OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Riberes de l'Alt Segre

Les Riberes de l'Alt Segre són un espai fluvial que se situa a la comarca de la Cerdanya i presenta unes aigües en molt bon estat de conservació. Els boscos de ribera, vernedes (Alno-Padion) i salzedes (Salicion-Triandrae-fragilis), estan ben conservats i la comunitat faunística presenta singularitats dins el context català com ara la llúdriga (Lutra lutra) i el turó (Mustela putorius).

## Medi físic

L'spai comprèn un pla situat en una conca intramuntanyosa, que s'ha desenvolupat segons dos sistemes de falles, amb farciment per materials d'origen lacustre i fluvial d'edat neògena. Es tracta d'un pla a 1.000 metres d'altitud amb una humanització de caràcter tradicionalment rural, fonamentada en l'explotació del bosc i la ramaderia. El tram alt del riu Segre manté una dinàmica fluvial força activa, amb avingudes i creació de platges i dipòsits de còdols.

## Referències

* ↑ «Biodiversitat». [Consulta: 26 juny 2017].
* ↑ «Medi físic». [Consulta: 26 juny 2017].
# Schwetzochromis neodon

Schwetzochromis neodon és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: riu Fwa (Kasai, República Democràtica del Congo).

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kullander, S.O. i T.R. Roberts, 1991. Schwetzochromis. p. 439. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1995. Aquarien Atlas. Band 4. Mergus Verlag GmbH, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Melle, Alemanya. 864 p.
* ↑ Roberts, T.R. i S.O. Kullander, 1994. Endemic cichlid fishes of the Fwa River, Zaire: systematics and ecology. Ichthyol. Explor. Freshwat. 5(2):97-154.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* De Vos, L. i L. Seegers, 1998. Seven new Orthochromis species (Teleostei: Cichlidae) from the Malagarasi, Luiche and Rugufu basins (Lake Tanganyika drainage), with notes on their reproductive biology. Ichthyol. Explor. Freshwat. 9(4):371-420.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Greenwood, H.P. i S.O. Kullander, 1994. A taxonomic review and redescription of Tilapia polyacanthus and Tilapia stormsi (Teleostei: Cichlidae), with descriptions of two new Schwetzochromis species from the Upper Zaire River drainage. Ichthyol. Explor. Freshwat. 5(1):161-180.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Van Oijen, M.J.P., J. Snoeks, P.H. Skelton, C. Maréchal i G.G. Teugels, 1991. Haplochromis. p. 100-184. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB (anglès)
# Consell Suprem de la República de Geòrgia

El Consell Suprem de la República de Geòrgia, també conegut com a Soviet Suprem de la República de Geòrgia (en georgià: საქართველოს რესპუბლიკის უზენაესი საბჭოს) va ser el primer parlament nacional de la república de Geòrgia a l'era post-soviètica (entre 1990 i 1992). Les eleccions parlamentàries del 28 d'octubre de 1990 foren les primeres democràtiques i multipartidàries al Caucas. Els presidents del Consell Suprem entre 1991 i 1992 foren Zviad Gamsakhurdia, (primer president democràticament electe) i Akaki Asatiani. El primer vicepresident del Consell Suprem va ser Nemo Burchuladze. Després del cop d'estat del 22 de desembre de 1991 al 6 de gener de 1992, el Consell Suprem, el govern i el president Gamsakhurdia van ser obligats a abandonar Geòrgia.
# Varese (Uruguai)

Varese (també conegut com a Poblado Varese) és una entitat de població de l'Uruguai ubicada al centre del departament de Salto.
Es troba 104 metres sobre el nivell del mar. Té una població aproximada de 100 habitants.

## Referències

* ↑ (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
# Petr Bucháček

Petr Bucháček (Řetová, Regió de Pardubice, 9 de juny de 1948) va ser un ciclista txecoslovac, d'origen txec. Va guanyar una medalla de bronze al Campionat del Món de contrarellotge per equips de 1975. Va participar en els Jocs Olímpics de 1976.

