OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José Ricardo Díaz Pardeiro

José Ricardo Díaz Pardeiro (O Valadouro, 19 de novembre de 1944 - la Corunya, 7 de març de 2022) va ser un escriptor i historiador gallec que va exercir com a catedràtic de geografia i història en el IES Eusebio da Guarda de La Corunya. Díaz Pardeiro destaca per la publicació, al llarg de la seva carrera, de diversos llibres i treballs de recerca històrica de reconegut prestigi, així com nombroses col·laboracions en periòdics com La Voz de Galicia i La Opinión de La Coruña, en els quals va analitzar la història d'aquesta ciutat. Díaz Pardeiro és un dels pioners gallecs a aplicar la sociologia històrica a l'anàlisi d'una societat, prenent com a font històrica El Teatre, una manifestació de l'oci i del temps lliure que servirà per estudiar la societat de La Corunya des de 1882 a 1915, amb resultats semblants als utilitzats amb altres fonts econòmiques o polítiques.
Va col·laborar en els estudis sobre la figura del dramaturg de la Corunya Don Manuel Linares Rivas, dirigits per Fidel López Criado, Professor Titular de Literatura Espanyola de la Universitat de la Corunya.
Va realitzar un assaig sobre la figura de Wenceslao Fernández Flórez, "Un Escriptor de Pensament Liberal", en el qual estudia la ideologia de l'escriptor de Cecebre arran de la seva obra “El Malvado Carabel”, que confirma el tarannà liberal i crític de Fernández Flórez, en contraposició amb la idea que d'ell es tenia de ser un escriptor de pensament ultra conservador.

## Obra

* La vida cultural en la Coruña: El Teatro, 1882-1915
* Crónicas coruñesas
* Miscelánea coruñesa

## Referències

* ↑ Díaz Pardeiro, José Ricardo. La vida cultural en La Coruña : el teatro, 1882-1915. La Coruña: La Voz de Galicia, 1992. ISBN 8488254008 WorldCat
* ↑ Díaz Pardeiro, José Ricardo. Crónicas coruñesas. Biblioteca gallega. La Coruña: La Voz de Galicia, 1994. ISBN 8488254393 WorldCat
* ↑ Books of José Ricardo Díaz Pardeiro en Google Books .
* ↑ Díaz Pardeiro, José Ricardo, Xosé Fernández Fernández i Jesús María Reiriz Rey. Crónicas coruñesas. La Coruña: La Voz de Galicia, 1994. ISBN 8492124075 WorldCat
# Rafael Cobos López

Rafael Cobos López (Sevilla, 1973) és un guionista de cinema i televisió i escriptor espanyol, guardonat amb dos premis Goya .
Rafael Cobos López va fer estudis de Medicina i Dret abans d'iniciar Comunicació Audiovisual en la Universitat de Sevilla. És principalment conegut pel seu guions per a cinema i especialment fructífera ha estat la seva col·laboració amb el director Alberto Rodríguez, al qual ja va coincidir en la Universitat, amb el qual ha coescrito els guions de gairebé totes les seves pel·lícules i al costat del qual ha guanyat dos premis Goya en 2015 per La isla mínima i per El hombre de las mil caras (2017).
ha estat un dels creadors i guionistes de la sèrie de televisió La peste, estrenada en 2018 i que va ser ben rebuda per la crítica. En televisió ha participat també en els guions El perímetro, 37 metros, Sokoa, Cervantes, la semilla de la inmortalidad i Las ejecutivas.

### Teatre

Ha escrit més d'una dotzena de textos teatrals que s'han representat a Espanya. Alguns dels seus textos s'han publicat, com a Ojos, per l'editorial Ñaque, Ahora que ya no importa, per la Universitat de Sevilla i Probablemente mañana.
Ha impartit tallers de guió a la Universitat de Sevilla i en algunes escoles de cinema.

