OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anchorage

* Aquest article tracta sobre la ciutat d'Alaska. Vegeu-ne altres significats a «Anchorage (Kentucky)».
Anchorage (oficialment la Municipalitat d'Anchorage) és una ciutat i borough dels Estats Units, situada a l'estat d'Alaska. Forma amb el borough de Matanuska-Susitna al nord l'àrea metropolitana d'Anchorage. L'any 2010, la ciutat tenia 291.826 habitants, cosa que la converteix en la més poblada d'Alaska.
Anchorage està situada a la part central de l'estat a 61º de latitud nord, mateixa latitud que les ciutats d'Estocolm i Sant Petersburg. La ciutat s'assenta sobre una península triangular, envoltada pels Monts Chugach. Compta amb un aeroport internacional.

## Economia

Compta amb un aeroport internacional que genera 1 de cada 9 treballs en la ciutat. És un port d'importància. L'economia es desenvolupa al voltant de les activitats governamentals i militars (existeixen dues bases militars properes a la ciutat), així com al petroli i al turisme.

## Clima

Durant l'estiu la temperatura diürna és bastant agradable, entre 13 i 21 °C, mentre que en l'hivern, la temperatura mitjana descendeix fins a –15 °C i la ciutat es cobreix d'una gruixuda capa de neu.
La ciutat va patir un terratrèmol el 27 de març de 1964, amb una magnitud de 9,2 en l'escala de Richter. Va haver importants lliscaments de terra i diversos tsunamis van escombrar els fiords. Aquesta catàstrofe va costar 125 vides humanes. Arran de l'experiència viscuda, actualment l'altura dels edificis està limitada a 21 pisos.

## Demografia

La ciutat i l'estat en si són reconeguts per la seva manera de vida relaxada en comparació d'altres ciutats dels Estats Units. La convivència entre els habitants es dona molt més que en altres parts. La ciutat és un pol d'immigració, rebent persones d'Àsia, Europa Oriental i Llatinoamèrica. Malgrat l'espai limitat de la península on s'assenta Anchorage, la ciutat conserva nombroses àrees verdes per a gaubança d'aquells que gaudeixen de la naturalesa.

## Cultura

La vida cultural és molt activa, notablement en qüestió de música. La ciutat compta amb una orquestra filharmònica, una companyia d'òpera així com grups de música tradicional irlandesa.

## Referències

* ↑ «Anchorage, AK Metropolitan Statistical Area - ACS Demographic and Housing Estimates: 2006». U.S. Census Bureau. Arxivat de l'original el 11 de febrer 2020. [Consulta: 22 maig 2011].
* ↑ Error: hi ha arxiuurl o arxiudata, però calen tots dos paràmetres.«Historic Earthquakes, Prince William Sound, Alaska» (en anglès). USGS. Arxivat de l'original el 23/6/2011. [Consulta: 4 juliol 2011].

## Enllaços externs

* Ajuntament d'Anchorage
* Església comunitària Abbot, Anchorage
* Primera Església Baptista d'Anchorage
* Sinagoga Beth Sholom, Anchorage, Alaska
# Andorra Sobirana

Andorra Sobirana és un partit andorrà d'ideologia sobiranista i euroescèptic liderat per Eusebi Nomen Calvet, antic conseller general del partit Andorra pel Canvi i que es presentarà a les eleccions al Consell General d'Andorra de 2019. En paraules del seu lider i fundador, Eusebi Nomen, el partit es declara transversal i amb gent "independent". També defineix el partit com a "de gent del poble" i "sobiranista", recalcant que la sobirania d'Andorra “s'ha regalat” i “cedit” a favor d'una “pretesa homologació internacional” que ha acabat comportant “un empobriment intern del país” rebutjant així l'acord d'associació amb la Unió Europea qualificant-lo d'"obsolet". El partit encara no ha revelat els noms a les candidatures, el nom del candidat a cap de govern ni si es presentaran també a les llistes parroquials.

