OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ronald Bailey

Ronald Bailey (San Antonio, Texas, 23 de novembre de 1953) és el director científic de la revista Reason Magazine. Estudià filosofia i economia a la Universitat de Virgínia.
Ha treballat com economista i com a productor de televisió a més de col·laborar a The Wall Street Journal i The Washington Post entre d'altres.
S'ha descrit a ell mateix com un llibertari del transhumanisme. S'ha mostrat crític amb la teoria de l'escalfament global.

## Referències

* ↑ Peacock, Kathy Wilson. Natural Resources and Sustainable Development. Infobase Publishing, 2008, p. 264. ISBN 978-1-4381-1745-4.

## Bibliografia

* ECOSCAM: The False Prophets of Ecological Apocalypse (St. Martins Press, 1993) ISBN 0-312-10971-7.
* The True State of the Planet (The Free Press, 1995) (ed.) ISBN 0-02-874010-6.
* Earth Report 2000: Revisiting The True State of The Planet (McGraw Hill, 1999) (ed.) ISBN 0-07-134260-5.
* Global Warming and Other Eco Myths: How the Environmental Movement Uses False Science to Scare Us to Death (Prima Lifestyles, 2002). (ed.) ISBN 0-7615-3660-4.
* Liberation Biology: The Scientific And Moral Case For The Biotech Revolution (Prometheus Books, 2005) ISBN 1-59-102227-4.
# La llei del més fort

La llei del més fort és un aforisme sobre l'origen de la moral. D'aquest aforisme, i tenint en compte que habitualment el més fort és el qui mana, en podrien sortir: "El qui mana imposa la [seva] llei" o "Els qui manen imposen les [seves] lleis"; de la mateixa manera amb "Qui mana és el diner" podria dir-se "Els diners imposen la [seva] llei".
De manera descriptiva, afirma que la visió d'una societat sobre el bé i el mal està determinada pels qui tenen el poder, amb un significat semblant a "La història l'escriuen els vencedors". És a dir, tot i que totes les persones tenen les seves idees personals sobre el bé, només aquells prou forts per a superar els obstacles i els enemics poden posar en pràctica les seves idees i difondre les seves pròpies normes a la societat en general. Montague va definir la cratocràcia (del grec κρατερός krateros, que significa "fort") com un govern basat en el poder coercitiu, per aquells prou forts per prendre el control mitjançant la violència física o la manipulació demagògica.
"La llei del més fort" ha estat descrit com el credo dels règims totalitaris. El sociòleg Max Weber va analitzar les relacions entre el poder d'un estat i la seva autoritat moral a Wirtschaft und Gesellschaft. Els estudiosos realistes de la política internacional utilitzen la frase per descriure l'"estat de naturalesa" en què el poder determina les relacions entre estats sobirans.
De manera prescriptiva (o normativa), la frase s'utilitza més sovint de manera pejorativa, per protestar contra la tirania percebuda.
La frase de vegades té una connotació positiva en el context de la moral dels amos o el darwinisme social, que sostenen que els membres més forts d'una societat haurien de governar i determinar els seus estàndards de bé i mal, així com els seus objectius per al bé general.

## Referències

* ↑ Terme segons consulta feta a TermCat, on un terme similar i més adequat seria biacràcia, on bía = 'violència'
* ↑ Hausheer, Herman. «Dictionary of Philosophy». A: Dagobert D. Runes. , 1942.
* ↑ GE White. Evolution of Reasoned Elaboration: Jurisprudential Criticism and Social Change, The. Va. L. Rev., 1973.
* ↑ JL Ray «Understanding Rummel». Journal of Conflict Resolution, 26, 1982, p. 161–187. DOI: 10.1177/0022002782026001007.
# Laura Sárosi

Laura Sárosi (n. 11 nov 1992) és una esportista hongaresa que competeix en bàdminton en la categoria individual. Va ser qualificada per competir en els Jocs Olímpics de 2016 a Rio de Janeiro, Brasil.

## Vida personal

Sárosi va néixer l'11 de novembre de 1992 a Budapest, Hongria.

## Referències

* ↑ «Laura Sarosi». Badminton World Federation. [Consulta: 1r juny 2016].

## Enllaços externs

* Laura SAROSI a la BWFbadminton.com
# Lebiasina uruyensis

Lebiasina uruyensis és una espècie de peix de la família dels lebiasínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 14,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Caroni (La Gran Sabana, Veneçuela).

