OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# DJ Amable

DJ Amable és un punxadiscos català. Amable, comença la seva carrera com a dj professional al Depósito Legal (L'Hospitalet de Llobregat) el 1985 i després de punxar en sales i discoteques de Barcelona decideix fundar la sala A Saco a l'Hospitalet de Llobregat, el 1991. Allà, es consagra com a dj de música alternativa i en tres anys trasllada el seu club a la macrosala Zeleste de Barcelona, fins al seu tancament l'any 2000. En la seva imminent i posterior obertura, ja com Razzmatazz, deixa de banda la direcció i se centra exclusivament en la seva tasca als plats i com a dj resident, fins a l'actualitat, de Razz Club, la sala principal, combinant la seva residència amb sessions en multitud de sales i clubs i festivals. Ha editat les seves sessions en diversos cd recopilatoris on selecciona i barreja molts dels grans temes de l'escena alternativa de cada any i també ha col·laborat en remixes per Love of Lesbian, Catpeople o Mendetz, entre molts d'altres.

## Referències

* ↑ «PopArb edició 2014». PopArb, 2014. [Consulta: 23 juny 2015].
# Crocidura sapaensis

Crocidura sapaensis és una espècie d'eulipotifle de la família de les musaranyes. És endèmica del nord-oest del Vietnam. Es tracta d'una espècie de Crocidura de mida petita, amb una llargada de cap a gropa de 50-65 mm i una cua de 37–47 mm. Té el pelatge curt i de color marró grisenc fosc.
L'espècie fou anomenada en honor de Sa Pa, la capital del districte on fou descoberta.

## Referències

* ↑ Jenkins et al., 2013, p. 69.
* ↑ Jenkins et al., 2013, p. 67.

## Bibliografia

* Jenkins, P. D.; Abràmov, A. V.; Bànnikova, A. A.; Rojnov, V. V «Bones and genes: resolution problems in three Vietnamese species of Crocidura (Mammalia, Soricomorpha, Soricidae) and the description of an additional new species» (en anglès). ZooKeys, 313, 2013, pàg. 61–79.
# Cracker Island (cançó)

«Cracker Island» és una cançó de la banda virtual de rock alternatiu Gorillaz amb la col·laboració del compositor, cantant i baixista estatunidenc Thundercat. Es va publicar el 22 de juny de 2022 com a primer senzill de l'àlbum homònim.
Malgrat no ser llançada fins a mitjans de 2022, Gorillaz ja va presentar la cançó durant la gira internacional de 2022 junt a quatre cançons més de l'àlbum: «New Gold», «Possession Island», «Silent Running» i «Skinny Ape».
Jamie Hewlett i Fx Goby van dirigir el videoclip amb els membres virtuals de la banda en l'hospital Los Angeles County Hospital de Los Angeles.

## Crèdits
### Gorillaz

* Damon Albarn – cantant, sintetitzadors
* Jamie Hewlett – artwork, disseny de personatges, direcció videoclip

### Músics addicionals

* Thundercat – cantant, baix
* Greg Kurstin – sintetitzadors, bateria, teclats, percussió, enginyeria

### Producció

* Samuel Egglenton – enginyeria
* Julian Burg – enginyeria
* Matt Tuggle – enginyeriag
* Mark "Spike" Stent – mescles
* Matt Wolach – assistència mescles
* Randy Merrill – masterització

## Referències

* ↑ Shutler, Ali. «Watch Gorillaz perform new Thundercat collab as they kick off 2022 world tour» (en anglès). NME, 01-05-2022. [Consulta: 7 juny 2024].
# Sa Barraca d'en Duran

Sa Barraca d'en Duran és una casa de Cadaqués (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada a l'extrem de la punta que tanca la Platja de S'Arenella per l'oest.
Edifici de planta rectangular format per dues crugies adossades. El cos situat al sud té la façana coronada per un capcer de contorn sinuós i esglaonat acabat en rajol, que amaga la coberta plana sobre l'embigat. Presenta una porta senzilla i dues petites fornícules, on hi havia hagut una imatge. Adossada a la cara nord, es va construir una segona crugia o barraca de dimensions semblants, formant ambdues un sol conjunt d'edificació. La coberta és d'una sola vessant de teula i una porta d'entrada amb arc rebaixat de maons disposats a sardinell. Ambdues crugies estan bastides amb pedra sense escairar lligades amb morter.

## Història

És quelcom popularment conegut a Cadaqués que a tots als edificis propietat de la família Duran hi figura, com una mena de distintiu, una fornícula que havia tingut la imatge d'una verge. S'atribueix aquesta mostra de devoció a una pubilla del segle passat coneguda per "la Durana".