## Referències

* ↑ RTVA, Andorra Difusió. «Andorra Sobirana, la nova candidatura nacional liderada per Eusebi Nomen | Andorra Difusió». Andorra Difusió, 20-01-2019. [Consulta: 24 desembre 2020].
* 1 2 «Andorra Sobirana irromp a l'arena i aposta per crear un fons d'habitatges». Bondia.ad, 21-01-2019. [Consulta: 24 desembre 2020].
* ↑ SER, Cadena. «Eusebi Nomen presenta una candidatura "sobiranista" a les properes eleccions». Cadena SER, 21-01-2019. [Consulta: 24 desembre 2020].
* ↑ Vella, Carlos Gallardo, Andorra la. «Nomen fa llista nacional i no descarta presència territorial». Diari d'Andorra, 21-01-2019. [Consulta: 24 desembre 2020].
# Geophagus pellegrini

Geophagus pellegrini és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Heckel, J. J. 1840. Johann Natterer's neue Flussfische Brasilien's nach den Beobachtungen und Mittheilungen des Entdeckers beschrieben (Erste Abtheilung, Die Labroiden). Ann. Wien. Mus. Naturges. v. 2: 325-471, Pls. 29-30.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# António Lobo Antunes

António Lobo Antunes (1 de setembre de 1942, Lisboa) és un escriptor portuguès que ha estat candidat al Premi Nobel de Literatura.

## Biografia

Lobo Antunes és llicenciat en medicina, amb l'especialitat de psiquiatria. Entre 1970 i 1973 va participar en l'última fase de la guerra d'alliberament colonial d'Angola, experiència que ha estat un tema recurrent en molts dels seus llibres. Actualment viu a Lisboa i es dedica exclusivament a la literatura i al periodisme. El novembre de 2014 va signar el manifest «Deixin votar els catalans», juntament amb altres personalitats internacionals.
El gener de 2021, fou una de les 50 personalitats que signar el manifest «Dialogue for Catalonia», promogut per Òmnium Cultural i publicat a The Washington Post i The Guardian, a favor de l'amnistia dels presos polítics catalans i del dret d'autodeterminació en el context del procés independentista català. Els signants lamentaren la judicialització del conflicte polític català i conclogueren que aquesta via, lluny de resoldre'l, l'agreuja: «ha comportat una repressió creixent i cap solució». Alhora, feren una crida al «diàleg sense condicions» de les parts «que permeti a la ciutadania de Catalunya decidir el seu futur polític» i exigiren la fi de la repressió i l'amnistia per als represaliats.

## Obra

Algunes de les seves obres:
* Memória de elefante (1979)
* Os cus de Judas (1979)
* A explicação dos pássaros (1981)
* Conhecimento do inferno (1981)
* Fado alexandrino (1983)
* Auto dos danados (1985)
* As naus (1988)
* Tratado das paixőes da alma (1990)
* A ordem natural das coisas (1992)
* A morte de Carlos Gardel (1994)
* Crónicas (1995)
* Manual dos inquisidores (1996), Traduït a Edicions 62 (1998) com a El manual dels inquisidors
* O esplendor de Portugal (1997), Traduït a Proa (1999) com a L'esplendor de Portugal
* Olhares 1951-1998 (1999) (amb Eduardo Gageiro)
* Exortação aos crocodilos (1999)
* Não entres tão depressa nessa noite escura (2000), Traduït a Proa (2002) com a No entris tan de pressa en aquesta nit obscura
* Que farei quando tudo arte (2001)
* Segundo livro de crónicas (2002)
* Diálogos (2003)
* Boa tarde às coisas aqui em baixo (2003)
* Eu hei-de amar uma pedra (2004)
* D'este viver aqui neste papel descripto: cartas de guerra (2005)
* Terceiro livro de Crónicas (2006)
* Ontem não te vi em Babilónia (2006), Traduït a El Gall Editor (2009) com a Ahir no et vaig veure a Babilònia

## Obra traduïda

* Exhortació als cocodrils

## Premis i reconeixements

* Premi austríac de literatura europea

## Referències

* ↑ «Desmond Tutu i Pérez Esquivel encapçalen una petició internacional perquè es deixi votar els catalans». Ara, 01-11-2014 [Consulta: 1r novembre 2014].
* ↑ «Yoko Ono, Dilma Rousseff i 5 Nobels, en un manifest d'Òmnium per l'amnistia dels presos». 324cat, 04-01-2021. [Consulta: 4 gener 2021].
* ↑ Lobo Antunes, António. Exhortació als cocodrils. Capellades: Proa, 04-2000, p. 411. ISBN 84-8256-996-1.