## Referències

* ↑ Cuvier G. & Valenciennes A., 1847. Histoire naturelle des poissons. Tome dix-neuvième. Suite du livre dix-neuvième. Brochets ou Lucioïdes. Livre vingtième. De quelques familles de Malacoptérygiens, intermédiaires entre les Brochets et les Clupes. Hist. Nat. Poiss. v. 19. i-xix + 1-544 + 6 pp.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Fernández-Yépez, A., 1967. Primera contribución al conocimiento de los peces, con descripción de dos especies y una subespecie nuevas. Resultados zoológicos de la expedición de la Universidad Central de Venezuela ... Abril de 1956. Acta Biológica Venezuélica v. 5 (art. 10): 159-177.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Weitzman, M. i S.H. Weitzman, 2003. Lebiasinidae (Pencil fishes). p. 241-251. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# SIGAINT

SIGAINT era un servei ocult de Tor que oferia serveis de correu electrònic segur. Segons la seva pàgina de preguntes freqüents, la seva interfície web utilitzava SquirrelMail que no depenia de JavaScript. I les contrasenyes dels usuaris no era possible recuperar-les. Els usuaris rebien dues adreces per safata d'entrada: una a sigaint.org per rebre correus electrònics "clearnet" i l'altra a la seva adreça .onion només per rebre correus electrònics enviats des d'altres serveis de correu electrònic habilitats per Tor. Els comptes gratuïts tenien 50 MB d'espai d'emmagatzematge i caducaven després d'un any d'inactivitat. Els comptes de pagament tenien accés a POP3, IMAP, SMTP, límits de mida de fitxers més grans, xifratge de disc complet i mai caducaven.
El servei va ser recomanat per diversos especialistes en seguretat com un servei de correu electrònic altament segur.
L'abril de 2015, diversos comptes d'usuari es van veure compromesos en el que es va especular en aquell moment que era un atac de desanonimització patrocinat pel govern des de 70 nodes de sortida diferents. Un administrador de SIGAINT va dir que el servei ocult no va ser piratejat, però que els nodes de sortida maliciosos havien modificat la seva pàgina "clearnet" de manera que el seu enllaç al servei ocult apuntava a un servei ocult impostor, enganyant els usuaris amb un atac de pesca que recollia les credencials d'inici de sessió. SIGAINT afegí xifratge SSL a la seva passarel·la per protegir-se d'aquests atacs.
Actualment el servei està caigut. Tant el seu lloc web ".org" com el seu enllaç a la xarxa Tor retornen el codi d'error 500.

## Referències

* ↑ «How to evade the NSA: OpSec guide for journalists also used by terrorists». , 04-05-2016 [Consulta: 26 maig 2016].
* ↑ «Terrorists opt for consumer tools». , 13-05-2016 [Consulta: 26 maig 2016]. Arxivat 14 October 2016$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ «Interview With "Sigaint DarkNet Email" Admin», 16-02-2015. Arxivat de l'original el 2015-03-23.
* ↑ «Dark Web Email Service SIGAINT hacked by the Intelligence». , 26-04-2015 [Consulta: 26 maig 2016].
* ↑ «After Hacks, A Dark Web Email Provider Says a Government Spied on Its Users». , 24-04-2015 [Consulta: 25 setembre 2016].
* ↑ «SIGAINT email service targeted by 70 bad exit nodes». Tor Project. [Consulta: 31 agost 2016].
* ↑ «SIGAINT Incidents Report». Arxivat de l'original el 27 de setembre 2016. [Consulta: 25 setembre 2016].
* ↑ Leyden, John. «Dark net webmail provider Sigaint still in the, er, dark». [Consulta: 6 març 2017].
# Sambastes

Els sambastes (grec antic: Σαμβασταί) o abastans (grec antic: Ἀβαστανοί, Abastaní) foren una de les tribus de la Patalene, districte proper a les boques de l'Indus. Són esmentats per Arrià.
Uns autors pensen que actuals ruïnes de Sewistan o Schwan són el lloc de la fortalesa principal d'aquest poble. Burnes sembla creure que aquest és el mateix lloc observat per Curtius com a fortalesa dels bracmani.

