OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anna Hazare

Kisan Baburao Hazare (15 de juny de 1937), popularment conegut com a Anna Hazare és un destacat líder i activista social de l'Índia, en la lluita del Moviment contra la corrupció del 2011, usant mètodes no-violents, seguint els ensenyaments de Mohandas Gandhi. Hazare també ha contribuït al desenvolupament i estructuració de Ralegan Siddhi, un poble de Parner Taluka del districte d'Ahmednagar, Maharashtra, Índia. Va ser guardonat amb el premi Padma Bhushan, el tercer guardó civil més alt del Govern de l'Índia el 1992 pels seus esforços en l'establiment d'aquest poble com un model pels altres.
Anna Hazare va iniciar una indefinida vaga de fam el 5 abril de 2011 per exercir pressió sobre el govern de l'Índia per tal de promulgar una estricta llei contra la corrupció com es preveu en el Projecte de Llei Jan Lokpal, per a la institució d'un Defensor del Poble amb el poder per fer front a la corrupció en llocs públics.

## Referències

* ↑ Kohari, Alizeh «Hunger strikes: What can they achieve?». BBC News, 16-08-2011.
* ↑ Yardley, Jim «Unlikely Echo of Gandhi Inspires Indians to Act». The New York Times, 18-08-2011 [Consulta: 19 agost 2011].
* ↑ «Padma Bhushan Awardees». [Consulta: 10 abril 2011].
# Andersonita

L'andersonita és un mineral de la classe dels carbonats. Rep el seu nom de Charles A. Anderson (1902-1990), geòleg nord-americà de la US Geological Survey.

## Característiques

L'andersonita és un carbonat de fórmula química Na₂Ca(UO₂)(CO₃)₃·6H₂O. Cristal·litza en el sistema trigonal. Es troba en forma d'eflorescències a les parets de les mines. Els cristalls són romboèdrics, pseudocúbics o aplanats i amb complexos desenvolupaments, d'aproximadament 1 cm; típicament en crostes cristal·lines i granular. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'andersonita pertany a «02.ED: Uranil carbonats, amb relació UO₂:CO₃ = 1:3» juntament amb els següents minerals: bayleyita, swartzita, albrechtschraufita, liebigita, rabbittita, grimselita, widenmannita, znucalita, čejkaïta i agricolaïta.

## Formació i jaciments

És un mineral secundari poc comú, format a la zona oxidada de dipòsits polimetàl·lics hidrotermals que contenen urani; pot ser posterior als treballs de mineria, revestint les parets dels túnels de les mines. Sol trobar-se associada a altres minerals com: swartzita, schröckingerita, guix i bayleyita. Va ser descoberta l'any 1948 a la mina Hillside, a Bozarth Mesa, Bagdad (Arizona, Estats Units). Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina Eureka (Castell-estaó, Lleida).

## Referències

* ↑ «Andersonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 maig 2016].
* ↑ «Andersonite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 22 maig 2016].
* ↑ Castillo-Oliver, Montgarri; Melgarejo, Joan Carles; Torró, Lisard; Villanova-de-Benavent, Cristina; Campeny, Marc; Díaz-Acha, Yael; Amores-Casals, Sandra; Xu, Jingyao; Proenza, Joaquin; Tauler, Esperança «Sandstone-Hosted Uranium Deposits as a Possible Source for Critical Elements: The Eureka Mine Case, Castell-Estaó, Catalonia». Minerals, 10, 1, 01-01-2020, pàg. 34. DOI: https://doi.org/10.3390/min10010034 [Consulta: 20 novembre 2023].
# Alonso Medina

Alonso Medina (Còrdova, segle XVII) fou un músic que fou seise i infant de cor de la catedral de Còrdova. Es dedicà al teatre i recorregué arreu d'Espanya i Portugal amb les companyies de comèdia a les quals pertanyia en qualitat de músic, i com a tal, figura des dels anys de 1689 a 1700. Retirat del teatre ingressà de músic a la catedral de Granada, arribant a ser mestre de capella. S'ignora la data de la seva mort.