## Enllaços externs

* Fotos de António Lobo Antunes Arxivat 2007-09-26 a Wayback Machine. (portuguès)
* António Lobo Antunes no Brasil (portuguès)
# António Manoel de Vilhena

António Manoel de Vilhena (1663 i mort a Malta el 10 de desembre de 1736) fou Gran Mestre de l'Orde de Malta entre 1722 i 1736.
Manoel de Vilhena era un aristòcrata portuguès descendent de la casa reial, fill de Sancho Manoel de Vilhena, primer compte de Vila Flor, i de la seva primera esposa, Ana de Noronha, i parent llunyà d'António Severim de Noronha, Duc de Terceira. Abans que ell no hi va haver cap Gran Mestre que aixequés l'estimació de la població de Malta, ja que va fer funcionar les institucions caritatives. Per tal de propiciar el creixement de La Valletta va planificar i construir la ciutat de Floriana, a la plaça de la qual encara s'hi troba una estàtua d'ell.
També va construir el Fort Manoel a la badia de Marsamxett. El 1731 es va encarregar de la construcció del Teatre Manoel que és el segon teatre més antic d'Europa i que encara ara funcioni. La seva tomba, a la cocatedral de Sant Joan, és una de les més sumptuoses de tots els mestres.

## Referències

* ↑ Castillo, Dennis Angelo. The Maltese Cross: a strategic history of Malta (en anglès). Greenwood Publishing Group, 2006, p.26. ISBN 0313323291.

## Enllaços externs

* Monedes d'António Manoel de Vilhena Arxivat 2009-10-13 a Wayback Machine.
# Aniche

Aniche és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2007 tenia 10.122 habitants. Limita al nord amb Bruille-lez-Marchiennes, al nord-est amb Somain, a l'est amb Abscon, al sud amb Émerchicourt i a l'oest amb Auberchicourt.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 2186 | 2243 | 2102 | 1844 | 1566 | 1419 | 1 350 |
| 10.419 | 10.190 | 9.690 | 9.533 | 9.672 | 9.768 | 9.960 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989- | Michel Meurdesoif | PCF |
# Georgià (desambiguació)

«georgià» té aquests significats:
* El georgià, una llengua caucàsica parlada a Geòrgia.
* El gentilici de Geòrgia (república del Caucas) i el de Geòrgia (estat dels Estats Units).
* Relatiu al període georgià de la història britànica (1714-1830), que correspon al regnat dels quatre primers reis de la casa de Hannover, tots ells anomenats Jordi (George).

## Vegeu també

* Geòrgia (desambiguació)
Viccionari
# Georgswerder Schleusengraben

El Georgswerder Schleusengraben o Rec de la resclosa de Georgswerder és un antic priel i braç de l'Elba. Neix a la frontera entre les antigues illes de Georgswerder i Stillhorn. Desemboca al Wilhelmsburger Dove Elbe que vessa a l'Elba via el canal Ernst August i el Reiherstieg. Tret d'un petit tram fora del dic de l'Elba, el curs d'aigua fa part del parc natural de Rhee a Hamburg. Després de les inundacions del 1962, el braç va ser tallat de l'Elba i de la influència de la marea per un dic.
De fet, a l'origen era un priel fluvial, un canal natural que es crea quan a marea alta s'omple una depressió de prats salabrosos o d'estanys i desguassa a marea baixa.
Des de 1995 va recrear-se sota l'autopista E22 una nova connexió amb el Wilhelmsburger Dove Elbe. De l'altre costat, una resclosa de desguàs sota el dic principal de l'Elba deixa entrar aigua. Aquest corrent prudent va millorar la qualitat de l'aigua fins a un cert punt, però el wetering que desguassa el polígon industrial d'Obergeorgswerder al nord de la reserva aporta massa d'òxids de ferro. Això explica el seu color groc-marró poc atractiu. Encara que això no tingués cap influència negativa per als peixos, fa la vida difícil per als ocells pescadors i no correspon gaire al biòtop salabrós normal d'un priel. Hi ha un projecte per a tornar a deixar la marea entrar de manera controlada a l'Schleusengraben.
* El rec fora del dic i l'Elba al segon pla
* La resclosa de desguàs sota el dic de l'Elba que connecta el tram exterior amb el rec dins del dic

