OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santa Maria de Foix

* Aquest article tracta sobre l'antiga església parroquial al terme de Torrelles. Si cerqueu el santuari al mateix terme, vegeu «Mare de Déu de Foix».
Santa Maria de Foix és una capella al peu de la carretera de Sant Martí Sarroca a la Llacuna, al terme de Torrelles de Foix (l'Alt Penedès). L'ermita nova de Santa Maria de Foix va ser construïda el 1893, en suprimir-se l'antiga parròquia de Santa Maria després de la mort violenta del darrer rector mossèn Pallerols.
La capella és un edifici de planta rectangular, amb coberta a dues vessants, de teula àrab. Dins hi ha la rectoria i la capella, a la qual es pot accedir per un porxo d'arc ogival diafragmàtic. A la part superior hi ha un petit campanar d'espadanya, de dues obertures.
La pica baptismal és lleugerament troncocònica amb les costats còncaus. Està muntada sobre un petit pilar quadrat de 55 cm de base i 30 cm d'alçada. Tot el conjunt està tallat en un únic bloc de pedra. És tota llisa sense cap motiu decoratiu, si exceptuem tres bandes o faixes de 7-9 cm d'amplada que l'envolten, una a la boca, una altra al ventre i una tercera al punt on s'inicia el peu.

## Referències

* 1 2 3 4 «Santa Maria de Torrelles de Foix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 febrer 2015].
# Etmopterus robinsi

Etmopterus robinsi és una espècie de peix de la família dels dalàtids i de l'ordre dels esqualiforms.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 31 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar.

## Hàbitat

És un peix marí d'aigües profundes que viu entre 400–800 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des del nord-est de Florida i l'Estret de Florida (Estats Units) fins a Nicaragua, la Hispaniola i el nord de les Antilles Menors.

## Referències

* ↑ Rafinesque, C.S. (1810). Caratteri di alcuni nuovi generi e nuove specie di animali e piante della sicilia, con varie osservazioni sopra i medisimi. Per le stampe di Sanfilippo: Palerm, Itàlia. 105, 20 fold. Pl pp.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Schofield, P.J. i G.H. Burgess, 1997. Etmopterus robinsi (Elasmobranchii, Etmopteridae), a new Caribbean species of deepwater lantern shark from the Caribbean Sea and western north Atlantic, with a redescription of Etmopterus hillianus. Bull. Mar. Sci. 60(3):1060-1073.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Kiraly, S.J., J.A. Moore i P.H. Jasinski, 2003. Deepwater and other sharks of the U.S. Atlantic Ocean Exclusive Economic Zone. Mar. Fish. Rev. 65(4):1-64.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1984. FAO species catalogue. Vol. 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 1 - Hexanchiformes to Lamniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/1):1-249.
* Compagno, L.J.V. i V.H. Niem, 1998. Squalidae. Dogfish sharks. p. 1213-1232. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO Identification Guide for Fishery Purposes. The Living Marine Resources of the Western Central Pacific. FAO, Roma, Itàlia.
* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Murilo Affonso

Murilo Ferraz Affonso (Campo Mourão, Paranà, 19 de juny de 1991) és un ciclista brasiler professional des del 2011 i actualment a l'equip Soul Brasil Pro Cycling Team. En el seu palmarès destaca la Volta a Rio Grande do Sul del 2016.

## Palmarès

* 2012
** Medalla d'or als Jocs Sud-americans en contrarellotge
* 2016
** 1r al Volta a Rio Grande do Sul i vencedor d'una etapa

## Referències

* ↑ «Murilo Affonso». [Consulta: 30 juny 2024].
* ↑ Ferrari, Fernando. «Dopaje: Positivos en Colombia, Brasil y Costa Rica» (en castellà). Ciclo21, 13-10-2018. [Consulta: 30 juny 2024].
* ↑ «Murilo Affonso fala sobre etapa de abertura da Volta à Catalunha 2017» (en portuguès brasiler). CicloNews Brasil, 21-03-2017. [Consulta: 30 juny 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Mare de la Font (Solsona)