## Referències

* 1 2 3 «Sa Barraca d'en Duran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 octubre 2017].
# Romà Salas i Casafont

Romà Salas i Casafont (Solsona), fou un empresari i polític català, regidor de l'Ajuntament de Solsona des del 1983, durant la seva 2a legislatura, fins l'1 de desembre de 2002, amb una curta època entre l'inici de la 3a legislatura i el 30 de març de 1989.
Fou un dels principals impulsors de la Sala Polivalent de la ciutat, com Ramon Llumà reivindicà i mencionà en diverses vegades.
La seva neboda, Elis Colell i Sancliments, candidata per part de Junts en les eleccions del 2023 a l'Ajuntament de Solsona, el cità com el seu principal referent per entrar a la política; com a part del mateix equip també s'hi trobava Glòria Salas Santclimens, la filla del regidor solsoní.

## Biografia

Nascut a la ciutat de Solsona. El 23 de juny de 1973 es va constituir el Club d'Esquí Solsona, i Romà Salas en fou el primer president. El club nombrà la seva cursa social anual coma Memorial Romà Salas, en memòria del que en fou el primer president.

## Activitat política

La seva activitat pública a l'Ajuntament de Solsona va iniciar-se en la 2a legislatura, formant part de l'equip de govern de l'alcalde Ramon Llumà durant els anys 1983-1987, tenint el càrrec de regidor delegat d'Esports. En la 3a legislatura de l'Ajuntament solsoní, Salas entrà a formar part de l'equip de govern el 30 de març de 1989 substituint el fins aleshores regidor Lluís Colilles i Coromines, com a regidor delegat de Governació.
El seu periple per l'Ajuntament continuà durant la III i IV legislatures; en la 3a, des del 1991 fins al 1995, fou el quart tinent d'alcalde, responsable de l'Àrea de Governació i Comerç i regidor delegat de Governació i Comerç; en la IV legislatura, entre els anys 1995 i 1999, actuà com a segon tinent d'alcalde, responsable de l'Àrea de Cultura i Governació i regidor delegat de Cultura, Festes i Joventut.
Finalment, la seva última etapa dins el consistori fou durant la V legislatura, la que inicià el 1999 com a quart tinent d'alcalde i regidor delegat de Cultura, Esports i Joventut, i que acabà l'1 de desembre de 2002.

## Referències

* ↑ «El conseller Ausàs i Rodríguez, Riart i Llumà es feliciten per l’esforç conjunt que ha dotat Solsona de la sala polivalent». , 20-12-2010 [Consulta: 13 setembre 2023].
* ↑ «Elis Colell serà la candidata de Junts a l’alcaldia de Solsona». Solsona FM, 03-11-2022 [Consulta: 13 setembre 2023].
* ↑ «El Bachir Challali, Ester Baiget Bonany i Glòria Salas Sancliments tanquen la llista de l'Elis Colell». Nació Solsona, 21-04-2023 [Consulta: 13 setembre 2023].
* ↑ «Història». Club d'Esquí Solsona. [Consulta: 13 setembre 2023].
* ↑ Monsó, Ricard «El Club d'Esquí Solsona celebra el gros d'actes del 40è aniversari de l'entitat». Regió 7, 21-03-2013 [Consulta: 13 setembre 2023].
* ↑ «Els sis regidors de CiU es reparteixen les diferents arees de govern de Solsona». Vilaweb, 04-08-1999 [Consulta: 13 setembre 2023].
# Cul·leó

Cul·leó (en llatí Culleo) és el nom que va adoptar la branca plebea de la gens Terència. Els seus personatges més destacats van ser:
* Quint Terenci Cul·leó, senador i ambaixador romà.
* Quint Terenci Cul·leó, tribú de la plebs el 58 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 900.
* ↑ «Terentius Culleo, Quintus».
# Dialecte constitutiu

Un dialecte constitutiu d'una llengua és el que apareix com a resultat de l'evolució in situ d'un altre idioma, o sigui que és un dels dialectes parlats on s'originà un idioma. Aquest terme s'oposa al de dialecte consecutiu.
Els dialectes constitutius del català són el resultat de l'evolució del llatí vulgar en una àrea geogràfica concreta, en el nostre cas la Catalunya Vella, situada a banda i banda del Pirineu. En concret, hi ha el català nord-occidental parlat a l'Alt Urgell i potser Andorra; el català central, parlat des de la Cerdanya fins a Barcelona i l'Empordà, passant per la Catalunya Central; i el català septentrional, parlat al Rosselló, el Conflent i el Vallespir. (El Pallars i la Ribagorça, tot i formar part de la Catalunya Vella i parlar-s'hi el català nord-occidental, potser van incorporar el català tardanament, vers l'any 1000, per la pressió des del comtat d'Urgell. Per tant, és difícil determinar si els parlars pallarès i ribagorçà són un dialecte constitutiu o un dialecte consecutiu.) Els dialectes constitutius del català tenen una forta presència d'element germànic i una molt baixa presència d'element aràbic i mossàrab, que es troba, per contra, als dialectes consecutius.
En algunes llengües, com l'occità i l'italià, tots els seus dialectes són, a grans trets, dialectes constitutius.

