OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Daniela Dessì

Daniela Dessì (Gènova, Itàlia, 14 de maig de 1957 - Brescia, 20 d'agost del 2016) fou una soprano italiana.

## Biografia

Daniela Dessì va completar els seus estudis de cant i piano al Conservatori Arrigo Boito de Parma i va continuar la seva especialització en "canto da concerto" a l'Accademia Chigiana de Siena. El 1979 va debutar al Teatre dell'Opera Giocosa de Savona amb La serva padrona de Pergolesi, constituint des de llavors un repertori que inclou una setanta de títols, que van des de Monteverdi fins a Prokófiev, passant pel repertori barroc i les heroïnes mozartianes i verdianes. El 1980 va ser finalista del Concorso Internazionale di Voci Nuovi de la RAI, darrere de Cecilia Gasdia.
Va participar en nombroses produccions al Teatre alla Scala de Milà amb Riccardo Muti (Don Carlo Falstaff, Rèquiem de Verdi, Così fan tutte i Les noces de Fígaro, Adriana Lecouvreur, Madama Butterfly). A la Staatsoper de Viena amb Claudio Abbado en la direcció orquestral, va cantar Simon Boccanegra, Don Carlo, Tosca i Aida. Al Metropolitan Opera, amb James Levine al pòdium, va interpretar I Pagliacci, La Bohème i Andrea Chénier.
L'Òpera de Berlín i la de Dresden amb Giuseppe Sinopoli, la va tenir en la seva magistral interpretació d'Aïda i el Rèquiem de Verdi. A Bolonya amb Daniele Gatti va cantar Tosca, Aïda, Falstaff i Don Carlo. A la Bayerische Staatsoper, sota la batuta de Zubin Mehta, va participar en les produccions de Falstaff, Rèquiem, Tosca i Don Giovanni. Novament amb Muti apareix a l'Òpera de Filadèlfia amb I Pagliacci. Per a l'Òpera de Roma amb Gianluigi Gelmetti va cantar Iris i El tríptic - interpretant per primera vegada a Itàlia els tres rols protagonistes. En el Festival Rossini de Pesaro una altra vegada amb Gianluigi Gelmetti, va interpretar Il Signor Bruschino i Guglielmo Tell. A l'Arena di Verona amb Georges Prêtre i Zubin Mehta el Rèquiem de Verdi i altres produccions entre les quals es compten Otello, Aïda, Tosca i Madama Butterfly. A Zúric amb Bruno Bartoletti, La cena delle beffe, Luisa Miller i I Pagliacci i amb Nikolaus Harnoncourt, Aïda. Es va presentar a Tòquio amb James Levine a I Pagliacci, i amb Gustav Kuhn a La Bohème.
La temporada 2006-2007 va veure la seva tornada al Gran Teatre del Liceu de Barcelona amb Manon Lescaut sota la direcció escènica de Liliana Cavani i amb Renato Palumbo al pòdium.

## Referències

* ↑ (italià) Enrico Stinchelli, Le stelle della lirica. I grandi cantanti della storia dell'opera, Roma, Gremese, 2002, p. 88 (ISBN 88-8440-192-5)
* ↑ «Lirica, addio al soprano Daniela Dessì» (en italià). Repubblica. [Consulta: 21 agost 2016].
* ↑ Karl-Josef Kutsch & Leo Riemens, Großes Sängerlexikon, Múnic, Saur, 2003, p. 1132.
* ↑ Vittorio Emiliani, RAI: Al via Concorso Internazionale Maria Callas (5), "Adnkronos", 05.12.2000.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Daniela Dessì
# Leménil-Mitry

Leménil-Mitry és un municipi francès situat al departament de Meurthe i Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 3 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Leménil-Mitry era de 3 persones. Totes les 4 famílies que hi havia eren parelles sense fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 3 habitatges, 2 eren l'habitatge principal de la família i 1 era una segona residència. Tots els 3 habitatges eren cases. Dels 2 habitatges principals, 1 estava llogat i ocupat pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia tres cambres i 1 en tenien cinc o més. 2 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 2 habitatges hi havia un automòbil i a 0 n'hi havia dos o més.

