerales y Minas de España. Vol. VII, Fosfatos, arseniatos y vanadatos.. Madrid: Escuela Técnica Superior de Ingenieros de Minas de Madrid. Fundación Gómez Pardo., 2015 [Consulta: 10 desembre 2023].
# Casa Serra (els Prats de Rei)

La casa Serra és un habitatge a la vila dels Prats de Rei (Anoia) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Edifici construït per a habitatge, de planta baixa i dos pisos. Malgrat les diverses modificacions, conserva encara les llindes originals de les portes i les finestres gòtiques. (aquestes llindes ara no són visibles). Com en altres cases nobles de la vila, no existeix documentació referent a les dates de construcció de l'edifici. S'edificà vers el segle xvi, coincidint amb l'època de màxima esplendor de la vila. Actualment es troba en obres de restauració

## Notes

* ↑ «Casa Serra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
# Catocala danilovi

Catocala danilovi és una espècie de papallona nocturna de la subfamília Erebinae i la família Erebidae.
Es troba al sud-est de Sibèria.

## Referències

* ↑ «Funet». Arxivat de l'original el 2019-07-20. [Consulta: 25 març 2016].

## Enllaços externs

* Funetː Catocala danilovi Arxivat 2019-07-20 a Wayback Machine. (en)
# Casa al carrer Perera, 2 (Batea)

La Casa al carrer Perera, 2 és una obra de Batea (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge que té una molt ben conservada façana, tota de carreu. Té dos nivell i una porta d'accés conformada per un arc de mig punt de grans dovelles i una petita finestra.
La planta baixa s'empra de magatzem, la principal com a habitatge, on les finestres originals han donat pas a balcons, i les golfes, que té dues petites obertures. Hi destaca un ràfec de pedra molt motllurat. La coberta és de teula i els interiors s'han actualitzat.
Per facilitar l'ús de portes actuals, s'ha hagut d'incloure una porta rectangular inscrita dins la de mig punt.

## Referències

* 1 2 3 «Casa al carrer Perera, 2». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 octubre 2018].
# Carucedo

Carucedo és un municipi de la província de Lleó a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca d'El Bierzo i és un dels municipis en els quals es parla gallec. Inclou els nuclis de Carucedo, Las Médulas, Lago de Carucedo, Campañana, Villarando, La Barosa i El Carril. En el terme municipal hom hi troba el paratge de Les Mèdules, explotació aurífera romana declarada Patrimoni de la Humanitat el 1997 per la UNESCO i que també ocupa part dels termes de Borrenes i Puente de Domingo Flórez.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 712 | 674 | 669 | 649 |

## Referències

* ↑ El plurilingüismo en España. María Teresa Turell, 2007. p 154
* ↑ «Monumento Natural Las Médulas» (en castellà). Turismo de Castilla y León. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 14 febrer 2020].
# Vernajol

Vernajol (en francès Vernajoul) és un municipi francès del departament de l'Arieja i la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana

## Vegeu també

* Riu subterrani de la Boisha
# Price

Price és una població dels Estats Units a l'estat de Utah. Segons el cens del 2000 tenia 8.402 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Price tenia 8.402 habitants, 3.045 habitatges, i 2.085 famílies. La densitat de població era de 765,1 habitants per km².
Dels 3.045 habitatges en un 34,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,2% hi vivien parelles casades, en un 11,5% dones solteres, i en un 31,5% no eren unitats familiars. En el 27,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,19.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,6% tenia menys de 18 anys, un 15,9% entre 18 i 24, un 22,5% entre 25 i 44, un 19,9% de 45 a 60 i un 14,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.687 $ i la renda mediana per família de 39.429 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.476 $ mentre que les dones 21.081 $. La renda per capita de la població era de 14.313 $. Entorn de l'11,4% de les famílies i el 15% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Price». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Price». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari