OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anchicayá

El Anchicayá és un riu colombià, en el departament de Valle. Sorgeix a l'oest de la ciutat de Cali i desemboca en l'oceà Pacífic, en la badia de Buenaventura. Com tots els rius del vessant pacífic, té una biodiversitat alta.
És un riu ample i cabalós, d'aigües en general tranquil·les. S'ha explotat col·locant preses per obtenir energia elèctrica. El primer embassament és el del Baix Anchicayá, que va començar el 1955 i té una capacitat total de 74 MW amb energia mitjana anual de 360 GWh. Després, l'any 1974 va començar a operar la Represa d'Alt Anchicayá 3° 32′ 00″ N, 76° 52′ 03″ O﻿ / ﻿3.5333333°N,76.8675°O﻿ / 3.5333333; -76.8675 3° 32′ 00″ N, 76° 52′ 03″ O﻿ / ﻿3.5333333°N,76.8675°O﻿ / 3.5333333; -76.8675 / 3° 32′ 00″ N, 76° 52′ 03″ O﻿ / ﻿3.5333333°N,76.8675°O﻿ / 3.5333333; -76.8675, 3° 32′ 00″ N, 76° 52′ 03″ O﻿ / ﻿3.5333333°N,76.8675°O﻿ / 3.5333333; -76.8675 amb una capacitat instal·lada de 340 MW i una energia mitjana anual d'1.590 GWh. Els sediments del manteniment de la central han contaminat el riu.
També s'ha començat a explotar la mineria entre el corregimiento de Sant Marcos i les senderes Guaimía i Llimones. Altres activitats econòmiques en el riu són la pesca: entre les espècies piscícoles dels embassaments estan el barbut, la sabaleta i la carpa.

## Referències

* Datos geográficos de la Represa del Alto Anchicayá
* "Minería se extiende al río Anchicayá "
* "Vertimiento de lodos en la Cuenca del Río Anchicayá" Arxivat 2016-03-06 a Wayback Machine.
* Aprovechamiento acuícola de embalses en Colombia
# Anchieta

Anchieta és un barri de la Zona Nord del municipi del Rio de Janeiro, al Brasil. Envoltat de turons, limita amb els barris de Guadalupe, Parque Anchieta, Ricardo de Albuquerque, Pavuna i Costa Barros. Al nord, limita amb el municipi de Nilópolis, i amb els barris de Cabral, Olinda i Paiol da Pólvora.
El seu índex de desenvolupament social (IDS), l'any 2000, era de 0,519, el 128è entre 158 regions analitzades en el municipi de Rio. Destaca la Plaça Granito, plaça gran del suburbi carioca.

## Etimologia

El nom deriva d'un homenatge al pare jesuíta José de Anchieta, fundador del Col·legi de São Paulo i fundador de la ciutat de São Paulo.

## Història

Abans de la fundació, el 1896, les terres eren pertanyents a la hisendes Sapopemba i Nazaré. El segle xix, aquestes antigues i pròsperes propietats eren grans productores de cafè i canya de sucre.
Va ser fundat l'1 d'octubre de 1896, juntament amb la construcció de la seva estació de tren, que es va convertir en punt de referència de la regió. Formava part del Ferrocarril Central do Brasil, l'espina dorsal de tot el sistema ferroviari de l'època. El primer tram de la via en la qual el barri està localitzat quedava entre Betlem, actual Japeri, i l'estació Dom Pedro II (Central do Brasil).
El barri veí, Ricardo de Albuquerque, va ser inaugurat el 1913. El nom és homenatge a José Ricardo de Albuquerque, antic director del ferrocarril i poeta.
Va existir una antiga i petita línia de tren que tallava Anchieta. L'inici de la línia era en el barri de Ricardo de Albuquerque, i seguia pel Parque Anchieta i Mariópolis. Havia un tram en el qual un morro va ser dividit en dos. En aquest lloc, es va fer un "tall" anomenat de Rasgão per on el tren passava. Aquest tram seguia per Anchieta fins a arribar a Gericinó (àrea militar coneguda popularment en el passat com "Mata do Governo"). Se sap que aquesta línia va ser extinta abans de la dècada del 1950.