## Economia

Totes les 3 persones en edat de treballar el 2007 eren actives. Les 3 persones actives estaven ocupades(1 home i 2 dones).

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Leménil-Mitry a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Leménil-Mitry a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Cubanichthys pengelleyi

Cubanichthys pengelleyi és una espècie de peix de la família dels ciprinodòntids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Jamaica.

## Referències

* 1 2 «Cubanichthys pengelleyi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Cubana's Delikatessen

Cubana's Delikatessen és un espectacle de carrer de la companyia teatral La Cubana que es va estrenar al Festival de teatre de Sitges el 22 d'octubre de 1983. Van oferir 122 representacions a uns 366.000 espectadors en diferents poblacions en un període de dos anys. És considerat el primer espectacle professional de la companyia que s'havia fundat el 1980.
Va estar interpretada per Carme Montornès, Vicky Planas, Mercè Comes, Mont Plans, Anna Barrachina, Miquel Crespi, Jaume Baucis, Ferran Botifoll, Santi Millan i Josep Corbacho, amb direcció de Jordi Milán.
Va rebre el Premi especial del Jurat a la XVI Edició del Festival Internacional de Teatre.

## Descripció

Segons el programa de l’estrena al Festival de Sitges (1983) Cubana's Delikatessen és un conjunt d'accions i propostes artístiques representades als carrers i places de Sitges on la interacció dels actors i el públic crea el mateix espectacle.
* «Tours La Cubana»: els espectadors es convertien en turistes que visiten la població dalt d'un autocar.
* «Empedrat macrobiòtic», en el mercat del poble una parada de venda de pedres guaridores ofereix el seu producte, anunciant a viva veu les seves virtuts.
* «El sopar», en un aparador s'escenifica un sopar de luxe.
* «Finestra d’art», on el retrat d’una cocotte instal·lat a un aparador pren vida.
* «Autòmats», on els autòmats d'una parada de fira prenen vida quan el públic introdueix unes monedes i les activa una firaire.
* «Voyeur: Voyez vous», uns emprovadors de roba han estat instal·lats de tal forma que es pot veure com s'emproven els clients.
* «Jackpot», on els actors manipulen una màquina escurabutxaques gegantina.
* «Teatre per telèfon», amb un anunci en premsa es publicitava l'oportunitat d'accedir a una acció dramàtica per telèfon per aquells que no podien fer-ho presencialment, només cal marcar un determinat número de telèfon per escoltar la conversa telefònica dels intèrprets.
* «Su sexo», escenifica la baralla, a trets, entre el marit que arriba a casa i l'amant sorprès que es veu fugint pel balcó i la façana d’un edifici.
* «Una trampa para Teresa», una dona que ha quedat tancada a un comerç demana l’ajut dels vianants que s'impliquen per rescatar-la.
* «Mesa petitòria», representen una mesa petitòria presidida per distingides dames en favor dels actors no subvencionats.

## Referències

* ↑ Teatre, Institut del. «Cubana's Delikatessen». [Consulta: 23 novembre 2022].
* ↑ «Así empezaban los éxitos de La Cubana. Efemérides de teatro | CDAEM · Teatro Español» (en castellà). [Consulta: 23 novembre 2022].
* ↑ «Regio3 Cristina Sadurní».
* ↑ «Repositorio Universidade Corunya» (en catala). [Consulta: 23 novembre 2022].
* ↑ «La Cubana - Biblioteca Virtual». [Consulta: 23 novembre 2022].
* ↑ «El dia, Lola Campos». [Consulta: 23 novembre 2022].
* ↑ «El dia, anunci de La Cubana».
* ↑ «Avui Bru Noya».
* ↑ «La Nueva España, Pedro Pablo Alonso».
* ↑ «Baleares, Marta Sierra».
* ↑ «El Público, Javier Vellan».
# Forcadell (organista)

Forcadell (segle xvii) fou organista i compositor.
Pedrell apunta la hipòtesi de que "Fra Forcadell" va poder ser un frare agustí de l'antic convent de Barcelona, degut al fet que en algunes de les col·leccions per a orgue del S. XVII apareixen els noms de diversos organistes pertanyents a aquesta església.