## Referències

* ↑ Vaux, William S.W. «Sambastae». A: William Smith. Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood (en anglès). Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.
* ↑ Burnes, Alexander. Travels into Bokhara Being the Account of A Journey from India to Cabool, Tartary, and Persia; Also, Narrative of a Voyage on the Indus, From the Sea to Lahore, With Presents From the King of Great Britain; Performed Under the Orders of the Supreme Government of India, in the Years 1831, 1832, and 1833. Volum 3, 26 de set. 2021, p. 57).
# Sambhar

«Sambhar» té aquests significats:
* Llac Sambhar, llac salat de l'Índia
* Sambhar (ciutat), ciutat del Rajasthan
# Laurentthomasita

La laurentthomasita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom de Laurent Thomas (n. 1971), geòleg, prospector i distribuïdor de minerals, especialment d'antigues zones africanes com Madagascar.

## Característiques

La laurentthomasita és un ciclosilicat de fórmula química Mg₂K(Be₂Al)Si₁₂O$_{30}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2019, sent publicada per primera vegada el 2020. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6. És l'anàleg de magnesi de la milarita.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions del Museu Nacional d'Història Natural, a París (França), amb els números de catàleg: 218.1_a, 218.1_b i 218.1_c.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Beravina, Ambaro (Madagascar), on es troba en forma de cristalls hexagonals euèdrics {0001} d'un màxim 15 mm de llarg i 5 mm de gruix. Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Laurentthomasite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 juliol 2021].
# Laurentino Ceña Coro

Laurentino Ceña Coro (Colunga, 1955) és un militar espanyol, que ostenta el grau de tinent general i exerceix de director adjunt operatiu (DAO) del cos de la Guàrdia Civil des de l'agost de 2018 fins al 26 de maig de 2020

## Trajectòria

Nascut l'any 1955 a la localitat asturiana de Conlunga, es llicencià en Ciències econòmiques per la Universitat de Saragossa. L'any 1972 ingressà a l'Acadèmia General Militar de Saragossa i el seu primer destí, un cop llicenciat, fou l'Acadèmia Regional de la Guàrdia Civil de Sabadell. Després de passar per la ciutat vallesana fou destinat a la Comandància de Lleó, al Servei d'Helicòpters de Madrid i, més endavant, a la Unitat d'Helicòpters d'Osca. Entre 2002 i 2007 estigué al càrrec de Comandància de Tarragona, entre 2007 i 2010 al de la Comandància de Sevilla, i entre 2010 i 2016 Cap de Zona d'Andalucia. L'any 2016 fou nomenat pel Comandament d'Operacions, assolint al desembre el grau de tinent general, i fins 2018 cap del Comandament d'Operacions Territorials.
El 7 d'agost de 2018 el Consell de Ministres del Govern espanyol, i a petició del ministre de l'Interior Fernando Grande-Marlaska, el designà com a nou director adjunt operatiu (DAO) de l'institut armat. D'aquesta forma es restaurà un càrrec que, un any abans, havia estat suprimit pel ministre de l'Interior d'aleshores, Juan Ignacio Zoido. Concretament, la recuperació del càrrec sorgí d'un reial decret llei de reestructuració policial, aprovat dues setmanes abans. A l'octubre i novembre de 2019 formà part del Centre de Coordinació Operativa (CECOR), creat a la seu de la Conselleria d'Interior de la Generalitat de Catalunya, per a donar una resposta de seguretat ciutadana a les protestes contra la sentència del judici al procés independentista català.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «José Ángel González Jiménez y Laurentino Ceña, nuevos directores adjuntos operativos de la Policía Nacional y la Guardia Civil» (en castellà). Policia.es, 08-08-2018. Arxivat de l'original el 15 de novembre 2019. [Consulta: 15 novembre 2019].
* ↑ «José Ángel Jiménez y Laurentino Ceña, nuevos DAO de la Policía Nacional y la Guardia Civil» (en castellà). ElMundo.es, 08-08-2018. [Consulta: 15 novembre 2019].
* 1 2 «Nombrado número 2 de la Policía un comisario formado en el Ejército» (en castellà). ElPaís.com, 08-08-2018. [Consulta: 15 novembre 2019].
* ↑ «José Ángel González, nuevo DAO de la Policía» (en castellà). ABC.es, 08-08-2018. [Consulta: 15 novembre 2019].
* ↑ «Mossos, Policía y G.Civil, en máxima coordinación ante la inminente sentencia» (en castellà). LaVanguardia.com, 12-10-2019. [Consulta: 15 novembre 2019].
# Sant'Eusanio del Sangro

Sant'Eusanio del Sangro (Sande Sàgne en el dialecte abruzzese) és un municipi (comune) d'Itàlia amb 2.513 habitants dins la província de Chieti a Abruzzo.