La Mare de la Font és una font de broc obrada en pedra del municipi de Solsona, a la comarca catalana del Solsonès.
Es troba al parc de la Mare de la Font
Antigament era coneguda amb el nom de font de Miravella per trobar-se sota mateix de la masia d'aquest nom, però davant les dificultats de proveïment d'aigua que patia Solsona, a principis del segle XV el Cosell de la ciutat va acordar fer arribar a Solsona l'aigua d'aquesta font. En un document datat l'any 1420 hi consta el contracte signat pel Consell amb Pere Puigredom, de Cervera, i Joan Ferrer, de Montblanc, per a construir els canons de la conducció que havien de tenir un pam d'amplada i dos de llargada. Aquest contracte incloïa, així mateix, la construcció d'un aqüeducte sobre la riera d'Olmeda (encara subsistent) i dels tres dipòsits de tres fonts a bastir dins del recinte de la ciutat: la font Major (actualment coneguda com la Font de la plaça de Sant Joan), la font de l'Església (actualment la font de la plaça de la Catedral) i la font del Castell (font de la plaça Sant Isidre).
La primera de les tres que es va construir va ser la font Major i la consciència dels solsonins de l'època que l'aigua que en brollava provenia de la font de Miravella devia comportar que aquesta font passés a denominar-se amb el topònim actual. El primer document trobat fins ara en què figura aquesta nova denominació data de l'any 1557
Actualment entre la rampa i les escales que donen accés a la plaça on hi ha la font autèntica, hi ha una segona font. És una font canalitzada; l'aigua que hi brolla prové de la primera font. Sovint, però, aquesta font no raja i l'aigua de la primera font es canalitza cap a una font de sortidor situada al mig d'un petit estany amb peixos que es troba davant d'aquesta segona font.

## Referències

* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
* ↑ Llorens i Solé, Antoni. Solsona i el Solsonès en la història de Catalunya. 2 vol. Lleida ; Solsona: Virgili & Pagès : Llibreria Dach, 1986-1987. ISBN 8486387205. 145
# José María Galante

José María Galante (Madrid, 27 d'abril de 1948 - Madrid, 28 de març de 2020), conegut com a Chato Galante, va ser un activista polític i lluitador antifranquista.
Va estudiar ciències polítiques i econòmiques i telecomunicacions a la Universitat Complutense de Madrid. Va polititzar-se militant al Sindicat Democràtic d'Estudiants i especialment arran de l'assassinat d'Enrique Ruano Casanova, mentre es trobava en custòdia policial.
També va ser membre de la Lliga Comunista Revolucionària i entre els 21 i 28 anys va ser detingut en diverses ocasions i, torturat i empresonat durant quatre anys, per participar en protestes estudiantils. Va ser amnistiat per la Llei d'Amnistia espanyola de 1977.
Després de la mort de Franco va militar al Movimiento Comunista d'Eugenio del Río i en organitzacions ecologistes i pacifistes com AEDENAT o Ecologistas en Acción i posteriorment en l'organització d'expresos polítics La Comuna, Presxs del franquismo.
El 2018 va querellar-se contra el policia Antonio González Pacheco, conegut com a Billy el Niño, que el va torturar durant el franquisme, per delicte de lesa humanitat. El seu testimoni es relata en el documental El silencio de los otros, d'Almudena Carracedo i Robert Bahar.
Va morir el 2020 a causa de la Pandèmia per Covid-19.

## Referències

* 1 2 histórica, Memoria. «Fallece el activista y preso del franquismo Chato Galante con coronavirus» (en castellà). [Consulta: 29 març 2020].
* 1 2 3 4 «Chato Galante, el azote de la desmemoria». [Consulta: 29 març 2020].
# Pablo Salas Moreno

Pablo Salas Moreno (Corera, novembre de 1958) és un militar espanyol, que ostenta el grau de tinent general i exerceix de director adjunt operatiu (DAO) del cos de la Guàrdia Civil des del 27 de maig de 2020.