## Obres

* Silenci, que dorm el meu estimat, 3V, ac, 1687, I:Bc;
* Versos per orgue, 2n to, I:Bc.

## Referències

* DML; J. M. Llorens Cisteró: "Literatura organística del segle XVII", Actes del I Congrés Nacional de Musicologia, Saragossa, IFC, 1981.
* URPÍ I CÀMARA, Monserrat. «Forcadell», Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: Sociedad General de Autores y Editores, ©1999-©2002., vol5, p216.
# Forbrydelsen

Forbrydelsen és una sèrie de televisió de ficció detectivesca danesa creada per Søren Sveistrup i produïda per Danmarks Radio en coproducció amb ZDF Enterprises. Es va estrenar al canal de televisió nacional danès DR1 el 7 de gener de 2007, i des d'aleshores s'ha emès en diversos països. La sèrie està ambientada a Copenhaguen i gira al voltant de la inspectora Sarah Lund (Sofie Gråbøl).
Cadascuna de les tres temporades segueix un cas d'assassinat dia a dia i cada episodi de cinquanta minuts cobreix vint-i-quatre hores de la investigació. La sèrie destaca pels seus girs argumentals, el to fosc i per posar èmfasi en les històries de la família de la víctima i en els efectes del crim en els cercles polítics.
L'any 2011, el canal de televisió estatunidenc AMC en va estrenar una nova versió amb el títol de The Killing que compta ja amb quatre temporades.

## Referències

* ↑ de la Torre, Toni. «10 sèries de crims i policíaques amb esperit crític». Crític, 09-02-2023. [Consulta: 15 febrer 2023].
* ↑ «AXN estrena la segunda temporada de The Killing: Crónica de un asesinato». Todo Sobre Series TV, 09-05-2012. Arxivat de l'original el 2012-05-09. [Consulta: 15 febrer 2023].
* ↑ Jeffries, Stuart «The Killing: in cold blood» (en anglès). The Guardian, 31-03-2011. ISSN: 0261-3077.
* ↑ Such, Marina. «Cinco diferencias entre 'Forbrydelsen' y 'The Killing'» (en castellà). Espinof, 25-10-2011. [Consulta: 15 febrer 2023].
# Foc (element)

* Aquest article tracta sobre la visió mística del foc en la cultura clàssica. Vegeu-ne altres significats a «foc».
En les cultures clàssiques, el foc era percebut com una substància pura i homogènia que constituïa un dels elements primordials de la natura.
Com a element imprescindible per al desenvolupament de la civilització, se li ha atribuït un gran nombre de simbologies i representacions, i és identificat sovint amb les qualitats de poder, seguretat i passió.

## Tradició grecoromana

Segons el conegut mite grec, Prometeu hauria robat el foc dels déus per protegir els indefensos humans. Aquest origen diví del foc il·lustra la importància que la cultura grega li atorgava. La terminologia grega diferenciava entre el foc destructiu (adeilon), associat a l'Hades, i el foc creatiu, associat a Hefest.
Entre els filòsofs presocràtics, un dels principals camps d'estudi era la recerca de l'arque, o substància primordial de la qual tota la resta procedia. Heràclit d'Efes (544 aC) va declarar que aquest era el foc, ja que aquest element era el que millor representava el canvi constant que experimentava la natura. Més tard, Empèdocles d'Agrigent (vers 450 aC) teoritzà que en realitat eren quatre les "arrels" de la natura: foc, aire, aigua i terra. Les quatre arrels d'Empèdocles quedaren establertes com els quatre elements de la filosofia clàssica.
Plató (427-347 aC), en el seu diàleg Timeu, en què parla de l'estructura del cosmos, afirma que el foc estava format per imperceptibles àtoms en forma de tetràedre, així com els altres elements seguien la forma d'altres políedres regulars. La forma del tetàedre, el més punxegut dels políedres, l'associà Plató amb la naturalesa agressiva del foc.
El deixeble de Plató Aristòtil (384-322 aC) desenvolupà una teoria diferent per als elements. En estat de repòs, s'estructuraven concèntricament al centre de l'univers formant l'esfera sublunar. Al foc, li corresponia la zona més exterior, envoltant l'aire. Segons els parells de qualitats que va definir Aristòtil, les característiques del foc eren la calor i la sequedat.

