# Xantipa

* No s'ha de confondre amb Xantipe, personatge mitològic.
Xantipa (en grec antic: Ξανθίππη, Xanthíppē, que significa 'cavall ros') va ser l'esposa de Sòcrates i la mare dels seus tres fills (Làmprocles, Sofronisc i Menexen. Xantipa era probablement molt més jove que Sòcrates, potser uns quaranta anys menys.

## Ascendència

El seu nom és un dels nombrosos noms personals grecs relacionats amb els cavalls (cf. Filip 'amic dels cavalls', Hipòcrates 'domador de cavalls', etc.). Els noms prefixats amb hippo- suggereixen herència aristocràtica. Xantip d'Atenes, per exemple, era el pare de Pèricles. D'altra banda, els hippeis (literalment 'cavallers' o 'genets') eren una de les classes socioeconòmiques més altes d'Atenes.
Un motiu addicional per pensar que la família de Xantipa era socialment prominent era que el fill major es deia Làmprocles, en comptes de Sofronisc (el nom del segon), com el pare de Sòcrates: el costum grec era anomenar el primer fill amb el nom del més il·lustre dels dos avis. Cal suposar que el pare de Xantipa es deia Làmprocles. Si tenia més categoria en l'aristocràcia atenesa que el pare de Sòcrates, és raonable pensar que hauria estat preferent triar el seu nom pel fill primogènit.

## Caràcter

La representació de Xantipa en el Fedó de Plató suggereix que era una esposa i una mare consagrada. Plató no l'esmenta enlloc més. Xenofont, en la seva obra Memorabilia, la retrata amb la mateixa manera, tot i que fa que Làmprocles remugui de la seva duresa. Es podria discutir que aquest argument és bastant típic de les opinions d'un adolescent sobre un pare estricte, però en el Simposi de Xenofont, Sòcrates coincideix que -en paraules d'Antístenes- ella és «la més difícil de conviure de totes les dones que hi ha». No obstant això, Sòcrates afegeix que la va triar precisament pel seu esperit argumentatiu:
   És l'exemple del genet que vol convertir-se en cavaller expert: «Cap dels vostres animals dòcils per a mi», diu; «El cavall que sigui per mi ha de mostrar el seu caràcter» en la creença, sens dubte, si ell pot gestionar aquest animal, serà fàcil de tractar amb tots els altres cavalls al seu costat. I això és només el meu cas. Vull tractar amb els éssers humans, associar-los amb l'home en general; d'aquí la meva elecció d'esposa. Ho sé bé, si puc tolerar el seu esperit, puc fàcilment tractar a qualsevol altre ésser humà.
Potser aquest retrat de Xantipa es va originar amb l'històric Antístenes, un dels alumnes de Sòcrates, car Xenofont, inicialment, posa aquesta visió a la seva boca. Elià també la representa com una dona gelosa en la seva descripció d'un episodi en el qual trepitja un pastís gran i bonic enviat per Alicíbiades a Sòcrates. Diògenes Laerci explica altres històries sobre el suposat tracte abusiu de Xantipa, però no cita cap font.
Sembla que el retrat de Xenofont en el seu Simposi ha estat el més influent: per exemple, Diògenes Laerci sembla citar el passatge del simposi, encara que no esmenta el nom de Xenofont, i el terme «Xantipa» va passar a significar qualsevol dona indignada i malhumorada, especialment una esposa astuta.
Els escriptors posteriors, com Diògenes Laerci, que citen Aristòtil com la primera font, diuen que Sòcrates va tenir una segona esposa anomenada Mirto. Plutarc d'Atenes explica una història similar, informant que prové d'un treball titulat En el bon naixement, però expressa dubtes sobre si va ser escrit per Aristòtil. A la versió de la història de Plutarc, Sòcrates, que ja estava casat, va assabentar-se de les preocupacions financeres de Mirto quan va quedar vídua, sense que això impliqués el matrimoni. No hi ha més evidències fiables sobre aquest tema.
Una anècdota no confirmada pretén que Xantipa estava tan enfadada amb el seu marit que prengué una cassola i l'abocà sobre el cap de Sòcrates, que, segons la llegenda, el filòsof va acceptar amb l'al·legoria: «Després de la tempesta, arriba la pluja».