## Referències

* ↑ «Bairros do Rio» (en portuguès). [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «Estabelece a denominação, a codificação e a delimitação dos bairros da Cidade do Rio de Janeiro» (en portuguès). Decreto nº 3.158, de 23 de julho de 1981: Prefeitura do Rio de Janeiro - Secretaria Municipal de Urbanismo. [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «IDH dos bairros da cidade do Rio de Janeiro - WikiRio» (en portuguès). www.wikirio.com.br. [Consulta: 28 octubre 2020].
* ↑ «IDS RIO BAIRROS 2000» (en portuguès). [Consulta: 28 octubre 2020].

## Bibliografia

* Coarcy, Vivaldo. Itatiaia. Memória da Cidade do Rio de Janeiro (en portuguès), 1988, p. 401. ISBN 85-319-0221-5.
# Andorra (desambiguació)

«Andorra» té aquests significats:
* Toponímia:
** Andorra estat de l'Europa Occidental als Pirineus
** Andorra la Vella, capital d'Andorra
** Andorra (Aragó), vila aragonesa de la província de Terol
** Andorra-Serra d'Arcs, comarca de l'Aragó
* Organitzacions:
** Andorra Club de Fútbol, club de futbol de la vila d'Andorra, Teruel, España
** Futbol Club Andorra, club de futbol d'Andorra la Vella, Andorra
** Selecció de futbol d'Andorra

## Vegeu també

* Andora
Viccionari
# Andorra Club de Fútbol

* No s'ha de confondre amb Futbol Club Andorra.
L'Andorra Club de Fútbol és un club de futbol de la vila d'Andorra (Terol, Aragó). Va ser fundat el 1957. El seu estadi és el Juan Antonio Endeiza. La temporada 2017-18 jugava a la Regional Preferent de l'Aragón. Per història i palmarès, és el primer equip de la província de Terol, pel davant de l'equip de la capital, el CD Teruel.

## Equipacions

* Equipació titular: Samarreta blanca, pantaló blanc, mitges blanques.
* Equipació del 50è aniversari: Samarreta negra amb una franja blanca, pantaló negre, mitges negres.

## Estadi

L'estadi de l'Andorra CF fou inaugurat el 1957 i rep el nom de Juan Antonio Endeiza, qui va ser president de l'entitat als anys seixanta. Té una capacitat per a 3.000 espectadors.

## Referències

* ↑ «El derbi del Bajo Aragón entre el Alcañiz y el Andorra acaba con incidentes» (en castellà). ABC, 03-12-2017. [Consulta: 16 gener 2018].

## Bibliografia

* "Enciclopedia Fútbol 1950/51". Ángel Rodríguez y Francisco Narbona (1951).
* "Historia básica de los principales clubs de fútbol españoles" (Tomo II). Vicent Masià Pous (2011).

## Enllaços externs

* Twitter oficial: @AndorraCF_1957
# Ana Isabel Elias

Ana Isabel Elias (17 de setembre de 1965) és una corredora de mitja distància angolesa. Va competir en els 1500 metres femenins als Jocs Olímpics d'Estiu de 1992.

## Referències

* ↑ «Ana Isabel Elias Olympic Results» (en anglès). Sports References. Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 11 octubre 2020].
# Futebol Clube do Marco

El Futebol Clube do Marco és un club de futbol portuguès, de la ciutat de Marco de Canaveses al Districte de Porto. Va ésser fundat l'any 1927 i juga a la Segona Divisió de Portugal.

## Història

El Futebol Clube do Marco es va fundar el 25 de maig de 1927. L'any 2000 va arribar a segona divisió només per segona vegada, descendint al final de la temporada, però immediatament recuperant l'ascens.
Durant quatre temporades consecutives, el FC Marco va competir en el segon nivell. L'any 2004-05 va aconseguir la seva millor classificació de la seva història, acabant en quarta posició, a nou punts de l'últim promotor CF Estrela da Amadora. A la campanya següent, el club va acabar la seva carrera de la Copa de Portugal amb una valenta exhibició contra l'eventual guanyador, el FC Porto, perdent 0-1 a casa.
El 27 de setembre de 2007, amb Marco ja a la tercera divisió, la Federació Portuguesa de Futbol va castigar el club amb el descens, la suspensió de tota activitat durant dos anys i una multa de 2.500 €, després de no participar en quatre partits de lliga. L'any 2009-10 es va crear un nou equip com a Associação Desportiva de Marco de Canaveses (AD Marco 09 abreujada), competint a la Segona Divisió Regional del Porto i assolint l'ascens a la primera temporada.