## Geografia física

Sant'Eusanio del Sangro ocupa 23,83 km², i limita amb els municipis de Castel Frentano, Casoli, Guardiagrele i Lanciano, el riu Sangro li dona el nom. Té una altitud mitjana de 200 m.

## Història

El seu nom més antic és el de Monteclo. El seu nom actual deriva de Santo Eusanio que va guarir una noia cega de 12 anys. Durant la Segona Guerra Mundial aquest lloc va ser ocupat pels alemanys i el seu territori va ser travessat per la línia Gustav.

## Monuments i llocs d'interès

* Palazzo Rosati.
* Palazzo Finamore.
* Palazzo Auriti.
* Palazzo De Titta. Va ser fet per Cesare De Titta, el qual va hostatjar Gabriele D'Annunzio, Giovanni Gentile i Luigi Pirandello.
* Chiesa dell'Assunta Neogòtica.
* riserva naturale di Serranella

## Notes

* ↑ Relazione dello scoprimento del corpo e degli atti antichi del glorioso sacerdote e martire S. Eusanio.
* ↑ Historia della città di Chieti metropoli della provincie d'Abbruzzo
* ↑ «Palazzo Rosati». Arxivat de l'original el 2016-03-07. [Consulta: 22 juny 2015].
* ↑ «Palazzo Finamore». Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 22 juny 2015].
* ↑ «Palazzo Auriti». Arxivat de l'original el 2017-02-28. [Consulta: 22 juny 2015].
* ↑ «Palazzo De Titta». Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 22 juny 2015].
* ↑ «Chiesa dell'Assunta». Arxivat de l'original el 2017-02-28. [Consulta: 22 juny 2015].

## Enllaços externs

* Sant'Eusanio del Sangro - Lloc web oficial
# Haplopappus bezanillanus

Haplopappus bezanillanus és una espècie de planta fanerògama que pertany a la familia de les asteràcies (Asteraceae).

## Descripció

Haplopappus diplopappus és de base llenyosa. Les fulles són lanceolades amb un marge llis o dentat. La tija floral és llarga, capítols sèssils, solitaris a les axil·les de fulles petites. Les flors són grogues tubulars. El fruit és un aqueni cilíndric densament pubescent, amb un borrissol groguenc.

## Distribució i hàbitat

Haplopappus bezanillanus es troba a la Serralada dels Andes del Xile Central, a les regions de Coquimbo i Valparaíso.
En el seu hàbitat creix a la preserralada andina, en llocs assolellats.

## Taxonomía

Haplopappus bezanillanus va ser descrita per (J. Rémy) Reiche i publicat a Anales Univ. Chile 109: 39, a l'any 1901.

### Etimologia.

Haplopappus: nom genèric que deriva de les paraules gregues: kaploos, que significa "simple", i pappos, que significa "plomissol o borrissol", en referència a l'anell únic del borrissol.
bezanillanus: epítet

### Sinonímia

* Aster bezanillana (J.Rémy) Kuntze Revis. Gen. Pl. 1: 317 (1891)
* Pyrrocoma bezanillana J.Rémy Fl. Chil. 4: 65. (1849)

## Referències

* 1 2 3 «Haplopappus bezanillanus» (en anglès). Fundación R.A. Philippi de Estudios Naturales. [Consulta: 13 agost 2024].
* ↑ «Haplopappus bezanillanus (J.Rémy) Reiche». Royal Britanic Gardens Kew |Plants of the World Online. [Consulta: 13 agost 2024].
* ↑ Charters, Michael L. «California Plant Names: Latin and Greek Meanings and Derivations |An Annotated Dictionary of Botanical and Biographical Etymology» (en anglès). calflora.net. [Consulta: 12 agost 2024].
* ↑ «Synonyms of Haplopappus bezanillanus (J.Rémy) Reiche». Royal Britanic Gardens Kew |Plants of the World Online. [Consulta: 13 agost 2024].
* ↑ «Synonyms of Haplopappus bezanillanus (J.Rémy) Reiche» (en anglès). WFO Plant List |Snapshots of the taxonomy. [Consulta: 13 agost 2024].
# Mountainair