## Pel·lícules

| Any | Pel·lícula | Director |
| 2005 | 7 vírgenes | Alberto Rodríguez |
| 2009 | After | Alberto Rodríguez |
| 2012 | Grupo 7 | Alberto Rodríguez |
| 2012 | Ali | Paco R. Baños |
| 2013 | El amor no es lo que era | Gabriel Ochoa |
| 2014 | La isla mínima | Alberto Rodríguez |
| 2016 | Toro | Kike Maíllo |
| 2016 | El hombre de las mil caras | Alberto Rodríguez |
| 2022 | Modelo 77 | Alberto Rodríguez |

## Premis i distincions
### Premis Goya

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 2005 | Millor guió original | 7 vírgenes | Nominat |
| 2009 | Millor guió original | After | Nominat |
| 2012 | Millor guió original | Grupo 7 | Nominat |
| 2014 | Millor guió original | La isla mínima | Guanyador |
| 2016 | Millor guió original | El hombre de las mil caras | Guanyador |

### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 2014 | Millor guió original | La isla mínima | Guanyador |
| 2016 | Millor guió original | El hombre de las mil caras | Guanyador |

## Referències

* ↑ «Rafael Cobos. Lección Inaugural», 30-11-2016. [Consulta: 13 gener 2018].
* 1 2 «Rafael Cobos. Biografía», 01-10-2013. [Consulta: 13 gener 2018].
* ↑ «Medallas CEC 2014». CEC. Arxivat de l'original el 2020-01-23. [Consulta: 22 abril 2018].
* ↑ «Ganadores de la 72 edición de las medallas CEC». CEC. [Consulta: 9 març 2018].
# Plesiosaure (gènere)

* Per a altres significats, vegeu «Plesiosaures (ordre)».
El plesiosaure (Plesiosaurus) és un gènere de plesiosauroïdeus que visqueren durant el Juràssic superior en allò que avui és Alemanya i el Regne Unit.
# Macrofamília àustrica

La macrofamília àustrica és una macrofamília hipotètica que agrupa les llengües del sud-est asiàtic. Va ser proposada per primer cop en 1906 i des de llavors ha romàs com a controvèrsia dins la lingüística comparada.
D'una llengua primitiva, l'àustric, descendirien dos grups, el Iangtsé i l'àustro-tai. Dins el primer estarien les llengües austroasiàtiques i les llengües hmong–mien, formant dues branques diferenciades. Al segon grup també es trobarien dues branques: d'una banda les llengües tai-kadai i de l'altra les llengües austronèsiques. Alguns autors amplien aquesta segona branca per incloure-hi les llengües japòniques. La macrofamília resultat seria una de les divisions del grup dene–daic.

## Referències

* ↑ Benedict, Paul K. (1942). "Thai, Kadai, and Indonesian: A New Alignment in Southeastern Asia". American Anthropologist. 4 (44): 576–601. doi:10.1525/aa.1942.44.4.02a00040
* ↑ Shorto, H. L. (1976). "In Defense of Austric". Computational Analyses of Asian and African Languages. 6: 95–104.
# Neostapfia

Neostapfia és un gènere monotípic de plantes de la subfamília de les cloridòidies, família de les poàcies. La seva única espècie: Neostapfia colusana (Burtt Davy) Burtt Davy , és originària del sud-oest dels Estats Units.
El gènere va ser descrit per Joseph Burtt Davy i publicat a Erythea 7: 43. 1899.
El nom del gènere va ser atorgat en honor d'Otto Stapf, botànic i distingit agrostòleg.

## Sinonímia

* Anthochloa colusana (Burtt Davy) Scribn.
* Davyella colusana (Burtt Davy) Hack.
* Stapfia colusana Burtt Davy

## Referències

* 1 2 Watson L, Dallwitz MJ. «The grass genera of the world: descriptions, illustrations, identification, and information retrieval; including synonyms, morphology, anatomy, physiology, phytochemistry, cytology, classification, pathogens, world and local distribution, and references». The Grass Genera of the World, 2008. [Consulta: 19 febrer 2010].
* 1 2 «Neostapfia». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 18 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Clayton, W.D., Harman, K.T. and Williamson, H. (2006 en endavant). Neostapfia. A: GrassBase - The Online World Grass Flora.
* Jepson Manual Treatment
# Qiānxī Mànbō

Qiānxī Mànbō (千禧曼波, comercialitzada internacionalment com Millenium Mambo) és una pel·lícula de drama romàntic taiwanesa del 2001 dirigida per Hou Hsiao-hsien.

## Trama

El personatge principal, Vicky, interpretada per l'actriu Shu Qi, narra des del 2011 sobre la seva vida 10 anys abans. Descriu la seva joventut i la història de la seva vida canviant al començament del nou mil·lenni. Treballa com a hostessa en un bar de moda. Vicky està dividida entre dos homes, Hao-Hao i Jack, i els seus viatges mostren el viatge paral·lel de la psique i com una noia tracta la seva joventut fugaç.