## Referències

* ↑ II Divisão: FC Marco punido (III Division: FC Marco punished) Arxivat 2012-04-03 a Wayback Machine.; Federació Portuguesa de Futbol, 27 setembre 2007 (portuguès)

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (portuguès)
# Antoine-Louis Barye

Antoine Louis Barye (París, 24 de setembre de 1795 - 25 de juny de 1875), fou un escultor del romanticisme i realisme francès.

## Biografia

Fill d'un orfebre, al taller del seu pare va adquirir el gust pel detall. Va ser a més a més deixeble de François Joseph Bosio i Antoine-Jean Gros, va ingressar a la École Nationale Supérieure des Beaux-Arts el 1818. Va tenir una foneria pròpia per realitzar les seves obres utilitzant tècniques molt avançades al seu temps. Va ser professor del Museu d'Història de París i va tenir Auguste Rodin com a alumne. Va treballar gairebé sempre el bronze, destacant les seves escultures d'animals en lluita, per als que prenia apunts realitzats a la Ménagerie, el zoològic del Jardí de les Plantes, a París. Encara que el seu material favorit va ser el bronze, també va esculpir en pedra uns grups escultòrics pel Louvre com La Pau, Força, Guerra i Orde.

## Estil

Barye va ser un dels primers i més representatius exemples del naturalisme. Al mateix temps, va recollir el gust romàntic pels paisatges exòtics, plasmant bèsties salvatges amb fortes escenes d'afrontament com el Tigre devorant un gavial que va presentar al Saló de 1831 va tenir una molt favorable crítica.
El rei li va encarregar el 1833 una escultura per al Jardí de les Teuleries, Barye va realitzar el Lleó amb serp com al·legoria de la monarquia aixafant la insurrecció (tres anys després dels disturbis de 1830). Aquesta obra va ser unànimement acceptada i Alfred de Musset va comentar sobre seu: «El lleó de bronze del Sr. Barye fa por, com la natura. Quina força i quina veritat! El lleó rugeix, i se senten els xiulets de la serp...»
L'estil animalístic de Barye es va suavitzar des de 1843, sense perdre el vigor va realitzar grups com Teso i el Minotaure amb una gran energia i moviment.

## Referències

* ↑ Historia Universal del Arte (1984) p.1258

## Bibliografia

* DDAA. Historia Universal del Arte:volumen IX (en castellà). Madrid, SARPE, 1984. ISBN 84-7291-597-2.
* Poletti, Michel; Richarme, Alain. Barye - Catalogue raisonné des sculptures (en francès). París, Edition Gallimard, 2000. ISBN 84-7291-597-2.
* Poletti, Michel. Monsieur Barye: Univers du Bronze (en francès). París, Edition Acatos, 2002. ISBN 84-7291-597-2.

## Enllaços externs

* Biografia (anglès)
* Obres Arxivat 2009-12-27 a Wayback Machine.
* La tomba de Barye a Père-Lachaise (francès)
* Reproducció de les seves obres Arxivat 2011-04-18 a Wayback Machine.
# Gbôklé

Gbôklé és una de les 31 regions de Costa d'Ivori. Està situada a la costa de l'oceà Atlàntic, al golf de Guinea, al sud del país, una mica més a l'oest del centre d'aquest. Té una superfície de 7.225 km² i el 1998 tenia 233.632 habitants. La seva capital és la ciutat de Sassandra. Gbokle havia format part de l'antiga regió de Baix Sassandra. Juntament amb les regions de San-Pédro i de Nawa conformen el Districte del Baix Sassandra.

## Geografia i situació geogràfica

A Sassandra, la seva capital, hi ha la desembocadura del riu Sassandra.
Al sud hi té el golf de Guinea, a l'oest hi ha la regió de San-Pédro, al nord hi ha les regions de Nawa i de Loh-Djiboua i a l'est hi ha els departaments de Loh-Djiboua i de Grands Pons.

## Departaments i municipis

A la regió de Gbôkle hi ha els departaments de Sassandra i de Fresco, que també són els dos únics municipis.

## Economia

En el sector terciari, hi destaca el comerç. Hi ha indústries de transformació de mandioca i de cautxú a Gaoulou. L'artesania de la regió està poc desenvolupada.
El cafè, cacau, oli de palma i hevea són els principals cultius de renda que hi ha a la regió. Els productes alimentaris principals que s'hi conreen són l'arròs, la mandioca, la banana, el nyam, el taro, la patata dolça, i les fruites i hortalisses (aubergínia, ocra, pebrot, taronges i fruita de la passió).
També destaca el pes de la pesca. El 2013 es van pescar 5.325.235 kg de peixos, 109.638 kg de crustacis i 50.710 kg de mol·luscs.