## Afluent

No té cap afluent tret d'un wetering sense nom que prové del polígon industrial al nord.
* El wetering i el polígon industrial al segon pla
* El wetering en sortir de la resclosa de desguàs en direcció sud

## Referències

* ↑ Flussgebietsgemeinschaft Elbe (FGG Elbe), Arbeitsgemeinschaft für die Reinhaltung der Elbe, Fließgewässer im Elbeeinzugsgebiet Arxivat 2012-01-31 a Wayback Machine.
* ↑ Stadtatlas-Großraum Hamburg mit Ausflugstipps, Hamburg, PAS Verlags GmbH, s.d., pàgines 51, 61-62 ISBN 978-3-934272-92-7
* ↑ NSG Rhee, Ajuntament d'Hamburg, (traducció: El parc natural Rhee)
* ↑ Kai Schmille, Die hamburgischen Naturschutzgebiet: Grüne Juwelen in der Großstadt, Bremen, Editorial Temmen, 2011, pàgina 216-219 ISBN 978-3-8378-2015-7 (traducció: Els parcs naturals d'Hamburg: joiells vers a la metròpolis.)
* ↑ Kai Schmille, "ibidem
# Golden (Illinois)

Golden és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 629 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Golden tenia 629 habitants, 257 habitatges, i 163 famílies. La densitat de població era de 385,5 habitants/km².
Dels 257 habitatges en un 29,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,4% hi vivien parelles casades, en un 5,1% dones solteres, i en un 36,2% no eren unitats familiars. En el 35% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,28 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,4% tenia menys de 18 anys, un 5,1% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 17,2% de 45 a 60 i un 27,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.333 $ i la renda mediana per família de 41.181 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.761 $ mentre que les dones 19.034 $. La renda per capita de la població era de 16.518 $. Aproximadament el 3,5% de les famílies i el 3,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Golden». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Golden». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Gil, el granger de Ham

Gil, el granger de Ham o Gil, el pagès de Ham (en anglès Farmer Giles of Ham) és una faula medieval còmica escrita per J. R. R. Tolkien el 1937 i publicada el 1949.
Descriu les trobades entre Gil, un granger i l'astut drac Chrysophylax, així com Gil aconsegueix alçar-se des de la seva humil posició per enfrontar-se amb el rei d'aquella terra. La història és alegre i anacrònica, ambientada a la Gran Bretanya en un període imaginari dels «Anys Foscos», hi apareixen criatures mitològiques, cavallers medievals i armes de foc primitives. Està connectada només tangencialment amb el llegendari de la Terra Mitjana: aquestes obres eren una mena d'assajos de la «mitologia anglesa».
Originalment, el llibre va ser il·lustrat per Pauline Baynes. Aquesta història apareix conjuntament amb altres obres de Tolkien a edicions com The Tolkien Reader o Tales from the Perilous Realm.
Certs analistes pensen que el Regne del Mig (Middle Kingdom) podria estar basat en Mèrcia, i que el reialme creat per Gil, el Regne Petit (Little Kingdom) podria basar-se en el Surrey de Frithuwald.

## Referències

* ↑ «9. Gil el granger de Ham.El ferrer de Wotton Major - 9788431634254 - Editorial Vicens Vives». Arxivat de l'original el 2022-10-31. [Consulta: 31 octubre 2022].
* ↑ «Gil, el pagès de Ham | WorldCat.org» (en anglès). [Consulta: 31 octubre 2022].
* ↑ Christina Scull & Wayne G. Hammond (2006), The J. R. R. Tolkien Companion and Guide, HarperCollins, 'Chronology' volume, p.353; ISBN 978-0-618-39113-4
* ↑ Shippey, Prof. Tom (2003), The Road to Middle-earth (expanded edition), Houghton Mifflin, p. 98, ISBN 0-618-25760-8
* ↑ Patricia Reynolds (1991), 'Frithuwold and the Farmer', Mallorn (journal of the Tolkien Society), issue 28, pp. 7-10
# Giancarlo Esposito