## Referències

* 1 2 Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana. 33, Mari - Mech.. [Nachdr. der Ausg.] Madrid 1917. Madrid: Espasa-Calpe, 1978, p. 127. ISBN 84-239-4533-2.
# George Clancy

George Clancy (Limerick, Irlanda, 12 de gener de 1977) és un àrbitre internacional de rugby irlandés Ha estat àrbitre a la Copa del Món de Rugbi de 2011 i 2015. Fou l'àrbitre del partit inaugural entre Tonga i els All Blacks en la Copa del Món de Rugbi de 2011.

## Referències

* ↑ George Clancy player profile Scrum.com
# Galan Erilich

Galan Erilich va ser rei dels pictes del 510 al 522.
Segons la llista de reis de la Historia Brittonum va regnar durant quinze anys, entre el rei Drest Gurthinmoch i els reis Drest mac Girom i Drest mac Uudrost, que ho van fer conjuntament.

## Referències

* ↑ Historia Brittonum (en llatí). Edimburg: H. M. General register house, 1867, p. 28.

## Bibliografia

* Anderson, Alan Orr. Early Sources of Scottish History A.D 500–1286 (llibre). vol. 1. Stamford: Paul Watkins, 1990. ISBN 1-871615-03-8.
* Calise, J. M. P.. Pictish Sourcebook, Documents of Medieval Legend and Dark Age History (llibre). Londres: Greenwood Press, 2002. ISBN 0313322953.
# Galantee show

Els Galantee Show són espectacles semblants a les ombres xineses que es van posar de moda al principi de la Londres victoriana dels anys 1790. Molts començaven com a espectacles de titelles que s'acabaven convertint en jocs d'ombres al aparèixer la llum de la nit.

## Història

Durant els primers anys del segle xix, la demanda de 'showmen' de llanternes màgiques itinerants, la majoria italians, era el més comú als carrers de les ciutats més importants d'Europa durant els mesos d'hivern, sobretot al nadal. El nom que se li va donar a aquest entreteniment a Anglaterra va ser Galantee Show, que derivava de la pronunciació estrangera de 'Galante so'. Els 'showmen' normalment portaven un orgue portàtil i la seva capsa màgica i viatjaven en parelles, un home tocant l'orgue i l'altre exhibint les transparències.
Normalment actuaven a cases privades de la noblesa on eren convidats, i l'espectacle es representava sobre algun llençol o sobre una superfície blanca i llisa com el sostre o una paret.

## Referències

* ↑ Herbert, Stephen. A History of Pre-cinema (en anglès). Taylor & Francis, 2000. ISBN 9780415211505.
# Anacroneuria tungurahua

Anacroneuria tungurahua és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: l'Equador.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Stark, 2001. Scopolia 46:37.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):173.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 21 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Animal Kingdom

«Animal Kingdom» té aquests significats:
* The Animal Kingdom, pel·lícula estatunidenca de 1932 dirigida per Edward H. Griffith
* Animal Kingdom (pel·lícula), pel·lícula policíaca australiana de 2010 escrita i dirigida per David Michôd
* Animal Kingdom (sèrie), sèrie estatunidenca de televisió basada en la pel·lícula de 2010 amb Ellen Barkin, Scott Speedman i Shawn Hatosy
* Animal Kingdom (banda), grup musical anglès de rock alternatiu
* Disney's Animal Kingdom, parc temàtic localitzat al Walt Disney World Resort a Florida (Estats Units)
# Frédéric Leclerc-Imhoff