## Turisme

Els principals atractius turístics de Gbokle són:
* 200 km de costes i les seves platges.
* Penyas-segats i llacunes interiors.
* Edificis històrics com la casa del Governador, el pont del general Weigand, la Catedral de Sant Andreu, etc.
* El riu Sassandra i els seus afluents.
* L'Illa de Gaolou, els penya-segats de Fresco i els penya-segats del riu Sassandra.

## Cultura

Els pobles autòctons de la regió són els neyos, els godiés, els kodies i els bakoués.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Découverte de la région du GBOKLE». Assemblée des Régions et Districts de Côte d'Ivoire. Arxivat de l'original el 2015-01-28. [Consulta: 26 març 2015].
* ↑ «Regions of Côte d'Ivoire». statoids. [Consulta: 26 març 2015].
* ↑ «Côte d'Ivoire: administrative units, extended». Geohive. [Consulta: 26 març 2015].
# Geophagus steindachneri

Geophagus steindachneri és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes que es troba a Colòmbia i Veneçuela.
Els mascles poden assolir els 19,8 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
# António Júlio Duarte

António Júlio Duarte (Lisboa, 1965) és un fotògraf portuguès.
Es va formar a l'escola ArCO, on va aprendre la importància de la generació de fotògrafs portuguesos de finals del segle xx. Va completar la seva formació a la Royal College of Art de Londres. Té obra a diversos museus, entre els quals destaquen el Museu de les Comunicacions de Portugal i la Fundació Foto Colectània. És considerat com un dels fotografs més significatius del seu país.

## Referències

* 1 2 Cara a Cara: El retrat a la Fundació Foto Colectania. Barcelona: Diputació de Barcelona, 2013 [Consulta: 10 desembre 2013].
* ↑ 324 «Les obres dels fotògrafs més destacats s'exposen a la Fundació Foto Colectania de Barcelona». 324.cat, 09-11-2006 [Consulta: 26 agost 2014].
# António Martins de Chaves

António Martins de Chaves (castell d'Eaus de Flavia, a prop de Porto, Portugal, 1390 - Roma, 6 de juliol de 1447) va ser un cardenal portuguès del segle xv.

## Biografia

António Martins de Chaves va ser beneficiari de la catedral de Lisboa i degà del capítol d'Évora. L'any 1423 és nomenat bisbe de Porto. Assisteix al Concili de Basilea, Ferrara i Florència com a representant del rei Eduard I de Portugal. És enviat per negociar la pau entre el rei Enric V d'Anglaterra, el rei Carles VII de França i el duc Felip III de Borgonya. La pau és signada a Arràs l'any 1435. El papa Eugeni IV l'envia a Constantinoble per convidar l'emperador Joan VII Paleòleg al Concili de Basilea, Ferrara i Florència.
El Papa Eugeni IV el fa cardenal en el consistori del 18 de desembre de 1439. Martins fa construir l'església d'Antonio dei Portoghesi i l'hospici portuguès a Roma.
El cardenal Martins de Chaves participa al conclave de 1447 on és elegit Nicolau V.

## Referències

* 1 2 3 «The Cardinals of the Holy Roman Church - Biographical Dictionary - Consistory of December 18, 1439». [Consulta: 11 juny 2020].
* 1 2 «António Cardinal Martins de Chaves [Catholic-Hierarchy]». [Consulta: 11 juny 2020].
# Georgià

* Per a altres significats, vegeu «Georgià (desambiguació)».
El georgià, també anomenat kartvelià (nom derivat de ქართული, kartuli, que és el nom que rep aquesta llengua en georgià), és la llengua oficial de Geòrgia. Pertany a les llengües kartvelianes.
És la llengua materna d'uns 4.000.000 de persones a la mateixa Geòrgia (on representa el 83% de la població) i d'uns altres 3,4 milions fora (principalment, a Turquia, Rússia, als Estats Units i Europa, amb petites comunitats a l'Iran i a l'Azerbaidjan). És la llengua literària de tots els grups ètnics georgians.
El georgià té un sistema d'escriptura propi format pels tres alfabets georgians. En l'actualitat només se n'empra un: l'alfabet mkhedruli (მხედრული) o escriptura militar, però en diferents èpoques cada alfabet ha tingut àmbits d'ús propis.