## Repartiment

| Actor | Paper |
| Shu Qi | Vicky |
| Jack Kao | Jack |
| Tuan Chun-hao | Hao-Hao |
| Chen Yi-Hsuan | Xuan |
| Jun Takeuchi | Jun |
| Doze Niu | Doze |
| Jenny Tseng Yan Lei | |
| Pauline Chan | |
| Huang Xiao Chu | |
Segons Maggie Cheung en la conferència de premsa per Desitjant estimar, ella i Tony Leung Chiu-wai van ser inicialment seleccionats per interpretar els papers principals de la pel·lícula.

## Premis i nominacions

* 54è Festival Internacional de Cinema de Canes
** Guanyadora: Gran Premi Tècnic (Tu Duu-Chih per al disseny de so)
** Nominada: Palma d'Or
* Festival Internacional de Cinema de Chicago
** Guanyadora: Hugo de Plata (Hou Hsiao-hsien)
* Festival Internacional de Cinema de Gant
** Guanyadora: Millor director (Hou Hsiao-hsien)
** Nominada: Gran Premi
* Premis Golden Horse de Cinema
** Guanyadora: Millor fotografia (Pin Bing Lee)
** Guanyadora: Millor banda sonora original (Lim Giong)
** Guanyadora: Millors efectes de so (Tu Duu-Chih)

## Referències

* ↑ «In The Mood For Love Press Conference at the TIFF». Films Extras. Arxivat de l'original el 2021-12-21. [Consulta: 30 setembre 2019].
* ↑ «Festival de Cannes: Millennium Mambo». festival-cannes.com. [Consulta: 17 octubre 2009].
* ↑ «Liste des récompenses du festival du film de Chicago 2001». unifrance.org.
* ↑ «Récompenses au golden horse festival». cinemasie.fr.

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
* Article a HK cinemagic Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Cantó de Monthois

El cantó de Monthois és un cantó francès del departament de les Ardenes, situat al districte de Vouziers. Té 18 municipis i el cap és Monthois.

## Municipis

* Ardeuil-et-Montfauxelles
* Aure
* Autry
* Bouconville
* Brécy-Brières
* Challerange
* Condé-lès-Autry
* Liry
* Manre
* Marvaux-Vieux
* Montcheutin
* Monthois
* Mont-Saint-Martin
* Saint-Morel
* Savigny-sur-Aisne
* Séchault
* Sugny
* Vaux-lès-Mouron

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1955 | M. Soudant | Divers droite |
| 1955-1979 | Eugène Cuif | RI, després divers droite |
| 1979-1992 | Hubert Merlhes | UDF |
| 1992-2009 | Patrice Groff | divers droite, després UMP |
| 2009- | Thierry Deglaire | Sense etiqueta |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 3.008 | 3.441 | 3.105 | 2.884 | 2.694 | 2.536 | 2.697 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# José Rivali Moncalvo

José Rivali Moncalvo (Barcelona, 21 de gener de 1904 - Barcelona, 8 d'abril de 2004), o Giuseppe Rivali, fou un futbolista i jugador de rugbi català de la dècada de 1920.
Va néixer a Barcelona, fill d'una família immigrants genovesos.
Jugador de les categories inferiors i majoritàriament de l'equip reserva. Amb el primer equip va disputar 23 partits durant cinc temporades, alguns del Campionat de Catalunya.
A més va ser un dels primers integrants de la secció de rugbi del club, del qual en fou titular indiscutible.

## Referències

* 1 2 «Fitxa de Rivali». Periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2019].
# Khuzdul

El Khuzdul és un idioma creat per J.R.R. Tolkien en el context de la seva obra literària referida a la Terra Mitjana. Va ser la llengua dels nans inventada per Aulë, i que aquest ensenyà als pares dels nans quan despertaren.
Els nans la consideraven una llengua secreta i molt poques persones que no fossin membres d'aquesta raça l'aprengueren.
# Plesiosorícids

Els plesiosorícids (Plesiosoricidae) foren una família de mamífers euteris prehistòrics de l'ordre dels eulipotifles. Forma la superfamília dels soricoïdeus juntament amb els nictitèrids i els sorícids.
Visqueren a Nord-amèrica i Euràsia, i se n'han trobat fòssils que daten d'entre l'Eocè inferior i el Miocè superior. Els seus parents vivents més propers són les musaranyes.