## Altres

En la medicina grega antiga basada en els humors, el foc s'associava a la bilis groga, ja que compartien les característiques de calor i sequedat. També es correspon a l'estació de l'estiu per la mateixa raó.
En alquímia, el foc era associat al sofre, i es representava amb un triangle equilàter assenyalant amunt.
Segons la tradició astrològica occidental, les persones nascudes sota els signes d'àries, lleó i sagitari tenen les característiques del foc, i les seves personalitats tendeixen a ser extravertides, apassionades, entusiastes, temperamentals, incontrolables i irascibles.

## Vegeu també

* Foc.
Viccionari
# Forces Armades de Somalilàndia

Les Forces Armades de Somalilàndia (somali: Ciidanka Qaranka) són l'organització militar de la República no reconeguda de Somalilàndia.
Estan formades per tres branques o serveis:
* L'Exèrcit de Somalilàndia
* La Marina de Somalilàndia
* La Força Aèria de Somalilàndia
La Policia de Somalilàndia, com a cos de seguretat, està subordinada als militars.
Les Forces Armades de Somalilàndia incloent la policia, s'emporten la major part del pressupost estatal, uns 6,8 milions de dòlars. La seva direcció correspon al ministre de Defensa.

## Bandera

La bandera de les Forces Armades és verda amb un cercle vermell al centre dins el qual (de fons verd) el seu emblema en blanc. Tres parts de la bandera estan rodejades per un serrell.

## Referències

* 1 2 «Somaliland.Org » Archives». Arxivat de l'original el 2007-10-11. [Consulta: 10 setembre 2008].
# Fonfría

«Fonfría» té aquests significats:
* Fonfría (Zamora), un municipi de la província de Zamora, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.
* Fonfría (Terol), un municipi d'Aragó, situat a la província de Terol, a la comunitat autònoma de Aragó i enquadrat a la comarca de Jiloca.
# Felix Zwayer

Felix Zwayer (Berlín, Alemanya, 19 de maig de 1981) és un àrbitre de futbol alemany. Forma part de l'Associació de Futbol de Berlín. És àrbitre FIFA, i es troba dins del grup elit de la UEFA.

## Trajectòria

A part d'arbitrar de forma regular a la Bundesliga, ha dirigit partits de la Lliga Europa de la UEFA 2012-13 i del Campionat Europeu de la UEFA Sub-19 2013.
El 21 de febrer de 2016, l'entrenador del Bayer Leverkusen, Roger Schmidt va ser expulsat per Zwayer en un partit contra el Borussia Dortmund. Schmidt inicialment no volia marxar, causant que l'àrbitre suspengués el partit. Després de vuit minuts es va reprendre el partit sense Schmidt al camp.

## Vida personal

Zwayer és agent immobiliari a Berlín.

## Referències

* ↑ «Bayer 04 Leverkusen 0-1 Borussia Dortmund». British Broadcasting Corporation, 22-02-2016.

## Enllaços externs

* Perfil a dfb.de (en alemany)
* Perfil a worldfootball.net
# Font de Sant Joan (Montoliu de Segarra)

La Font de Sant Joan és una font del poble de Cabestany, situada sota la carretera de Cervera en direcció a Vallfogona de Riucorb, vora l'estacionament del bus escolar, tot seguint un camí situat a la seva vora, al terme municipal de Montoliu de Segarra (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Aquesta construcció és de planta rectangular, que amaga un aljub, i coberta a un vessant. La façana principal presenta una estructura d'arc de mig punt, amb impostes motllurades i un ràfec a doble vessant amb la cornisa tallada a bisell. Al mur que tanca l'estructura, situat a la seva part baixa es disposa l'aixeta d'on surt l'aigua i la pica de recollida d'aquesta. Destaquem el treball incís amb la data 1787 incisa en un carreu situat a la part dreta de l'aixeta d'aigua. Aquesta font està integrada dins d'un espai de lleure, perfectament arreglat per poder anar menjar. L'obra presenta un parament obrat amb carreus de pedra del país.