Giancarlo Giuseppe Alessandro Esposito, conegut professionalment com a Giancarlo Esposito (Copenhaguen, Dinamarca, 26 d'abril de 1958) és un actor de teatre, cinema i televisió estatunidenc, així com director i productor. Fill de pare napolità i mare afroamericana d'Alabama, va viure a Europa fins als sis anys, quan la família es va instal·lar a Manhattan (Nova York).
Va fer el seu debut a Broadway, per posteriorment fer el salt a la gran i la pantalla petita. Entre les seves pel·lícules hi trobem Buscant la Susan desesperadament (1985), School Daze (1988), Do the Right Thing (1989), Mo' Better Blues (1990), King of New York (1990), Harley Davidson and the Marlboro Man (1991), Night on Earth (1991), Bob Roberts (1992), Malcolm X (1992), The Usual Suspects (1995), Twilight (1998), Ali (2001), Derailed (2005), o Rabbit Hole (2010), mentre que a la televisió ha treballat a les sèries Breaking Bad, Once Upon a Time i Revolution, i aparegut en episodis de Miami Vice, Chicago Hope, NYPD Blue, Law & Order, Strong Medicine, Bones, Las Vegas, CSI: Miami, Lie to Me o The Mandalorian.

## Referències

* ↑ «Giancarlo Esposito Biography (1958-)» (en anglès). Filmreference.com. [Consulta: 16 juny 2013].
* ↑ Bryce Coleman. «Giancarlo Esposito Biography» (en anglès). StarPulse.com. Arxivat de l'original el 2010-01-21. [Consulta: 16 juny 2013].
* ↑ Itzkoff, Dave. «Giancarlo Esposito Didn't Get to Keep His ‘Star Wars' Weapons» (en anglès). The New York Times Company, 29-10-2019. [Consulta: 18 gener 2020].
# Aquitània (pel·lícula)

Aquitània és una pel·lícula espanyola de 2005, dirigida per Rafa Montesinos i protagonitzada per Joan Crosas, Jorge De Juan, Aida Folch, Ángela Castella i Fran Nortes. Es va filmar a la ciutat de València, a la Comunitat Valenciana. Ha estat doblada al valencià.
Montesinos, que durant més de quinze anys va treballar després de les càmeres, va estrenar amb aquest el seu primer llargmetratge com a director. Es tracta d'una pel·lícula a mig camí entre el thriller i el drama. El diari espanyol 20 minutos va assenyalar en la seva crítica a la pel·lícula «l'expressivitat gestual» d'Aida Folch i «la credibilitat que de Juan aconsegueix aportar al seu personatge» com els seus principals reclams.

## Argument

El comportament de Beatriz és estrany. Enigmàtica i reservada, tots la coneixen per ser filla de Manuel, l'amo de nombroses empreses vitícoles del poble. Esteban, el metge, s'enamora de la jove, però ella prefereix casar-se amb el seu fill, Simón, un noi que acaba d'arribar de França. Amb aquest matrimoni es deslliguen tensions i passions i les relacions entre la parella es compliquen. Quan poc després Simón mor en estranyes circumstàncies, tots els dits apunten a Beatriz, una adolescent que sembla tenir molt a ocultar.

## Repartiment

* Joan Crosas
* Jorge De Juan
* Aida Folch
* Ángela Castella
* Fran Nortes

## Referències

* 1 2 , <https://www.filmaffinity.com/es/film647578.html>
* ↑ Aquitania a Cineuropa.org
* ↑ Aquitania a Fotogramas
* ↑ Cine amb accent d´ací, Levante-EMV, 10 d'octubre de 2005
* ↑ Cinema Jove distingeix el ‘futur prometedor’ dels actors Greta Fernández i Pablo Molinero, La Veu del País Valencià, 2018