Frédéric Leclerc-Imhoff (27 de desembre de 1989 - província de Luhansk, 30 de maig de 2022) va ser un periodista i càmera francès que va morir mentre feia de corresponsal per BFMTV durant la invasió russa d'Ucraïna del 2022.
Va començar a treballar per la cadena BFMTV el 2016. El 16 de maig del 2022, per segona vegada, va arribar a Ucraïna per explicar la invasió russa. El dilluns 30 de maig el periodista va pujar a un camió humanitari d'evacuació que sortia de Kramatorsk i anava a buscar una desena de persones grans que estaven atrapades a Lisichansk, a 80 km de distància. Un fragment de metralla va entrar pel vidre frontal del vehicle i li va impactar al coll, causant-li la mort, quan estaven a Severodonetsk. El seu companys de la BFMTV, Maxime Brandstaetter, va patir ferides lleus i Oksana Leuta va resultar il·lesa, ambós van ser evacuats. El govern rus a través de l'agència TASS va justificar l'assassinat dient que era un "mercenari", un comentari fet "per embrutar la memòria del periodista", segons Reporters Sense Fronteres. El govern francès va reclamar una investigació per esclarir els fets. França va fer un acte per commemorar el periodista.

## Referències

* ↑ AFP. «Frédéric Leclerc-Imhoff, periodista francés murió por bombardeo ruso en Ucrania» (en castellà), 30-05-2022. [Consulta: 5 juny 2022].
* 1 2 3 Press, Europa. «Francia homenajeará el próximo viernes al periodista Frédéric Leclerc-Imhoff, muerto en un bombardeo en Ucrania», 04-06-2022. [Consulta: 5 juny 2022].
* ↑ Redacció. «Un atac rus mata el periodista Frédéric Leclerc-Imhoff», 31-05-2022. [Consulta: 5 juny 2022].
* ↑ «Frédéric Leclerc-Imhoff: French BFMTV journalist killed in Ukraine» (en anglès). BBC News, 30-05-2022.
* ↑ «Todo lo que se sabe sobre la muerte del periodista Frédéric Leclerc-Imhoff en Ucrania» (en castellà), 31-05-2022. [Consulta: 5 juny 2022].
* 1 2 «Guerra en Ucrania : “El periodista Frédéric Leclerc-Imhoff ha pagado con su vida la búsqueda de información fiable” | RSF» (en castellà). [Consulta: 5 juny 2022].
* ↑ étrangères, Ministère de l'Europe et des Affaires. «Ucrania – Fallecimiento del periodista Frédéric Leclerc-Imhoff (30 de mayo de 2022)» (en castellà). [Consulta: 5 juny 2022].
# Antonio Abad Collado

Antonio Abad Collado (Colmenar Viejo, 6 de desembre de 1950 - 26 de setembre de 2020) va ser un ciclista espanyol, que fou professional entre 1978 i 1979. Combinà la carretera amb el ciclisme en pista, modalitat en la qual es proclamà campió d'Espanya de persecució el 1971.

## Palmarès

* 1971
** Campió d'Espanya de Persecució
* 1976
** 1r a la Prova de Legazpi
* 1977
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Xile
* 1978
** 1r al GP Caboalles de Abajo

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1978. 56è de la classificació general
* 1979. Abandona

## Referències

* ↑ LOOY, NICOLAS VAN. «Ciclobreves España septiembre 2020» (en castellà), 30-09-2020. [Consulta: 6 gener 2023].
* ↑ Archives, Cycling. «Antonio Abad Collado» (en anglès). [Consulta: 6 gener 2023].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Antonio ABAD COLLADO» (en italià). [Consulta: 6 gener 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Gastrotheca andaquiensis

Gastrotheca andaquiensis és una espècie de granota de la família dels hemifràctids. Va ser descrit per Pedro Miguel Ruiz-Carranza i Jorge I. Hernández-Camacho el 1978.
És arbòria, viu a la vegetació al costat de fonts d'aigua dins del bosc de boira. Els ous es porten en una bossa a l'esquena de la femella, on es desenvolupen directament sense un estadi larvari.
Es troba als vessants amazònics dels Andes al sud de Colòmbia (als departaments de Caquetá, Huila i Putumayo) i a l'Equador al sud de la província de Zamora-Chinchipe, a 1.000-2.000 m d'altitud.