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Juan de Escoiquiz

Juan Escóiquiz Morata (Ocaña, 1747 - Ronda, 1820) va ser un escriptor i canonge de l'església. Fou preceptor del futur rei Ferran VII d'Espanya i tingué un paper fonamental a la política espanyola de la primera dècada del segle xix.
El seu pare fou un militar del rei Carles III d'Espanya que comandà la ciutat d'Oran, a Algèria, sota sobirania espanyola a mitjans del segle xviii. Pels serveis prestats pel seu pare, fou admès com a patge del rei entrant d'aquesta manera a la Cort espanyola.
L'any 1796, Manuel de Godoy l'escollí com a preceptor del príncep d'Astúries, futur rei Ferran VII d'Espanya, pel seu suposat caràcter dòcil. Ràpidament però, el seu caràcter intrigant, predisposà al futur rei contra Manuel de Godoy i el seu propi pare, el rei Carles IV d'Espanya. El seu poder i influència sobre el príncep d'Astúries arribant a negociar un casament amb una princesa de la Casa de Bonaparte. Fou delegat a la Conspiració de l'Escorial i fou enviant al Monestir de San Basilio del Tardón malgrat que no deixà d'intrigar, ja que estigué darrere la manipulació de les masses al Motí d'Aranjuez. Amb la coronació de Ferran VII d'Espanya l'any 1808 fou proposat per Inquisidor General i Ministre de Guerra però només acceptà ser Conseller d'Estat.
Amb l'exili de la Família Reial Espanyola partí cap a Baiona però les seves activitats intrigants a l'entorn del rei, feu que els francesos l'enviessin a París amb l'objectiu d'aïllar-lo de la família reial. Amb el retorn del rei Ferran a Madrid ocupà càrrecs ministerials però perdé tota influència a l'entorn del monarca. Morí l'any 1820 a la localitat andalusa de Ronda a on s'havia apartat després de l'èxit del cop de Riego.

## Referències

* ↑ «Juan de Escoiquiz». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* «Juan de Escóiquiz». Auñamendi Eusko Entziklopedia. [Consulta: 11 juliol 2014].

## Enllaços externs

* «Escoiquiz Morata, Juan». [Consulta: 11 juliol 2014].
* Madrazo, José de; (1781-1859) ;. «[Retrato de Juan Escoiquiz ;]». Europeana. [Consulta: 11 juliol 2014].
# Leòstenes

Leòstenes és el nom dels següents personatges:
* Leostenes, almirall atenenc
* Leostenes d'Atenes, gerneral atenenc a la guerra de Làmia el 323-322 aC
# Mesa

«Mesa» té aquests significats:
* Mesa del Parlament Europeu
* Mesa (geomorfologia), superfície aplanada
* Tecnologia
** Mesa 3D o Mesa, biblioteca gràfica de codi obert, desenvolupada inicialment per Brian Paul a l'agost de 1993
** Mesa (llenguatge de programació), llenguatge de programació orientat a objectes desenvolupat per un grup d'investigadors de Xerox PARC a finals de la dècada de 1970
* Toponímia:
** Mesa (Arizona), EUA
** Mesa (Califòrnia), concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia
** Mesa (Castella), senyoria de Castella
** Mesa (Llenguadoc), municipi francès al departament de l'Erau i (regió de Llenguadoc-Rosselló)
** Mesa (Washington), població dels Estats Units a l'estat de Washington
** Riu Mesa, afluent del Jalón
** Mesa Verde, concentració de població designada pel cens del Comtat de Riverside a l'estat de Califòrnia (Estats Units d'Amèrica)
** Parc Nacional de Mesa Verde, a Colorado, EUA, antic assentament dels anasazi
Viccionari
# Richard Franklin

Richard Franklin (Melbourne, 15 de juliol de 1948 - Melbourne, 11 de juliol de 2007) va ser un director de cinema australià.

## Biografia

Es va formar al Haileybury College. Als anys seixanta, Franklin era el bateria de la banda de Melbourne The Pink Finks, on també participaven Ross Wilson i Ross Hannaford, més tard de Daddy Cool. La banda va llançar diversos senzills, cap dels quals va tenir un èxit significatiu en les llistes. Franklin va decidir una carrera pel cinema més que per la música. Va continuar estudiant cinema a la Universitat del Sud de Califòrnia al costat d'altres destacats directors George Lucas, Robert Zemeckis i John Carpenter. Franklin era un devot d'Alfred Hitchcock (des que va veure Psycho als 12 anys), i el seu intent d'organitzar una projecció de Hitchcock's Rope (1948) a la USC va resultar en una trucada telefònica del mateix Hitchcock. Franklin va convidar a Hitchcock a donar una conferència a la universitat i, posteriorment, es va convertir en un bon amic del director.