## Trajectòria

Salas ingressà a l'Acadèmia General Militar de Saragossa i es llicencià l'any 1981, havent passat també per l'Acadèmia Especial de la Guàrdia Civil. D'aleshores ençà fou destinat a diferents departaments estrenant-se a la Comandància de Les Palmes de Gran Canària. Un any més tard fou transferit a la Comandància de Biscaia (rural i trànsit) i, posteriorment, a la Unitat de Serveis Especials, la secretaria d'Estat de Seguretat, l'Escola Superior de les Forces Armades del CESEDEN o la zona de Madrid. Des de 1997 ocupà diferents destins dins del Servei d'Informació del cos, especialment en unitats dedicades a la lluita contra ETA. Entre el setembre de 2014 i el maig de 2020 ostentà el comandament de la prefectura del Servei d'Informació, tot i que portava en aquest departament superior des de l'octubre de 2008.
A nivell acadèmic es diplomà en Estat Major. També realitzà diversos cursos d'estudis professionals, com ara el curs monogràfic de Defensa Nacional. D'altres, amb l'objectiu de perfeccionar les seves funcions de guàrdia civil, són el màster en Sistemes de Comunicació i Informació per a la Seguretat i la Defensa, o el Curs Superior de Direcció i Gestió de Seguretat Pública.

## Condecoracions

Les principals condecoracions i reconeixements que obtingué són:
* Comandant de l'Orde d'Isabel la Catòlica
* Gran creu del Mèrit Militar amb distintiu blanc
* Creu al Mèrit Naval amb distintiu blanc
* Orde al Mèrit de la Guàrdia Civil, en diferents categories
* Creu al Mèrit Policial
* Gran Creu de la Reial i Militar Orde de Sant Hermenegild
* Medalla d'Or de Serveis Distints de Seguretat Pública (Portugal)
* Medalla d'Honor de la Policia Nacional, categoria d'argent (França)
* Creu de bronze al Mèrit de l'Arma de Carabinieri (Itàlia)
* Medalla de Serveis (Unió Europea Occidental)

## Referències

* 1 2 3 «El salto al primer plano del general Salas» (en castellà). ElPaís.com, 26-05-2020. [Consulta: 29 maig 2020].
* 1 2 3 4 5 «El general de división Pablo Salas Moreno, propuesto para ser el nuevo Director Adjunto Operativo de la Guardia Civil» (en castellà). Interior.gob.es, 26-05-2020. [Consulta: 28 maig 2020].
* 1 2 3 Sallés, Quico. «Un especialista contra ETA, nou director adjunt operatiu de la Guàrdia Civil». ElMón.cat, 26-05-2020. [Consulta: 28 maig 2020].
# Shimamoto

Shimamoto (島本町, Shimamoto-chō) és una vila i municipi de la prefectura d'Osaka, a la regió de Kansai, Japó. Shimamoto és l'únic integrant del districte de Mishima.

## Geografia

El municipi de Shimamoto es troba al nord-est de la prefectura d'Osaka, a la regió prefectural de Mishima. Administrativament, Shimamoto pertany al districte de Mishima i en l'actualitat és l'únic municipi que el conforma. La vila limita al nord i a l'est amb la prefectura de Kyoto, en concret amb les ciutats de Kyoto, Nagaokakyō, Yawata i Ōyamazaki i a l'oest i al sud amb els municipis de Hirakata i Takatsuki, pertanyents tots dos a la prefectura d'Osaka.

## Història

La vila du el nom del clan Shimamoto, originaris de la zona.

## Política
### Assemblea municipal

La composició (2018) del ple municipal de Shimamoto és la següent:
| Partit | Partit | Regidors |
| Partit Liberal Democràtic | PLD | 5 / 14 |
| Associació de la Restauració d'Osaka | ARO | 2 / 14 |
| Kōmeitō | KMT | 2 / 14 |
| Comunity Net | PDC-PDG | 2 / 14 |
| Independents | | 3 / 14 |
| Escons vacants | | 0 / 14 |

## Demografia

El municipi de Shimamoto és un municipi eminentment rural, tot i que amb les noves connexions ferroviàries (l'estació de Shimamoto es va obrir el 2008) i la seua curta distància de ciutats com Osaka o Kyoto, estant a la meitat exacta del trajecte entre aquestes dues ciutats estan convertint Shimamoto en un suburbi o ciutat dormitori. La destil·leria i els cellers de whisky més antics del Japó, propietat de la marca Suntory, es troben a Shimamoto.