## Fonologia i gramàtica

El georgià conté un sistema fonològic amb abundància de sons africats i fricatius, i cinc vocals amb valor de fonema. És una llengua aglutinant amb un ordre de la frase variable.
Els substantius es declinen en set casos: nominatiu, ergatiu, datiu, genitiu, instrumental, adverbial i vocatiu. No té gènere gramatical ni articles.

## Arbre genealògic

| | | | | | | | | | | proto-kartvelià | proto-kartvelià | proto-kartvelià | proto-kartvelià | proto-kartvelià | proto-kartvelià |
| | | | | | | | | | | | | | | | | proto-kart-zan | proto-kart-zan | proto-kart-zan | proto-kart-zan | proto-kart-zan | proto-kart-zan |
| | | | | | | | | | | proto-zan | proto-zan | proto-zan | proto-zan | proto-zan | | | | | | | | | | |
| svanetià | svanetià | svanetià | svanetià | svanetià | svanetià | laz | laz | laz | laz | laz | laz | | | mingrelià | mingrelià | mingrelià | mingrelià | mingrelià | mingrelià | | | georgià | georgià | georgià | georgià | georgià | georgià |

## Expressions útils en georgià

* გამარჯობა(თ) /gamartjoba(t')/ – Hola (a tothom)
* გაგიმარჯოს /gaguimartjos/ – Hola (resposta)
* როგორა ხარ(თ)? /rogora khar(t')?/ – Com estàs (esteu)?
* კარგად, და შენ (თქვენ)? /kargad, da xen (t'k'ven)?/ – Bé, i tu (vosaltres)?
* მეც (ჩვენც)! /mets (txvents)!/ – Jo (nosaltres) també!
* მიყვარხარ(თ) /miqvarkhar(t')/ – T'estimo (us estimo)
* ბოდიში /bodixi/ – Ho sento, perdó
* გილოცავ! /guilotsav!/ – Felicitats!
* გაუმარჯოს! /gaumartjos!/ – Salut! Xin-xin!
* მე(ჩვენ) ქართველი,კატალონიელი,ვალენსიელი,ბალეარელი ვარ(თ) /me(txven) k'art'veli,katalonieli,valensieli, baleareli var(t')/ – Soc (som) georgià(ns),català(ns),valencià(ns),balear(s)

## Referències

* ↑ Shosted, Ryan K.; Vakhtang, Chikovani (2006), "Standard Georgian", Journal of the International Phonetic Association 36 (2): 255–264.

## Vegeu també

* Literatura georgiana.
Viccionari
# Golden (Mississipi)

Golden és una població dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 201 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Golden tenia 201 habitants, 87 habitatges, i 52 famílies. La densitat de població era de 136,2 habitants per km².
Dels 87 habitatges en un 24,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,7% hi vivien parelles casades, en un 3,4% dones solteres, i en un 39,1% no eren unitats familiars. En el 33,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,31 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,9% tenia menys de 18 anys, un 12,9% entre 18 i 24, un 30,3% entre 25 i 44, un 17,4% de 45 a 60 i un 21,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 108,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 20.208 $ i la renda mediana per família de 33.333 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.250 $ mentre que les dones 19.250 $. La renda per capita de la població era de 13.047 $. Entorn del 19,4% de les famílies i el 19% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Golden». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Golden». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Golden Ale

La Golden ale o summer ale (en anglès, ale daurada o ale d'estiu) és un estil de cervesa desenvolupat a Anglaterra a finals del segle xx per cerveseries que pretenien competir al mercat de les cerveses tipus lager amb un producte amb més sabor i qualitat. El propòsit fou fer una cervesa tipus ale però especialment bevible i refrescant i en resultà una cervesa color palla translúcid amb l'aspecte i les característiques d'una lager (gust suau, poc cos i baixa graduació) però amb un caràcter lleugerament més maltós i sobretot més llupolós. És habitual utilitzar llúpols americans, encara que també es poden usar llúpols anglesos o fins i tot llúpols nobles. La primera summer ale, la "Summer Lightning", fou creada el 1986 en una petita cerveseria de Salisbury, al sud d'Anglaterra i després de diversos premis guanyats i de l'èxit de vendes fou ràpidament imitada fins a esdevenir un estil fàcilment identificable.
# Gil