## Notes

* ↑ «Font de Sant Joan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Fernando Weyler Santacana

Fernando Weyler Santacana (València, 1877 - Palma, 4 d'agost de 1931) fou un advocat, militar i polític espanyol, fill de Valerià Weyler i Nicolau, diputat a Corts i senador durant la restauració borbònica.

## Biografia

Era duc de Rubí i marquès de Tenerife. Llicenciat en dret per la Universitat de Madrid, fou ajudant de camp del seu pare, a qui acompanyà a Cuba i Mindanao. El 1897 ingressà a l'Acadèmia de Cavalleria de Valladolid, on ascendí a tinent el 1900 i a comandant en 1924.
Alhora, com a membre del Partit Liberal, fou diputat per Maó a les eleccions generals espanyoles de 1905, per Palma a les de 1918, i pel districte d'Ocaña (Toledo) a les eleccions de 1910, 1914 i 1916. Durant aquest període fou nomenat secretari del Congrés dels Diputats el 1906, governador civil de Saragossa en 1909, director general de Registres i Notariat en 1910, director general de Primer Ensenyament i de Presons de 1911 a 1913 i de subsecretari del Ministeri d'Instrucció Pública i Belles Arts en 1914.
Després fou senador per les Illes Balears el 1919-1920 i per la província de Pontevedra en 1921-1922, 1922 i 1923. En 1921 fou nomenat gentilhome de cambra amb exercici i servitud i el 1922 director general de Belles Arts, però es retirà quan es proclamà la Dictadura de Primo de Rivera. El març de 1931 fou nomenat governador civil de Madrid pel cap de govern Juan Bautista Aznar-Cabañas.
Fou membre de la Reial Acadèmia de Jurisprudència i Legislació des de 1915. També fou redactor d'El Día va escriure algunes obres de teatre el castellà.

## Obres

* Los parientes (1908), teatre
* Los húsares (1900), estudi
* Cavatinas (1916), poesia

## Referències

* ↑ Fallecimiento de Fernando Weyler Santacana, ABC, 4 d'agost de 1931
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* ↑ Biografia a possessionsdepalma.net (extret de la Gran Enciclopèdia de Mallorca)
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Diccionari del teatre a les Illes Balears
# Francesc Xavier Capell Alonso

Francesc Xavier Capell Alonso (Lleida, 1968) és un director de cinema català de sèrie Z. Va començar treballant com a dibuixant de còmics i de pel·lícules d'animació per a diverses productores de cinema com Walt Disney Pictures. El 1992 va crear la productora FXC Produccions i va realitzar el seu primer curtmetratge anomenat Electricman. El 1997 va estrenar el seu primer llargmetratge, Científicament perfectes en el qual va participar Paul Naschy, i que narrava la creació d'un monstre, inspirant-se en Frankenstein o el Prometeu modern de Mary Shelley. La pel·lícula va tenir un bon acolliment de la crítica, i es va estrenar als Estats Units. El 2001 realitza un altre llargmetratge anomenat Per Júpiter!, si bé va ser comercialitzat en el mercat domèstic, que es va basar en l'obra de teatre Catalans a la romana de Joan Rosquellas. El 2004 va estrenar Los ojos del engaño que va tornar a ser comercialitzada en cinemes, on va rebre suport per part del Cos Nacional de Policia de Lleida. El 2010 va estrenar la pel·lícula El cavaller de l'antifaç adaptació del còmic El Guerrero del Antifaz, que va trigar set anys a realitzar-se i que va ser comercialitzada en cinemes de Catalunya, el País Valencià, Madrid, Aragó, Andorra, Castella, etc.