## Transports

* Companyia de Ferrocarril del Japó Occidental (JR West)
** Estació de Shimamoto
* Ferrocarril Elèctric Hankyū
** Estació de Minase

## Agermanaments

* Frankfort, estat de Kentucky, EUA.
# C-3211

La carretera C-3211, era una antiga carretera comarcal espanyola que prenia lloc entre Albacete i la localitat murciana d'Águilas, passant per Elx de la Serra, Moratalla, Caravaca de la Cruz i, finalment, per Lorca.

## Història

Fins al canvi de denominació de carreteres autonòmiques, en el qual s'eliminava l'antic nom de comarcals, aquesta carretera tenia el seu punt d'inici a Albacete, i la seva finalització a la localitat d'Águilas.
El tram entre Elx de la Serra i Caravaca de la Cruz s'integrava dins de la carretera C-415 (Ciudad Real - Múrcia), prenent exclusivament aquesta denominació. El mateix succeïa entre Caravaca i el Ventorrillo de Cavil·la, on s'integrava dins de la C-330 .
En l'actualitat, el seu antic recorregut es troba dividit entre les següents carreteres espanyoles:
* Administrades per la Junta de Comunitats de Castella-la Manxa:
** CM-3203 , entre Albacete i Elx de la Serra.
** CM-3228 , entre Elx de la Serra i Sócovos (tram integrat dins de l'antiga carretera comarcal C-415 ).
** CM-3217 , entre Sócovos i el límit entre les províncies d'Albacete i Murcia, prop de Tazona (tram integrat dins de l'antiga carretera comarcal C-415 ).
* Administrades per la Regió de Múrcia:
** RM-715 , entre el límit de províncies (prop de Tazona) fins a Caravaca de la Cruz (tram integrat dins de l'antiga carretera comarcal C-415 ).
** RM-730 , entre Caravaca i el Ventorrillo de Cavil·la (tram integrat dins de l'antiga carretera comarcal C-330 ).
** RM-711 , entre Ventorrillo de Cavil·la i Lorca.
** RM-11 (entre Lorca i Águilas).
# Mursilis

Mursilis és el nom dels següents personatges:
# Mare de l'artista Ane Hedvig Brøndum a l'habitació blava

Mare de l'artista Ane Hedvig Brøndum a l'habitació blava —Kunstnerens mor Ane Hedvig Brøndum i den røde stue (danès)— és una pintura a l'oli realitzada per Anna Ancher el 1909. És allotjada en la col·lecció de la Galeria Nacional de Dinamarca a Copenhaguen (Dinamarca). L'abril de 2016, la pintura Ane Hedvig Brøndum a l'habitació blava, mare de l'artista va ser seleccionada com una de les deu obres artístiques més importants de Dinamarca pel projecte Europeana.
Anna Ancher va ser considerada com una de les gran pintores daneses per les seves habilitats en caràcter i cromatisme, va preferir pintar interiors i temes simples de la vida quotidiana, especialment de pescadors, dones i nens. Destaquen també els seus retrats en particular els realitzats a la seva mare, Ane Hedvig Brøndum (1826-1916), que estava casada amb un comerciant i propietari d'hotel Erik Andersen Brøndum (1820-1890). Després de la mort del seu marit el 1890 es va fer càrrec del negoci amb el seu fill Degn Brøndum fins als setanta anys.
El retrat és de la sala blava a l'hotel on vivia i on ella llegia llibres i cartes. Alguns dels retrats d'Ane Brøndum que va realitzar la seva filla Anna Ancher tenen l'habitació blava com a marc de les pintures.
De procedència d'una col·lecció privada danesa la pintura va ser venuda el 22 d'abril de 1991. Va passar per diversos propietaris i subhastes, fins al 28 de novembre de 2011 que amb el nom de Senyora Brøndum a l'habitació blava va ser comprat en una subhasta per la Fundació Carlsberg i donat com a regal a la Galeria Nacional de Dinamarca.