## Referències literàries

A la La feréstega domada de William Shakespeare, Petruchio compara Katherina «com la Xantipa de Sòcrates o pitjor» a la Llei 1, Escena 2.
Addison analitza el matrimoni a The Spectator no. 482, del divendres 12 de setembre de 1712:
   Un camperol honest, que data la seva carta de Cheapside, m'envia les gràcies en nom d'un club, que, em diu, es reuneix amb la freqüència que les seves esposes els deixin sortir, i estiguin junts fins que arriben a casa. Ell em comunica que el meu escrit ha assolit un gran Consol a tot el seu Club, i em vol donar una referència de Sòcrates i conèixer-los en el regne del qual va viure, ja sigui ciutadà o cortesà, si va enterrar Xantipa
El novel·lista Henry Fielding descriu la sorpresa de la senyora Partridge:
   Era, a més, un profà seguidor d'aquesta noble secta fundada per Xantipa d'antic; a través del qual es va fer més formidable a l'escola que el seu marit; Perquè, per confessar la veritat, mai no va ser senyor allà, ni en cap altre lloc, en la seva presència.
   ... perquè continuava sent mes afable, després d'acabar aquest gelosia, del que el seu marit havia conegut anteriorment: i, si no hagués estat per uns petits exercicis, que tots els seguidors de Xantipa estan obligats a realitzar diàriament, el senyor Partridge hauria gaudit d'una serenitat perfecta de diversos mesos. -Tom Jones, Llibre II, Capítols III i IV.
El poeta anglès Amy Levy va escriure un monòleg dramàtic anomenat "Xantipa". En el seu poema 'An Acrostic', Edgar Allan Poe en fa referència a ella, encara que (suposadament de forma intencionada) falla el seu nom i en canvi escriu 'Zantipa'. A "Doctor Thorne" d'Anthony Trollope, l'autor diu de les dones: "potser hi hagi hagut una Xantipa aquí i allà, però Imogenes es troben sota cada arbust." Salomon Maimon es refereix a un "personatge xantipa" de la dona al capítol 10 de la seva autobiografia
   "Una vídua, celebrada pels seus talents superiors, així com pel seu personatge de Xantipa, va mantenir una casa pública a l'extrem d'un dels barris. Va tenir una filla que li va cedir cap de les qualitats abans esmentades, i que era indispensable per fer-li la gestió de la casa. [...] "
James Joyce en l'episodi 9 d'Ulisses "Escil·la i Caribdis" el personatge de John Eglinton pregunta a Stephen Dedalus: "Quin descobriment útil va aprendre Sòcrates de Xantipa?"
En el seu assaig "The Case for Xanthippe" (1960), Robert Graves va suggerir com l'estereotip de Xantipa com una astúcia equivocada és emblemàtic d'una antiga lluita entre la masculinitat (racionalitat, filosofia) i feminitat (intuïció, poesia). L'ascens de la filosofia del temps de Sòcrates ha portat a la racionalitat i la recerca científica a arribar a exercir un domini irracional sobre la vida i la cultura humanes.

## En la cultura popular

Xantipa té un paper bastant important en la partida de Maxwell Anderson a l'obra Barefoot in Athens de 1951. En la producció de televisió Hallmark Hall of Fame de 1966, el personatge de la dona de Sòcrates va ser interpretada per Geraldine Page enfront de Peter Ustinov com a filòsof.
En la novel·la detectivesa d'adults joves Detectives in Togas (1953) de Henry Winterfeld, els estudiants sovint bromegen sobre el seu mestre d'escola Xanthos, dient que el seu nom els recorda a Xantipa.
"Puttermesser i Xanthipa" és el títol d'un dels capítols de la novel·lista nord-americana Cynthia Ozick de 1997 The Puttermesser Papers, finalista del National Book Award. A la novel·la d'Ozick de 1997, Ruth Puttermesser crea un golem que insisteix en ser nomenat com a Xantipa.
Un relat de ficció sobre la relació de Xantipa amb el seu marit es presenta a l'obra "Xantipa" de l'autora i dramaturg britànic Deborah Freeman. Xantipa va ser produïda per primera vegada al Brockley Jack Theatre, Londres, el 1999.
Una adolescent rebel, dramàtica i femenina és nomenada "Xantipa" a la comèdia de Netflix Unbreakable Kimmy Schmidt, que es va emetre el 2015.
Emanuel Carnevali, poeta italo-americà, en la seva autobiografía es refereix a les dones que coneix mentre es tracta d'una encefalitis en un sanatori italià com "Totes Xantipes".

## Honors

L'asteroide 156 Xanthippe va ser nomenat en honor seu.
El 1995, P. Naskrecki i R.K. Colwell [15] va donar al patronímic Xantipa a un gènere d'àcar de flors que habita a les flors de palmeres del gènere Socratea i que probablement té una relació tròfica amb els escarabats que pol·linitzen la palma.
Una espècie de musclos dentats africans va ser descrita per Wilfred Hudson Osgood el 1910 com Crocidura xantippe, nom comú "Musaranya africana oriental".

## Referències

* ↑ Ha d'haver estat prou jove per donar a llum als seus tres fills. Plató diu (Apologia, 34d) que els fills eren bastants joves, dos nens i l'altre un noi, i que (Fedó, 60a) un era prou petit per mantenir-se en braços de la seva mare; tot això, quan Sòcrates tenia uns setanta anys.
* ↑ Aristòfanes, Els núvols, 60-64.
* ↑ Burnet, John. Plato: Phaedon, 1911, p. 12.
* ↑ Plató. Fedó, 60a–b, 116b.
* ↑ Sí que apareix, però, en dues peces curtes i apòcrifes dins de la literatura atribuïda tradicionalment a Plató, però generalment considerada pels erudits com a autèntica. Es tracta dels diàlegs Alcíone i els epigrames de Plató.
* ↑ Xenofont, Memorabilia, 2.2.7–9
* ↑ Xenofont, Simposi, 2.10
* ↑ Xenofont, Simposi 17–19 [= 2.10]
* ↑ Elià, Varia Hist. XI.12
* 1 2 3 Diògenes Laerci, II 36–37
* ↑ Plutarc, Aristides XXVII 3–4.
* ↑ Barnes, Jonathan. The Complete Works of Aristotle. Vol. 2, p. 2423.
* ↑ The Taming of Sherw (wikisource)
* ↑ Xantippe, and Other Verse. Levy, Amy, 1861–1889. (indiana.edu)
* ↑ Ulysses, James Joyce, pàg. 170. Edició de Wordsworth Classics. Notes per a Ulises de James Joyce, Don Gifford amb Robert J Seidman, edició revisada i ampliada, University of California Press, 1988.