## Enllaços externs

* Tràiler en valencià de la pel·lícula a YouTube
# Girl Scouts of the USA

Les Noies Exploradores dels Estats Units d'Amèrica, (en anglès nord-americà: Girl Scouts of the USA) (GSUSA), són una organització juvenil per a noies que resideixen als Estats Units, i per a joves ciutadanes estatunidenques, que resideixen a l'estranger. GSUSA, va ser fundada per Juliette Gordon Low en 1912, i es va organitzar després que Low es va reunir amb Robert Baden-Powell, el fundador del escoltisme, en 1911.
Després de tornar a Savannah, Geòrgia, Low va trucar per telèfon a un cosí llunyà dient: "Tinc una cosa per a les noies de Savannah, d'Amèrica, i del Món, i començarà aquesta nit!"
Les noies escoltes, preparen a les noies per empoderarse, i promouen la compassió, el coratge, la confiança, el caràcter, el lideratge, el emprendiment, i la ciutadania, mitjançant activitats que inclouen, les acampades, el servei comunitari, l'aprenentatge de primers auxilis, i guanyar insígnies adquirint habilitats pràctiques. Els assoliments de les noies exploradores, són reconeguts amb diversos premis especials, incloent els premis d'or, plata, i bronze. Les noies exploradores s'organitzen segons el grau, amb activitats que han estat dissenyades per cada nivell.
GSUSA és un membre de l'Associació Mundial de Guies Scouts (WAGGGS) i accepta a noies de qualsevol procedència ètnica. GSUSA, s'autodefineix com una organització dedicada solament a les noies. De fet, una enquesta en 1994, va demostrar que les noies exploradores (Girl Scouts), eren la vuitena organització més popular dels Estats Units d'Amèrica, per sobre de 100 organitzacions sense ànim de lucre dels EUA.

## Referències

* ↑ . Cook Communications Ministries. ISBN 978-1-56292-368-6
* ↑ Girl Scouts of the United States of America.
* ↑ «About Girl Scouts of the USA Arxivat 2015-07-03 a Wayback Machine.». Girl Scouts of the USA. [Consulta: 23 febrer 2008].
* ↑ "The Charities Americans Like Most And Least", The Chronicle of Philanthropy, Consultado el 13 de desembre de 1996.
* ↑ "Charity Begins With Health", USA Today, Consultat el 20 de desembre de 1994.

## Enllaços externs

* Noies Exploradores dels Estats Units d'Amèrica (anglès) (castellà)
# Gilles

«Gilles» té aquests significats:
* Biografies:
** Prenom:
*** Gilles Binchois, Gilles de Binche o Gilles de Bins (c 1400 -1460), compositor de l'escola francoflamenca
*** Gilles Burgat (Albertville, França, 1961), pilot de trial
*** Gilles Carle (Maniwaki, Canadà, 1928 - Granby, 2009), director de cinema canadenc
*** Gilles Deleuze (1925, París)
*** Gilles Delion (Saint-Étienne, 1966), ciclista francès professional entre 1988 i 1996
*** Gilles Lalay (1962, Peyrat-le-Château, França – 1992, Ciutat del Cap), pilot de motos francès
*** Gilles Lipovetsky (París, 1944), sociòleg francès
*** Gilles Maignan (Argenteuil, 1968), ciclista francès professional entre 1995 i 2002
*** Gilles Müller (1983, Schifflange), tennista luxemburguès
*** Gilles Panizzi (Roquebrune-Cap-Martin, França, 1965), pilot de ral·lis francès
*** Gilles Servat (Tarba, 1945), cantant i compositor en francès i en bretó i escriptor de ciència-ficció
*** Gilles Simon (1984, Niça), tennista francès
*** Gilles Sunu (Châteauroux, 1991), futbolista francès
*** Gilles Villeneuve (1950 - 1982), corredor canadenc de Fórmula 1
*** Georges Gilles de la Tourette (1857, Saint-Gervais-les-Trois-Clochers, França - 1904, Lausana, Suïssa), neuròleg
*** Pierre-Gilles de Gennes (París, 1932 - Orsay, 2007), físic i professor francès
** Cognom:
*** Jean Gilles (Perpinyà, 1904 - Montlluís, 1961), general nord-català
*** Ramon de Saint Gilles (Tolosa, 1042 - Trípoli, 1105), comte de Tolosa, Trípoli, Roergue, Nimes i Narbona
* Toponímia:
** Gilles (Eure i Loir), municipi francès al departament d'Eure i Loir
** Circuit Gilles Villeneuve
* Pintures: Gilles (Antoine Watteau) pintura de pallasso del Museu del Louvre