## Referències

* ↑ «Choosing a country's artworks for Europeana 280: Denmark» (en anglès). [Consulta: 11 maig 2016].
* ↑ «Anna Ancher editor=Den Lille Danske» (en alemany). [Consulta: 11 maig 2016].
* ↑ «Search SMK». smk.dk. [Consulta: 11 maig 2016].
* ↑ «Search SMK». Smk.dk. [Consulta: 11 maig 2016].
* ↑ «Kunstnerens mor Ane Hedvig Brøndum i den blå stue». SMK. [Consulta: 11 maig 2016].
# Karqayin

Karqayin fou una comarca d'Armènia governada el 483 per un tal Vasavurt. La seva situació no està establerta.

## Referències

* ↑ Karqayin a la World Heritage Encyclopedia
* ↑ «Princely families of ancient Great Armenia». Arxivat de l'original el 2020-07-31. [Consulta: 31 octubre 2016].
# Palasgaon

Palasgaon fou un estat tributari protegit del tipus zamindari, al tahsil de Sakoli, districte de Bhandara, Províncies Centrals, en un territori muntanyós i selvàtic a una dotzena de km del llac de Nawdgaon. La superfície era de 184 km². El nombre de pobles era de 10, i la població el 1881 de 1.296 habitants.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Ignacio Aldama

Ignacio Aldama (San Miguel de Allende, Guanajuato 7 de maig de 1780 - Monclova, Coahuila, 20 de juny de 1811), va ser un advocat i insurgent novohispà que va participar en la guerra de la independència de Mèxic. Era germà de Juan Aldama.

## Trajectòria

Va estudiar lleis a la Ciutat de Mèxic, encara que es va dedicar a les tasques del camp. El 16 de setembre de 1810 es va unir a la seva ciutat natal als independentistes que acabaven d'iniciar la lluita insurgent mitjançant el denominat crit de Dolores. Va ser designat cap municipal i militar de San Miguel així com mariscal de camp.
En saber que les tropes realistes al comandament de Félix María Calleja s'acostaven a la població, va partir amb la seva família per reunir-se amb el gruix de les tropes insurgents poc abans de la batalla d'Aculco. Va acompanyar Ignacio Allende a Guanajuato i Guadalajara. Va contribuir a la publicació del diari El Despertador Americano. Va ser designat ambaixador davant els Estats Units, se li va encomanar la tasca d'aconseguir armament. Va aconseguir arribar a Béjar amb relativa facilitat, però va ser capturat per la contrarevolució iniciada pel subdiaca Zambrano. Va ser traslladat a Monclova, lloc on se li va practicar un judici sumari. Va publicar un manifest mitjançant el qual va demanar perdó per les seves accions el 18 de juny de 1811, va ser executat dos dies més tard.

## Referències

* ↑ Instituto Mexicano de la Radio. «7 de maig de 1780, nace Ignacio Aldama», 07-05-2016. [Consulta: 4 maig 2022].
* ↑ Villaseñor, 1910; 78
* ↑ Villaseñor, 1910; 79

## Bibliografia

* Villaseñor y Villaseñor, Alejandro. «Don Ignacio Aldama». A: Biografías de los héroes y caudillos de la independencia. Ciudad de México: Imprenta El Tiempo de Victoriano Agüeros, 1910, p. 77-79. Arxivat 2012-09-16 a Wayback Machine.
# Saponara

Saponara (sicilià Sapunara) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Messina. L'any 2007 tenia 4.051 habitants. Limita amb els municipis de Messina, Rometta i Villafranca Tirrena.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2007- | Nicola Venuto | Llista cívica |
# Felip Bertran i Güell

Felip Bertran i Güell (Barcelona, 25 de setembre de 1901 - Barcelona, 25 d'agost de 1965) va ser un polític i industrial català.
Era fill de Josep Bertran i Musitu i de Maria Cristina Güell López. Va col·laborar com a articulista a La Vanguardia. Va exercir el càrrec de conseller de Sanitat i Assistència Social de la Generalitat de Catalunya en el govern de Fèlix Escalas durant el Bienni Negre. Després del cop d'estat de juliol de 1936, va fugir de la zona republicana i va adherir-se al bàndol nacional, incorporant-se a l'Arma d'Enginyers d'Est. Durant la postguerra es va erigir com un representant destacat del gènere parahistoriogràfic de l'Espanya franquista.
Va ser president de la cimentera Asland i de l'empresa de transports Maquitrans.
Fou pare de Josep Felip Bertran de Caralt.