## Taxonomia

Segons la classificació proposada per Lopatin, 2006
Família Plesiosoricidae Winge, 1917
* Subfamília Butseliinae Quinet i Misonne, 1965
** Butselia Quinet i Misonne, 1965 – Oligocè inferior, Europa.
*** Butselia biveri Quinet i Misonne,1965
** Pakilestes Russell i Gingerich, 1981 – Eocè mitjà, Pakistan.
*** Pakilestes lathrius Russell i Gingerich, 1981 – Eocè mitjà, Pakistan.
** Ordolestes Lopatin, 2006 – Eocè inferior, Àsia
*** Ordolestes ordinatus Lopatin, 2006 - Bumbanià, Eocè inferior, formació de Naran-Bulak (Mongòlia).
* Subfamília Plesiosoricinae
** Plesiosorex
*** Plesiosorex aydarlensis
*** Plesiosorex coloradensis
*** Plesiosorex donroosai
*** Plesiosorex evolutus
*** Plesiosorex germanicus
*** Plesiosorex greeni
*** Plesiosorex latidens
*** Plesiosorex schaffneri
*** Plesiosorex soricinoides
*** Plesiosorex styriacus
** Ernosorex Wang i Li, 1990
*** Ernosorex jilinensis Wang i Li, 1990 - Eocè mitjà, Xina

## Referències

* Lopatin, A. V. Early Paleogene insectivore mammals of Asia (2006). Paleontological Journal, vol. 40, Suppl. 3.)
# Juan Francisco Agüeras González

Juan Francisco Agüeras y Gonzàlez (Ejea de los Caballeros, 1876 - Cartuja de Aula Dei, 1936) fou un músic aragonès, mestre de capella de la Basílica del Pilar de Saragossa. Es va formar a l'escola d'Infants del Pilar de Saragossa, de la mà del mestre de capella Antonio Lozano González i de l'organista Valentín Faura y Vendrell, a qui Agüeras va succeir en el càrrec.
L'1 de setembre de 1893 va començar els estudis eclesiàstics al seminari, mentre exercia, també, d'organista suplent des del 5 de maig d'aquell mateix any. L'any 1903 va ocupar la plaça d'organista primer, després del traspàs de Valentin Faura, que havia exercit el càrrec fins llavors. L'any 1908 va passar a ser mestre de capella de la basílica del Pilar de Saragossa.
Tota la seva obra pertany al repertori eclesiàstic. Es conserven més de 80 composicions, entre les quals destaca la seva Missa Eucarística per a tibles i orgue, que va guanyar el concurs Música Sacra realitzat a Bilbao el maig de 1911.
Es conserva música impresa seva al fons musical de l'església parroquial de Sant Esteve d'Olot (SEO).

## Referències

* ↑ «Agüeras González, Juan Francisco» (en castellà). Gran Enciclopedia Aragonesa. Arxivat de l'original el 2021-04-15. [Consulta: 29 desembre 2015].
* ↑ Ezquerro, Antonio. «Noticia sobre la actividad musical de Francisco Agüeras» (pdf) (en castellà). CSIC, Departamento de Musicologia, 1997. Arxivat de l'original el 2016-03-13. [Consulta: 29 desembre 2015].
* ↑ «Obres de Francisco Agüeras a l'IFMuC. Base de dades dels fons musicals de Catalunya».
# Philadelphia Phillies

Els Philadelphia Phillies són un club professional de beisbol estatunidenc de la ciutat de Filadèlfia que disputa la Divisió Est de la Lliga Nacional de MLB.

## Palmarès

* Campionats de la MLB (2): 2008, 1980
* Campionats de la Lliga Nacional (6): 2008, 1993, 1983, 1980, 1950, 1915
* Campionats de la Divisió Est (8): 2008, 2007, 1993, 1983, 1980, 1978, 1977, 1976

## Evolució de la franquícia

* Philadelphia Phillies (1884-present)
* Philadelphia Quakers (1883-1889, usat conjuntament amb Phillies el 1884-89)
(També anomenat Blue Jays de 1943 a 1948 tot i que el nom formal era Phillies)

## Colors

Vermell, blanc i blau.