## Referències

* ↑ Carranza, Pedro M. Ruíz; Camacho, Jorge I. Hernández «Gastrotheca Andaquiensis, nueva especie de la Cordillera Oriental de Colombia. (Amphibia Anura)» (en castellà). Caldasia, 11, 54, 01-01-1976, pàg. 149–160. ISSN: 2357-3759.
* 1 2 SSC Amphibian Specialist Group «Gastrotheca andaquiensis» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 01-08-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2020-3.rlts.t55321a176390035.en.
# Gastrotheca antomia

Gastrotheca antomia és una espècie de granota de la família dels hemiptràctids.
És endèmica de Colòmbia. Els boscs de boira andins al versant occidental de la Cordillera Occidental a una altitud de 1140-2500 m, als departaments de Valle del Cauca, Risaralda, Chocó i Antioquia.
Es troba en perill crític d'extinció Classificada com a en perill crític perquè aquesta espècie abans abundant no s'ha recuperat d'una dràstica disminució de la població, deduïda per l'aparent desaparició de la majoria de la població possiblement a causa de la quitridiomicosi a la dècada de 1990. Si encara existeix una població, es creu que té menys de cinquanta individus.

## Referències

* ↑ Ruiz-Carranza, Pedro M.; Ardila-Robayo, M. C.; Lynch, J.D.; Restrepo-Toro, J.H. «Una nueva especie de Gastrotheca (Amphibia: Anura: Hylidae) de la Cordillera Occidental de Colombia» (en castellà). Revista de la Academia Colombiana de Ciencias Exactas, Físicas y Naturales, 21, 1997, pàg. 373–378.
* ↑ Frost, Darrel R. «Gastrotheca antomia Ruiz-Carranza, Ardila-Robayo, Lynch, and Restrepo-Toro, 1997» (en anglès). Amphibian Species of the World: an Online Reference, 1999. DOI: 10.5531/db.vz.0001.
* ↑ SSC Amphibian Specialist Group «Gastrotheca antomia» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2017. DOI: 10.2305/iucn.uk.2017-3.rlts.t55323a85896396.en.
# Càvec

Un càvec és una eina composta d'una fulla de ferro de forma triangular més estreta de l'aixada i sensiblement corbada cap als costats amb acer a la punta i un ull a la part ampla on es fica el mànec de fusta. Aquest mànec forma un angle agut amb la fulla metàl·lica i se subjecta amb unes gaies o petites làmines també de ferro. En forma més petita amb mànec curt es parla de caveguell o caveguet.
La paraula prové del verb cavar derivat del llatí cauus ‘buit, concavat’ amb el sufix -ec, per influx de la paraula ‘mànec’.

## Descripció

Tradicionalment, el mànec del càvec té una longitud de 62,5 cm; la fulla triangular, 33 cm a la base i 33 cm d'altura. L'arader era l'artesà, una mena de fuster, que feia el mànecs. El mànec dels càvecs moderns és una mica més llarg i la fulla més petita. El mànec és de fusta d'ullastre (Olea europaea) o de coscoll (Quercus coccifera) i la fulla de ferro acerat a la punta.
El càvec s'empra amb les dues mans. L'eina serveix en agricultura de regadiu per entaular, fer recs, recollir hortalisses, passar l’aigua a les boqueres, girar taps, etc. i en la construcció per cavar i construir parets de pedra seca per retirar la terra i el reble quan es desxerneix, per escombrar i per omplir les senalles. Hom se situa davant el material, es col·loca la senalla amb certa inclinació entre els peus i recolzada a les cames, amb el càvec s'arreplega i arrossega el material i se n'omple la senalla.

## Referències

* ↑ «Càvec». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Alomar Canyelles et alii, 2002, p. 70.
* ↑ «Eines per feinejar». Cultura Popular de Menorca. Arxivat de l'original el 2022-02-08. [Consulta: 8 febrer 2022].
* ↑ «caveguell». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Seva i Llinares, Antoni. «cauus, caua, cauum». A: Diccionari Llatí-Català. 2007, 1993, p. 234-35. ISBN 978-84-7739-631-4.
* ↑ Bruguera i Talleda, Jordi; Fluvià i Figueras, Assumpta. «cau, 1.cava 1.cavar 5. càvec». A: Diccionari etimològic. 2004, 4a edició, 1996, p. 192-193. ISBN 9788441225169.
* ↑ Limon Pons, Miquel Àngel «La trista mort dels araders». dBalears, 26-03-2007.
* 1 2 «Càvec». Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera. Eivissa: Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera.