## Filmografia

| Any | Pel·lícula | Director | Productor | Guió | Notes |
| 1975 | The True Story of Eskimo Nell | Sí | Sí | Sí | També coneguda com Dick Down Under |
| 1976 | Fantasm | Sí | | | Acreditat com "Richard Bruce" |
| 1978 | Patrick | Sí | Sí | | Nominada — AACTA Award for Best Film |
| 1981 | Roadgames | Sí | Sí | Sí | |
| 1983 | Psycho II | Sí | | | |
| 1984 | Cloak & Dagger | Sí | | | |
| 1986 | Link | Sí | Sí | | |
| 1991 | F/X2: Efectes especials | Sí | | | |
| 1993 | Running Delilah | Sí | | | Telefilm |
| 1995 | Hotel Sorrento | Sí | Sí | Sí | AACTA Award for Best Adapted Screenplay Nominada — AACTA Award for Best Film Nominated — AACTA Award for Best Direction Nominada — Tokyo International Film Festival - Grand Prix |
| 1996 | Dubtes i mentides | Sí | Sí | Sí | |
| 1997 | One Way Ticket | Sí | | | Television film |
| 1999 | The Lost World | Sí | | | Telefilm pilot + quatre episodis addicionals |
| 2003 | Visitors | Sí | Sí | | |

## Referències

* ↑ George, Sandy «Australian thriller director dies». The Australian, 13-07-2007.
* ↑ McFarlane, Brian «A passionate, witty, precise filmmaker» (obituary). The Age, 20-07-2007.
* ↑ Unknown. «MONDO STUMPO: Richard Franklin interview 2002», 25-11-2007. [Consulta: 2 gener 2023].
# Consell Social de la Llengua Catalana

Consell Social de la Llengua Catalana és com s'anomenen els òrgans que tenen per funció assessorar la Generalitat de Catalunya -fundat el 1991- i el Govern de les Illes Balears -fundat el 2002- en matèria de política lingüística.
Els consells solen estar integrats per personalitats rellevants, d'àmbits diversos, com el món cultural, el món acadèmic i les universitats, el món de l'ensenyament, etc. Tenen atribuïdes funcions com ara:
* Avaluar els objectius i els resultats de la política lingüística aplicada pels governs autonòmics.
* Estudiar i analitzar les qüestions relacionades amb el foment, la protecció i la promoció de la llengua catalana en tots els àmbits de la societat.
* Dictaminar sobre els projectes d'instruments de planificació lingüística general.
* Proposar l'elaboració d'estudis i l'adopció de mesures adequades per a dur a terme la política lingüística.
El Consell Social de la Llengua Catalana de la Generalitat de Catalunya està regulat per un decret del 14 de juny del 2005.

## Referències

* ↑ «Consell Social de la Llengua Catalana». Generalitat de Catalunya, 12 maig 2015 (actualització). Arxivat de l'original el 18 de maig 2017. [Consulta: 25 juny 2017].
* ↑ «DECRET 64/2002, de 3 de maig, de creació del Consell Social de la Llengua Catalana». BOIB, Núm. 56, 09-05-2002 [Consulta: 5 febrer 2014].
* ↑ «Decret 116/2005, de 14 de juny, (DOGC 4407, de 16 de juny) del Consell Social de la Llengua Catalana». Generalitat de Catalunya. Direcció General de Política Lingüística, 14-06-2005. [Consulta: 25 juny 2017].
# Vadim Mel·ler