## Estadis

* Citizens Bank Park (2004-present)
* Veterans Stadium (1971-2003)
* Connie Mack Stadium (1927, 1938-1970)
** a.k.a. Shibe Park (1938-1952)
* Baker Bowl (1887-1926, 1928-1938)
** a.k.a. National League Park (1895-1913)
** a.k.a. Philadelphia Base Ball Grounds (1887-1895)
* Recreation Park (1883-1886)

## Números retirats

* Richie Ashburn 1
* Jim Bunning 14
* Mike Schmidt 20
* Steve Carlton 32
* Robin Roberts 36
* Jackie Robinson 42
* Grover Cleveland Alexander P
* Chuck Klein P

## Enllaços externs

* Web oficial
# Lovell (Wyoming)

Lovell és una població del Comtat de Big Horn (Wyoming) als Estats Units.

## Demografia

Segons el cens dels Estats Units del 2000 Lovell tenia 2.281 habitants., 896 habitatges, i 613 famílies. La densitat de població era de 823,1 habitants/km².
Dels 896 habitatges en un 31,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,9% hi vivien parelles casades, en un 9,6% dones solteres, i en un 31,5% no eren unitats familiars. En el 27,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,14.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,2% tenia menys de 18 anys, un 9,8% entre 18 i 24, un 22% entre 25 i 44, un 21,5% de 45 a 60 i un 17,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.745 $ i la renda mediana per família de 35.815 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.698 $ mentre que les dones 20.313 $. La renda per capita de la població era de 13.772 $. Entorn de l'11% de les famílies i el 14,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lovell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lovell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Neoperla harpi

Neoperla harpi és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba als Estats Units: Arkansas, Illinois, Missouri i Oklahoma.

## Referències

* ↑ Needham, 1905. Proc.Biol.Soc.Wash. 18:108.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Ernst & Stewart, 1986. A: Ernst, Poulton & Stewart. Neoperla (Plecoptera: Perlidae) of the southern Ozark and Ouachita Mountain region, and two new species of Neoperla. Ann. ent. Soc. Amer. 79(4):646.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Stoneflies of the United States - Stoneflies of Arkansas (anglès)
* ↑ Checklist of Known Illinois Plecoptera (Stoneflies) (anglès)
* ↑ Just How Imperiled Are Aquatic Insects? A Case Study of Stoneflies (Plecoptera) in Illinois Arxivat 2010-06-15 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Aquatic Macroinvertebrates Collected from Thirty-two Missouri Ozark Streams (anglès)
* ↑ The Ephemeroptera, Plecoptera, and Trichoptera of Missouri State ... (anglès)
* ↑ Biological Criteria for Streams of Missouri (anglès)
* ↑ «Stoneflies of the United States - Stoneflies of Le Flore County, Oklahoma» (en anglès).
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Insect Endemism in the Interior Highlands of North America (anglès)
* ↑ DeWalt, R.E. i S.A. Grubbs, 2011. Updates to the Stonefly Fauna of Illinois and Indiana. Illiesia, 7(3):31-50.
* ↑ Flyfishing Entomology - North American Stoneflies (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* Discover Life (anglès)
# Pèire Azéma

Pèire Azéma (Montpeller, Occitània, 3 de gener de 1891 – Montpeller, 20 de gener de 1967) fou un escriptor, poeta, periodista i polític occità, que ocupà la presidència de l'Institut d'Estudis Occitans entre els anys 1957 i 1959.
Nascut a Montpeller, en el sí d'una família modesta de jardiners, després d'obtenir el certificat d’estudis, va treballar a la Compagnie des Mines de Graissessac i s'involucrà en la vida social, intel·lectual i política de la ciutat de Montpeller, a les files del grup democristià "Le Sillon" de Marc Sangnier. Mobilitzat el 1915, marxà al front on resultà ferit greument per metralla. Al seu retorn, fundà la primera associació de discapacitats de guerra i participà activament en les associacions de veterans. Fou vicepresident de la "Fédération des trépanés et blessés de la tête" (1953).
Com a periodista, va escriure a L'Avenir de Tunis el 1908, abans de col·laborar amb el Republican du Midi el 1910. i Entre 1930 i 1933 va escriure una columna amb occità del diari Le Sud. Fou col·laborador de François Dezeuze, "L’Escoutaire", que cap al 1910 l'introduí a l'escola de Parage de Montpeller. Amb Louis Bonfils i Pierre Causseou, fou cofundador del grup de teatre "La Lauseta" (1912), i també amb ells, codirector del diari Lou Gal del 1915 al 1921. El 1929 fou elegit major del Félibrige.
Políticament, exercí de regidor de la ciutat de Montpeller el 1919, i després el 1935. Fou síndic de manteniment de Llenguadoc als anys trenta, i també secretari, aleshores cabiscol de l’"escola dau Parage" que va rellançar. Amb Léon Teissier, codirigí la revista Calendau del 1933 al 1945, una de les principals revistes occitanes del període d’entreguerres, i va escriure a la revista Oc. En els seus articles i conferències, defensa les posicions federalistes. Malgrat que al començament del règim de Vichy participà en un comitè d’acció regionalista, ràpidament es distancià. Després de la guerra va esdevenir president de l'Institut d’Études Occitanes del 1957 al 1959. Durant la seva trajectòria, va publicar cròniques, poemes, assajos, obres de teatre i va acollir les emissions radiofòniques de Ràdio Montpeller des del 1927 fins al 1956.