## Bibliografia

* Alomar Canyelles, Guillem; et alii. «Eines: càvec». A: Michele di Rosa (ed.). La pedra en sec. Materials, eines i tècniques tradicionals a les illes mediterrànies (pdf) (en català, anglès ref=alomar canyelles et alii). Palma-Palerm: Consell Insular de Mallorca Fodesma- Officine Grafiche Riunite, 2002, p. 70-71.
* Vilà, Núria. «Fitxa 1: Aixada, càvec, magalla». A: Estudi del vocabulari de les eines agrícoles a la comarca del Baix Camp. 1. ed. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1991, p. 48-50. ISBN 84-7283-184-1.

## Enllaços externs

* «Eines de construcció». Eines mallorquines.
# Fàbrica Cucurny

La fàbrica Cucurny era una nau industrial de planta rectangular de Montmeló (Vallès Oriental), actualment enderrocada, que formava part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'interior tenia gran amplitud en estar dividit l'espai per pilastres quadrades de petites dimensions sobre les que descansaven les bigues de fusta. A la part nord hi havia dos forns de coure peces i al sud els assecadors dels materials. Al costat est hi havia l'antiga porta d'entrada d'arc adovellat.

## Història

La fàbrica de gres i refractari es va construir durant la primera Guerra Mundial a Montmeló. El seu emplaçament fou escollit per ser un lloc bon comunitat pel ferrocarril que permetia fer les trameses de material ràpidament cap Europa. La quadra gran va esser escapçada del costat nord, quan s'urbanitza la zona a la dècada dels vuitanta del segle XX per fer-hi habitatges i un parc infantil.

## Referències

* 1 2 «Fàbrica Cucurny». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
# Kaňkita

La kaňkita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom de Kaňk, a la República Txeca, la seva localitat tipus.

## Característiques

La kaňkita és un arsenat de fórmula química FeAsO₄·3.5H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2 i 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la kaňkita pertany a «08.CE: Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, només amb cations de mida mitjana, RO₄:H₂O sobre 1:2,5» juntament amb els següents minerals: chudobaïta, geigerita, newberyita, brassita, fosforrösslerita, rösslerita, metaswitzerita, switzerita, lindackerita, ondrušita, veselovskýita, pradetita, klajita, bobierrita, annabergita, arupita, barićita, eritrita, ferrisimplesita, hörnesita, köttigita, manganohörnesita, parasimplesita, vivianita, pakhomovskyita, simplesita, cattiïta, koninckita, steigerita, metaschoderita, schoderita, malhmoodita, zigrasita, santabarbaraïta i metaköttigita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la localitat de Kaňk, a Kutná Hora, dins la regió de Bohèmia Central (República Txeca), i ha estat descrita també en altres localitats repartides per tots els continents del planeta a excepció de l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ «Kaňkite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 maig 2019].
# Penberthycroftita

La penberthycroftita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom de la mina Penberthy Croft, a Anglaterra, la seva localitat tipus.

## Característiques

La penberthycroftita és un arsenat de fórmula química [Al₆(AsO₄)₃(OH)$_9$(H₂O)₅]·8H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2015, sent publicada per primera vegada un any després. Cristal·litza en el sistema monoclínic. És una espècie estretament relacionada amb la bettertonita, més hidratada. També és químicament similar a la liskeardita, la bulachita, la mansfieldita i la hidroniofarmacoalumita.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions del Museu d'Història Natural de Londres (Anglaterra), amb el número de registre: bm.2015, i a les col·leccions mineralògiques del Museu Victoria, a Melbourne (Austràlia), amb el número de registre: m53452.