Vadim Gueórguievitx Mel·ler (en rus: Вадим Георгиевич Меллер; 1884 -1962) va ser un pintor rus, artista avantguardista (Cubisme, Constructivisme), dissenyador i escenògraf.
Vadim Mel·ler va néixer a Sant Petersburg. Era el fill d'un funcionari superior del Ministeri de la Justícia de la Rússia Imperial. El seu pare, Gueorgui Mel·ler, era un noble nascut suec, la seva mare, Helen Caruso, mig italiana i mig grega, procedia també d'una família noble. Després de graduar-se en Dret per la Universitat de Kíev, va adquirir una educació artística a l'Acadèmia de Belles Arts de Múnic. Va ser en estret contacte amb el grup Der Blaue Reiter. Es va fer amic de Vassili Kandinski.
Va començar a exposar les seves obres després de traslladar-se a París, on va formar part de la Societat d'Artistes Independents. Me·ller va estudiar igualment amb Antoine Bourdelle. El 1912-1914 va participar en exposicions junt amb Kazimir Malèvitx, Sonia Delaunay, Alexander Archipenko i Aleksandra Ekster: Salon des Indépendents, Salon de ressort i Saló de Tardor al costat de Pablo Picasso, Georges Braque i André Derain.
Després de tornar a Kíev el 1917, va treballar en pintura monumental, disseny gràfic, i disseny de vestuari. La seva transició a l'escenografia com el camp principal de la seva activitat artística va ocórrer en els primers anys després de la revolució. A partir de 1919 - 1920, va treballar amb la ballarina Bronislava Nijinska, germana de Nizhinski, en el seu estudi de ballet clàssic. El 1922 Mel·ler va anar convidat al refundat Teatre Berezil.
El 1925 Mel·ler va participar en l'exposició Arts Décoratifs et Industriels Modernes (art Déco) a París, on li van concedir una medalla d'or pel disseny interior del Teatre de Berezil. Va treballar en el disseny per a teatre a Ucraïna fins i el 1945. A partir de 1925 també va ensenyar a l'Acadèmia de l'Art de Kíev (Kkhi) junt amb Vladímir Tatlin i Alexander Bogomazov. El mateix any es va fer membre de la unió de l'Associació dels Artistes Revolucionaris d'Ucraïna junt amb David Burliuk (cofundador), Alexander Bogomazov (cofundador), Vassiliy Yermilov, Victor Palmov i Alexander Khvostenko-Khvostov.
Mel·ler va treballar com a director temporal de l'Institut Monumental de la Pintura i de l'Escultura de l'Acadèmia d'Arquitectura de la República Socialista Soviètica d'Ucraïna (1946-1948), sent un artista principal de la comèdia teatre (1948 -1953) de la Música de Kíev i del Teatre Acadèmic d'Iv. Franko Kiev (1953-1959).
Es va casar amb Nina Genke-Mel·ler.
Vadim Mel·ler va morir a Kíev l'any 1962.

## Referències

* «Vadym Meller», a l'Enciclopèdia d'Ucraïna, exemples de treballs
* Vadym Meller, Avantguarda i Ucraïna, p.195, catàleg d'exposició celebrada a Múnic el 1993.
* A Ucraïna, Tolosa, França, 1993.
* Vanguardisme ucraïnès dels anys 1910 a 1930/d'Ukrajinska Avangarda 1910-1930. Zagreb, 1991, Croàcia.
* El constructivisme expressiu de Vadym Meller, Olga Petrova, pp.5-32, catàleg Aventures Avantguardistes d'una exposició, Museu Nacional de l'Art d'Ucraïna (Namu), 2004, Kíev, Ucraïna.
# Reuland

Reuland (en luxemburguès: Reiland; en alemany: Reuland) és una vila de la comuna de Heffingen situada al districte de Luxemburg del cantó de Mersch. Està a uns 18 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Reuland». [Consulta: 12 octubre 2015].
# Sant Martí del Far

Sant Martí del Far és una església romànica al municipi del Far d'Empordà, a la comarca catalana de l'Alt Empordà. És al capdamunt del turó que presideix el poble, d'on radica el nom del Far. És d'estil romànic tardà, construït cap a la fi del segle xiii a la part més elevada del nucli, segurament coincidint amb la construcció del castell. És una obra declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