## Referències

* 1 2 3 4 «Azema, Pèire (1891-1967)». Occitanica. Lo portal collectiu de la lenga e de la cultura occitanas [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ «Azéma, Pierre (1891-1967)». ABES. Agence bibliographique de l'enseignement supérieur. [Consulta: 11 desembre 2020].
* 1 2 3 Gardí, F.; Martèl, F. «Pèire Azemà (1891-1967)». Cronicas radiofonicas. [Consulta: 11 desembre 2020].
# Cantó de Montlluís

El cantó de Montlluís és una divisió administrativa francesa, situada dins de la Catalunya Nord, departament dels Pirineus Orientals.

## Composició

El cantó de Montlluís està compost per 15 municipis, tots els del Capcir, part de l'Alta Cerdanya i part del Conflent:
* De l'Alta Cerdanya:
** Bolquera
** la Cabanassa
** Montlluís (capital del cantó)
** Planès
** Sant Pere dels Forcats
* Del Capcir:
** els Angles
** Font-rabiosa
** Formiguera
** La Llagona
** Matamala
** Puigbalador
** Ral
* Del Conflent:
** Cauders de Conflent
** Fontpedrosa
** Sautó
Tots els municipis pertanyen a la Comunitat de comunes Capcir Alt Conflent menys Fontpedrosa que forma part de la Comunitat de comunes Conflent-Canigó

## Consellers generals

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1833-1839 | Sauveur Colomer | | Batlle d'Er en 1830 |
| 1839-1848 | Dominique Vergès | | |
| 1848-1852 | François Colomer | | |
| 1852-1867 | Joseph Sans | | Jutge de pau |
| 1867-1871 | Louis Jacomet | | Jutge del Tribunal de Prada |
| 1871-1880 | Gustave Pallarès | Republicà | Batlle de Prada (1861-1870) |
| 1880-1893 (decés) | Joseph Blanc | Dreta | Batlle de Montlluís (1873-1878 i 1888-1893) |
| 1893-1902 (decés) | Alexandre Blanc (germà de l'anterior) | Liberal | |
| 1902-1904 | Hippolyte Després | Republicà | |
| 1904-1919 | André Vilar | Rad. | Cap de gabinet particular del Subsecretari d'Estat de Correus i Telègrafs |
| 1919-1928 | Charles Emmanuel Brousse | | |
| 1928-1940 | Marius Sévène | Rad.ind. | Metge Batlle de Montlluís |
| 1945-1961 | Charles Bourrat | SFIO | Antic prefecte de la Mosel·la |
| 1961-1973 | Vincent Chicheil | UNR després UDR | |
| 1973 - 1985 | Guy Malé | DVD puis UDF | Director tècnic President del consell general (1982-1987) Senador (1983-1987) Batlle de Bolquera |
| 1985 - 1992 | Antoine Sabaté-Bigorre | DVD | Batlle de Montlluís (1983-2001) |
| 1992 - 2004 | Raymond Trilles | DVG | Batlle de Matamala |
| 2004 - 2011 | Christian Blanc | DVD | Batlle dels Angles |
| 2011 - 2015 | Pierre Bataille | DVD | Batlle de Font-rabiosa |
# Joseph S. Nye

Joseph Samuel Nye (South Orange, Estats Units; 19 de gener de 1937) és el fundador del concepte del neoliberalisme dins la teoria sobre relacions internacionals, així com de la idea de la mútua interdependència de països en un món globalitzat o el soft power o poder tou, basat en l'atracció cultural més que en la força de l'exèrcit, lligat a la noció de país com a marca. Professor de Harvard i assessor de Bill Clinton, és considerat un dels teòrics més influents en diplomàcia i teoria política.