## Obres

* Felipe Bertrán Güell. Els serveis de sanitat i assistència social de Catalunya, 1936
* Felipe Bertrán Güell. Preparación y desarrollo del Movimiento Nacional, 1938.
* Felipe Bertrán Güell. Rutas de la Victoria, 1939.
* Felipe Bertrán Güell. Caudillo, profetas y soldados, 1939.
* Felipe Bertrán Güell. La lección de Europa, 1940.
* Felipe Bertrán Güell. Poblet, deber de nuestra generación, 1946
* Felipe Bertrán Güell. Los hombres en las empresas y en los estados, 1950

## Distincions

* Gran Creu de l'Ordre del Mèrit Civil (1958)

## Referències

* ↑ «La vida generosa y esforzada de don Felipe Bertrán y Güell». La Vanguardia Española.
* ↑ «Felip Bertran i Güell | enciclopèdia.cat». [Consulta: 9 gener 2019].
* ↑ «El último 'hereu'». El Pais.
* 1 2 Manent, 1999, p. 75.
* ↑ Rodrigo, 2014, p. 581.
* ↑ «"La lección de Europa", por Felipe Bertrán Güell». La Vanguardia Española, 01-11-1940, pàg. 3.
* ↑ Ministerio de Asuntos Exteriores: «Decretos de 1 de octubre de 1958 por los que se concede la Gran Cruz de la Orden del Mérito Civil a los señores que se especifican». BOE. ISSN: 0212-033X.

## Bibliografia

* Manent. De 1936 a 1975: estudis sobre la Guerra Civil i el franquisme. Publicacions de l'Abadia de Montserrat. ISBN 84-8415-068-2.
* Rodrigo «Guerreros y teólogos. Guerra santa y martirio fascista en la literatura de la cruzada del 36». Hispania. Revista Española de Historia. Consell Superior d'Investigacions Científiques. DOI: 10.3989/hispania.2014.018. ISSN: 0018-2141.
* Tarín Iglesias «El libro inacabado de don Felipe». La Vanguardia Española.
# Simbolisme de Lewis

El simbolisme de Lewis és una forma senzilla de simbolitzar l'estructura electrònica i l'enllaç en una molècula covalent. Cada electró de valència es representa mitjançant un punt, o cada parell d'electrons mitjançant una línia.
Per dibuixar una estructura de Lewis correcta cal seguir els següents passos:
1. Es dibuixa l'esquelet molecular (símbols dels elements distribuïts en el paper d'acord amb la connectivitat).
2. Es compten el nombre total d'electrons de valència (s'ha de tenir en compte la possible càrrega neta de l'espècie).
3. Es distribueixen els electrons tenint en compte la regla de l'octet. Els àtoms individuals es combinaran tendint a tenir completa l'última capa d'electrons, és a dir, a adquirir la configuració electrònica del gas noble més pròxim. Per aconseguir que es compleixi la regla de l'octet pot ser necessari utilitzar enllaços múltiples.
Normalment, en molècules orgàniques, el carboni forma 4 enllaços, el nitrogen 3, l'oxigen 2 i l'hidrogen i els halogens 1. El nombre d'enllaços (senzills o combinats en forma d'enllaços dobles o triples) que normalment forma un element és la seva valència. Així, el carboni és tetravalent, el nitrogen trivalent, l'oxigen divalent i l'hidrogen i els hal·lògens monovalents.

## Enllaços externs

Model de Lewis Arxivat 2010-06-13 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* 1. Altenkirch, H.; Hopmann, D.; Brockmeier, B.; Walter, G. Neurological Investigations in 23 Cases of Pyrethroid Intoxication Reported to the Germen Federal Health Office. Neurotoxicology 17:645-651 (1996)
* 2. Chang, L. W.; Dyer, R. S. Handbook of Neurotoxicology. Ed. Marcel Dekker, Inc., New York (1995).
* 3. Bukowski, J. A.; Meyer, L. W. Simulated Air Levels of Volatile Organic Compounds following Different Methods of Indoor Insecticide Application. Environ. Sci. Technol. 29:673-676 (1995).