És una església d'una sola nau amb absis rectangular. La volta de la nau és apuntada i seguida, la mateixa forma té la del presbiteri. La portada, situada a ponent, té tres arcs de mig punt en gradació, llinda i timpà llis. L'element més remarcable d'aquesta façana és la finestra superior d'arc de mig punt, de grans dimensions i amb decoració de dents de serra. Un campanar de cadireta amb dos arcs de mig punt i una corsera superior sostinguda per nou mènsules completen aquesta façana. Les altres finestres del temple, són d'un sol arc de mig punt, més senzilles que la de la portalada però molt llargues. Els murs de l'absis sobrepugen el nivell de la seva volta. En aquesta zona, sobre la coberta, al voltant d'aquest absis rectangular s'obre un conjunt de llargues espitlleres.
La part superior del mur és rematat per una corsera formada per petits arquets apuntats. La fortificació de l'absis i la del campanar del frontis són de la mateixa època que la resta del temple; en canvi, sobre els murs laterals de la nau s'aixequen murs de pedruscall acabats amb merlets rectangulars que corresponen a una reforma tardana, possiblement del segle xviii. A cadascun dels murs laterals de la nau també hi ha cinc gàrgoles i a l'absis n'hi trobem quatre amb una decoració molt simple. Tota l'església presenta un aparell de carreus ben escairats que formen filades perfectament seguides. A la part superior de l'absis on s'obren les espitlleres hi ha un fris format per tres filades de carreus de coloració més fosca que destaca dins el conjunt del monument.

## Història

L'església de Sant Martí del Far es troba documentada des dels segles xiii i xiv. Sembla que va ser reconstruïda durant el segle xiii, quan el comte d'Empúries va fer bastir el castell. És un temple romànic que indica la transició cap a l'estil gòtic.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Martí del Far». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].

## Enllaços externs

* «Sant Martí del Far». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
* Art Medieval
# Universitat de la Polinèsia Francesa

La Universitat de la Polinèsia Francesa (Université de la Polynésie française, en francès) és la institució d'educació superior de la Polinèsia Francesa. És situada a l'illa oceànica de Tahití i dona servei universitari a distància a la resta d'illes del territori.
La Universitat de la Polinèsia Francesa és hereva de la Universitat Francesa del Pacífic, creada el 1987 i que donava servei a les possessions franceses al Pacífic de la Polinèsia Francesa, Nova Caledònia i Wallis i Futuna. El 1999 la universitat es dividí en dues i es fundà la Universitat de la Polinèsia Francesa. Aquesta universitat dona educació a distància per a aquelles persones que viuen fora de Tahití o les Illes de la Societat i no poden desplaçar-se fins al campus universitari a Fa’a’a, Tahití. Ofereix llicenciatures, màsters i doctorats en dret, economia, direcció i gestió d'empreses, Història, Geografia, llengua i literatura francesa, llengua, literatura i cultura tahitianes i ciència i tecnologia. Semblantment, disposa d'un servei de formació contínua i un servei d'aprenentatge de llengües. Cal remarcar que, juntament amb l'Institut Nacional de Llengües i Civilitzacions Orientals (INALCO) a París, és l'única institució educativa superior amb estudis relacionats amb la llengua i la cultura tahitianes.
La llengua vehicular d'ensenyament és el francès i, per a certes assignatures relacionades amb les llengües i les cultures polinèsies, el tahitià.
# Jan Jansen

Johannes Hendrikus "Jan" Jansen (Basdorf, Hessen, Alemanya, 26 de febrer de 1945) va ser un ciclista neerlandès, que va córrer durant els anys 60 i primers dels 70 del segle xx.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics de Mèxic, en què va guanyar la medalla de plata en la prova de tàndem, fent parella amb Leijn Loevesijn.
Durant la seva carrera també guanyà nou campionats nacionals en diferents modalitats de ciclisme en pista.
És germà del també ciclista Harrie Jansen.

## Palmarès

* 1965
** Campió dels Països Baixos de velocitat amateur
* 1966
** Campió dels Països Baixos de velocitat amateur
** Campió dels Països Baixos de tàndem amateur, amb Wim Koopman
* 1967
** Campió dels Països Baixos de tàndem amateur, amb Wim Koopman
* 1968
** Campió dels Països Baixos de velocitat amateur
** Campió dels Països Baixos de tàndem amateur, amb Leijn Loevesijn
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Ciutat de Mèxic en tàndem
* 1970
** Campió dels Països Baixos de velocitat amateur
** Campió dels Països Baixos de tàndem, amb Peter van Doorn
* 1971
** Campió dels Països Baixos de tàndem, amb Peter van Doorn

## Enllaços externs

* Fitxa de Jan Jansen a sitiodeciclismo.net