## Formació i jaciments

Va ser descrita per primera vegada a la mina Penberthy Croft, situada a la localitat de St Hilary, a la Cornualla (Anglaterra), on es troba en agregats densos de cristalls semblant a llistons dins d'una matriu de quars, chamosita i arsenopirita. Aquesta mina anglesa és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Penberthycroftite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 gener 2022].
# Lluís Barceló i Ginesta

Lluís Barceló i Ginesta (Marçà, 12 de gener de 1917 - Tarragona, 7 de maig de 2004) fou un futbolista català de la dècada de 1940.

## Trajectòria

Després de començar al club del seu poble, fou fitxat per la UE Sants, club on jugà durant 4 temporades, la major part de les quals en plena Guerra Civil i la darrera d'elles a la Tercera Divisió espanyola. El 1940 fitxà pel Reus Deportiu, club amb el qual tornà a jugar a Tercera Divisió, i el 1941 jugà cedit al Cadis CF, per estar realitzant el servei militar a terres andaluses. La temporada 1942-43 va fitxar pel RCD Espanyol, club on no va gaudir de molts minuts, disputant tan sols 9 partits de lliga a Primera, amb dos gols marcats, i un de copa. L'equip va haver de jugar la promoció per mantenir la categoria, i els diversos entrenadors, Patricio Caicedo i Pere Solé-Ricard Zamora, no van confiar gaire en ell. Malgrat tot, en el seu debut marcà el gol de la victòria davant el València CF. Posteriorment jugà amb el Gimnàstic de Tarragona, tant a Tercera com a Segona Divisió i al Reial Múrcia. Jugà dos partits amb la selecció catalana de futbol entre 1942 i 1944.
Un cop es retirà, exercí d'entrenador de clubs modestos com el CF Reus Deportiu.

## Referències

* 1 2 «Los que bregan por el Gimnástico». Mundo Deportivo, 28-03-1946. [Consulta: 1r octubre 2014].
* 1 2 «Luis Barceló el fino interior del Gimnástico Tarragona». Mundo Deportivo, 09-07-1947. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ «Lluís Barceló Ginestà». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 17 gener 2016].
* ↑ «Perfil de Barceló». cadistas1910. Arxivat de l'original el 2014-11-29. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ «Fitxa de Barceló». Periquito.cat. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ «Ojeando el coto». Mundo Deportivo, 10-08-1947. [Consulta: 1r desembre 2014].
* ↑ «04 novembre de 1948. Amistoso. En Madrid (Chamartín)». leyendablanca.galeon.com. Arxivat de l'original el 2015-02-07. [Consulta: 1r desembre 2014].
* ↑ «En la Cruz Alta». Mundo Deportivo, 07-09-1942.
* ↑ «Luis Barceló nuevo preparador del Reus Deportivo». Mundo Deportivo, 15-08-1957. [Consulta: 1r febrer 2015].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Castell de Tarrés

El Castell de Tarrés és un edifici del municipi de Tarrés (Garrigues) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Actualment no queda res del castell que dominava originàriament la població de Tarrés des de l'oest. En el seu emplaçament hi ha un vell transformador d'energia elèctrica bastit sobre una roca que ben bé hauria pogut ser la base de la fortalesa. A l'oest, molt probablement hi havia un fossat que separava l'esperó on era la fortificació del serrat i que ha estat força modificat per la construcció d'un camí que porta al nou transformador i al dipòsit d'aigua.

## Història

El primer esment del castell de Tarrés és de l'any 1226, en què Ramon de Boixadors, feudatari del comte de Barcelona, juntament amb la seva muller Ermessenda i llurs fills, concedí a un grup de pobladors diverses terres al castell de Tarrés. L'any 1149, poc abans de la capitulació de Lleida, el comte de Barcelona Ramon Berenguer IV concedí a Ramon de Boixadors i a la seva esposa una terra erma al lloc de Tarrés amb la condició de construir-hi una fortalesa i repoblar el terme. A partir d'aleshores apareix concedint diversos quadres i llocs del terme de Tarrés a diferents repobladors. El 1245 es dona el castell i les seves terres al monestir de Poblet de qui dependran fins al s. XIX.

## Referències

* 1 2 «Castell de Tarrés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 febrer 2016].