## Referències

* ↑ Crusells Valeta,, Magí. Directores de cine en Cataluña: de la A a la Z. Publicaciones y ediciones de la universidad de Cataluña, 2008, p. 46. ISBN 978-84-475-3316-9.
* 1 2 3 Crusells Valeta,, Magí. Diccionari de llargmetratges: el cinema a Catalunnya després del franquisme (1975-2003) (en catalán). primera. Publicaciones y ediciones de la universidad de Cataluña, 2003, p. 60 y 200. ISBN 978-84-475-3316-9.
* ↑ Filmaffinity. «Científicamente perfectos». [Consulta: 11 febrer 2011].
* ↑ «Web oficial de la película El caballero del antifaz». [Consulta: 11 febrer 2011].

## Enllaços externs

* Web oficial d'FXC Produccions
# Ferros forjats d'Alpens

Els Ferros forjats d'Alpens és una obra d'Alpens (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Força cases o llocs públics d'Alpens tenen elements de ferro fets per Joan Prat, ferrer. Aquestes peces poden ser reixes de balcons, fanals, i fins i tot l'estàtua d'en Manelic en una font del poble. El treball d'aquest ferrer és present a cases del poble i masies, com Colomer, on hi ha una porta de reixat amb dos fanals en forma de dragons que porten teies. Una de les reixes més originals és la que va fer per la seva pròpia casa, Ca l'Andreu a Alpens, amb la figura d'un personatge amb els braços en creu a la part central.

## Referències

* ↑ «Ferros forjats d'Alpens». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 juny 2020].
# Fracàs

El fracàs és l'estat produït quan no s'assoleix un objectiu, no es té èxit en una empresa o fita o bé es produeix una derrota. La constatació del fracàs d'un acte té a veure amb el punt de vista, ja que un mateix fet pot ser jutjat com un èxit o un fracàs per persones diferents o en diferents circumstàncies. El fracàs pot afectar qualsevol àmbit, així es parla de fracàs escolar, fracàs comercial o personal, etc.
Fracassar provoca sentiments negatius, com la pena, la decepció o la ràbia. En algunes societats s'associa a la pèrdua d'honor, especialment les orientals o les fortament militaritzades.
Viccionari
# Fredric Brown

Fredric Brown (Cincinnati, 29 d'octubre de 1906 - 11 de març de 1972) va ser un escriptor de ciència-ficció, conegut pels seus contes amb grans dosis d'humor i finals sorprenents. És també conegut per ser un dels escriptors més audaços a l'hora d'experimentar amb la narrativa de ficció de gènere. Encara que en vida no va ser especialment popular, la seva obra ha esdevingut de culte i continua sent-ho mig segle després del seu darrer text.
El seu primer relat de ciència-ficció va ser Not yet the end ("Encara no és el fi"), publicat el 1941 en una edició d'estiu de Captain Future. Moltes de les seves històries són contes ultracurts de menys de tres pàgines, amb arguments i finals d'allò més sorprenents. L'humor i la perspectiva postmoderna també va portar-les a les novel·les. Així, la seva novel·la What Mad Universe («Quin univers de bojos!»), del 1941, juga amb les convencions del gènere en enviar el seu protagonista (un escriptor de ciència-ficció) a un univers paral·lel que està basat, no en les seves novel·les, sinó en la imatge que en té un lector ingenu. De forma similar Martians, Go Home! («Marcians, aneu-vos-en!») (1955) mostra una invasió marciana absolutament surrealista, començant amb la trobada amb un marcià d'un escriptor de ciència-ficció en plena crisi creativa. Brown també va escriure novel·les policials. Va guanyar fins i tot el prestigiós Premi Edgar Allan Poe el 1948 amb The Fabulous Clipjoint, considerada per l'autor com la seva novel·la favorita.

## Referències

* ↑ Seabrook, Jack. Martians and misplaced clues : the life and work of Fredric Brown (en anglès). Bowling Green, OH: Bowling Green State University Popular Press, 1993. ISBN 0-87972-590-7.