«Gil» té aquests significats:
* Gil o Isil, poble del municipi de l'Alt Àneu (Pallars Sobirà)
* GIL, sigles del Grupo Independiente Liberal, un partit polític espanyol fundat per Jesús Gil y Gil
* Son Gil, paratge de Maria de la Salut, a l'illa de Mallorca
* Personatges:
** Gil Pupil·la, personatge de còmic
** Gil de Tàrent, tarentí que va demanar rescat per uns nobles perses capturats
** Gil l'Eremita, anacoreta dels segles VII-VIII
** Beat Gil d'Assís, frare franciscà, un dels primers companys de Francesc d'Assís
** Gil de Casaio, anacoreta i abat de San Martín de Castañeda al segle xiii
** Beat Gil de Vouzela, dominic portuguès del segle xiii
** Gil Vicente, poeta i dramaturg portuguès dels segles XV-XVI
** Aurora Gil (La Corunya, 1919-Mèxic, 2008), il·lustradora gallega nacionalitzada mexicana, autora de calendaris i cartells publicitaris
** Bonifacio Gil García
** Dolores Gil de Pardo, fotògrafa catalana
** Francesc Gil Gandia (València, 1932), canonge de la Catedral de València i destacat articulista a la premsa valenciana
Viccionari
# Antoni Dols i Company

Antoni Dolç i Company “Barona” o “Franco” (Santa Maria del Camí, 1909-1981), va ser picapedrer, sindicalista i polític. Va ser un dels més notables dirigents socialistes de Santa Maria, el juliol de 1936 era president de l'agrupació socialista i de la UGT. Formà part de la Comissió Gestora del Bloc Popular Antifeixista presidida per Bartomeu Horrach i Canals "de Can Mort", l'any 1936. Va ser una de les persones que estaren a punt de ser afusellades degut a l'arribada al poble d'un grup d'oficials d'Alcalà que saquejaren el local de les associacions obreres, el 20 de juliol de 1936. Va ser detingut i empresonat. L'any 1979 fou elegit regidor a Santa Maria del Camí per les llistes del PSOE.

## Referències

* ↑ Morro, Mateu «Record de n'Antoni Dols Company». Coanegra, 1, 1981, pàg. 3-5.
# Aquouass Briech

Aquouass Briech (en àrab أقواس برييش, Aqwās Brīx; en amazic ⴰⵇⵡⴰⵙ ⴱⵔⵢⵢⵛ) és una comuna rural de la prefectura de Tanger-Assilah, a la regió de Tànger-Tetuan-Al Hoceima, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 4.993 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Gerardo Boto Varela

Gerardo Boto Varela (León, 1967), és professor d'Història de l'Art Medieval de la Universitat de Girona des de 1995, i defensor del valor històric del Claustre del Mas del Vent de Palamós, i del seu origen a Castella i Lleó. Doctor en Història de l'Art (Universitat Autònoma de Barcelona, 1998), fou coordinador d'història de l'art de la UdG entre el febrer del 2004 i el març del 2009. També ha estat membre del comitè científic de les revistes Medievalista i Summa, i editor científic de la Studium Medievale i de la Codex Aquilarensis. És codirector dels Colloquia anuales Studium Medievale i responsable del projecte d'investigació Morfogènesis i organització funcional dels espais eclesiàstics en Plena Edat mitjana hispànica.

## Referències

* ↑ Redacció «Boto Varela: «Es un objeto excepcional y muy atractivo»». Diario de León, 08-05-2012 [Consulta: 22 juliol 2014].
* ↑ Redacció «Boto diu ara que el claustre de Palamós prové de la catedral vella de Salamanca». Diari de Girona, 22-06-2013 [Consulta: 22 juliol 2014].
* ↑ Álvarez, Pablo «"He sacado a la luz el claustro de Palamós sabiendo que pongo en riesgo mi prestigio"». Faro de Vigo, 11-06-2012 [Consulta: 20 juliol 2014].
* ↑ Redacció «Vinculan el claustro de Palamós con restos de la Catedral Vieja de Salamanca». ABC, 16-09-2012 [Consulta: 22 juliol 2014].
* 1 2 DHAC «Boto Varela, Gerardo». Diccionari d'Historiadors de l'Art Català, 24-10-2013 [Consulta: 22 juliol 2014].
* ↑ «Templa. Tallers d'estudis Medievals». Equip Templa. Arxivat de l'original el 2016-04-22. [Consulta: 12 juliol 2014].
* ↑ «Presentació». Universitat de Girona. Arxivat de l'original el 22 d’abril 2016. [Consulta: 12 juliol 2014].

## Enllaços externs

* Articles a El País
* Articles del Dr. Gerardo Boto Varela al portal Academia: https://girona.academia.edu/GerardoBoto