Mountainair és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2000 tenia 1.116 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mountainair tenia 1.116 habitants, 452 habitatges, i 281 famílies. La densitat de població era de 410,4 habitants per km².
Dels 452 habitatges en un 31,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,3% hi vivien parelles casades, en un 16,2% dones solteres, i en un 37,8% no eren unitats familiars. En el 35,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,22.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,9% tenia menys de 18 anys, un 8,7% entre 18 i 24, un 20,4% entre 25 i 44, un 23,4% de 45 a 60 i un 17,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.146 $ i la renda mediana per família de 25.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.625 $ mentre que les dones 21.094 $. La renda per capita de la població era de 12.566 $. Aproximadament el 19,3% de les famílies i el 24,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mountainair». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mountainair». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cotachena pubescens

Cotachena pubescens és una arna de la família dels cràmbids. Va ser descrita per Warren l'any 1892. Es troba a Taiwan, Xina i Indonèsia.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 15 juliol 2014].
* ↑ gaga.biodiv.tw
* ↑ Sistemes ATREVITS
# South Barre

South Barre és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Vermont. Segons el cens del 2000 tenia 1.242 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, South Barre tenia 1.242 habitants, 534 habitatges, i 367 famílies. La densitat de població era de 229,4 habitants per km².
Dels 534 habitatges en un 28,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,7% hi vivien parelles casades, en un 7,9% dones solteres, i en un 31,1% no eren unitats familiars. En el 26,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,78.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,7% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 26% entre 25 i 44, un 30,3% de 45 a 60 i un 15,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.750 $ i la renda mediana per família de 50.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.167 $ mentre que les dones 22.974 $. La renda per capita de la població era de 23.480 $. Entorn del 2,9% de les famílies i el 5,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- South Barre». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- South Barre». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Viacamp i Lliterà

Viacamp i Lliterà és un municipi de la comarca de la Ribagorça. El català és l'idioma propi de la població, motiu pel qual forma part lingüísticament dels territoris de parla catalana. Administrativament forma part de la província d'Osca, a la comunitat autònoma d'Aragó.
Agrupa els següents nuclis de població:
* La Cerulla. S'hi troba al Montsec d'Estall. Amb Estall va formar municipi al segle xix.
* Espluga de Fet. Despoblat esmentat ja el 1048 i situat al sud-oest del poble de Fet.
* Estall. És un llogaret situat al vessant meridional del Montsec d'Estall.
* Fet. Aquest despoblat està situat damunt un cingle i entre els barrancs de Fet i del Canal. Fins al 1962 fou terme independent. Formaven part d'aquest municipi els pobles de Finestres i Montfalcó i també els despoblats de Bellmunt (amb l'església romànica de Sant Bartomeu) i d'Espluga de Fet.
* Finestres. Està situat a 511 metres d'altitud.
* Girbeta. Està situat a 602 metres sobre el nivell de la mar.
* Lliterà. Situat a 731 metres d'altitud.
* Montfalcó. És un despoblat situat a 772 metres sobre el nivell de la mar, dalt d'una serra que domina la Noguera Ribagorçana prop del congost de Mont-rebei.
* Montgai. Aquest llogaret està situat a 842 metres d'altitud. L'any 1960 tenia 14 habitants.
* Viacamp. L'any 2005 tenia 15 habitants. Està situat al NW del terme, en el vessant meridional del turó on s'hi troba l'antic castell de via Campi. És una construcció del segle xi. Actualment s'hi pot trobar una torre circular de 2 metres de gruix i 10 d'altura.

## Llocs d'interès

* Castell de Viacamp
* Castell de Girbeta
* Sant Antoni de la Cerulla
* Sant Esteve de Viacamp
* Santa Maria d'Estall
* Verge d'Obac de Viacamp
* Sant Marc de Finestres
* Sant Miquel de Fet
* Mare de Déu del Roser de Lliterà

## Referències

* ↑ «Viacamp i Lliterà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Viacamp i Lliterà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Viacamp i Lliterà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Viacamp i Lliterà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Viacamp i Lliterà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Viacamp i Lliterà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Chiriveta». Arxivat de l'original el 2016-06-07. [Consulta: 13 setembre 2016].
* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Litera». Arxivat de l'original el 2016-06-07. [Consulta: 13 setembre 2016].
* ↑ «Viacamp i Lliterà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Viacamp i Lliterà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Viacamp». Arxivat de l'original el 2016-06-07. [Consulta: 13 setembre 2016].
* ↑ «Viacamp i Lliterà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.