## Bibliografia

* VENY, Joan. Els parlars catalans. Síntesi de dialectologia, 2a ed. Palma: Moll, 1982, p. 19-20. ISBN 84-273-0422-6
# Dalton (Missouri)

Dalton és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 27 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dalton tenia 27 habitants, 12 habitatges, i 9 famílies. La densitat de població era de 57,9 habitants per km².
Dels 12 habitatges en un 16,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 41,7% hi vivien parelles casades, en un 33,3% dones solteres, i en un 25% no eren unitats familiars. En el 25% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,25 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,56.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,5% tenia menys de 18 anys, un 0% entre 18 i 24, un 14,8% entre 25 i 44, un 33,3% de 45 a 60 i un 33,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 54 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 46,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.500 $ i la renda mediana per família de 42.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 0 $ mentre que les dones 11.250 $. La renda per capita de la població era de 19.492 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dalton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dalton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Saint-Hélier

* Aquest article tracta sobre el municipi francès. Si cerqueu la ciutat de l'illa de Jersey, vegeu «Saint Helier».
Saint-Hélier és un municipi francès, del departament de la Costa d'Or (regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 39 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Hélier era de 39 persones. Hi havia 16 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 8 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:

### Habitatges

El 2007 hi havia 29 habitatges, 17 eren l'habitatge principal de la família, 6 eren segones residències i 6 estaven desocupats. Tots els 29 habitatges eren cases. Dels 17 habitatges principals, 14 estaven ocupats pels seus propietaris, 1 estava llogat i ocupat pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 2 en tenien dues, 5 en tenien tres, 3 en tenien quatre i 6 en tenien cinc o més. 16 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 5 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saint-Hélier el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 23 persones, 15 eren actives i 8 eren inactives. Les 15 persones actives estaven ocupades(9 homes i 6 dones). De les 8 persones inactives 3 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007

## Enllaços externs

* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Decret d'Unificació

Decret d'Unificació fou un decret promulgat el 19 d'abril de 1937 per Francisco Franco a Salamanca i mitjançant el qual es fusionaven, sota el seu comandament, els partits polítics de la Falange Española i la Comunió Tradicionalista, que van passar a formar la Falange Española Tradicionalista y de las JONS (FET y de las JONS).
El decret va ser contestat severament pel carlisme. Aquesta protesta li va valer al seu cap, Fal Conde, una condemna a mort que el va obligar a exiliar-se a Portugal. La família reial carlina també va haver de sortir d'Espanya després de denunciar l'aspirant carlí al tron els rumbs totalitaris que estava adquirint el nou estat.
Igualment, el líder falangista Manuel Hedilla va rebre malament la unificació i va rebutjar la prefectura de la Junta Política de FET y de las JONS que per decret del 22 d'abril li va atorgar Franco. Aquesta actitud li va valer també la seva condemna a mort sota l'acusació de conspiració encara que, finalment, amb la intercessió de l'ambaixador alemany i de Serrano Súñer se li va commutar per la del bandejament a Canàries.
Neutralitzats d'aquesta forma els principals dissidents, tot just una minoria, el decret va dur la tranquil·litat política a la zona nacional, va eliminar les lluites internes entre les diverses faccions polítiques, pràcticament inexistents en comparació amb la zona republicana, i va permetre concentrar l'esforç en les operacions militars.
# Decret de Canop

El Decret de Canop és un document bilingüe de Ptolemeu III Evergetes I, datat al març de l'any 237 aC, gravat en una llosa de pedra calcària, en grafies grega, jeroglífica i demòtica. Es troba al Museu del Caire (número 22.186).
Una expedició científica alemanya, el 1866, de la qual formava part Karl Richard Lepsius, va descobrir a la rodalia de Tanis la llosa de pedra que conté el decret de Canop.
La part superior de l'estela tenia 37 línies de jeroglífics gravades, en la meitat inferior 76 línies d'escriptura grega uncial, i a la dreta es trobava la versió demòtica.
El decret tracta d'imposar la reforma del calendari, en introduir els anys de traspàs; la raó donada per afegir un dia cada quatre anys era que la sortida de Sothis (habitualment, identificada amb Sírius) s'avança un dia cada quatre anys, per la qual cosa fixar l'inici de l'any fins a l'alba helicoidal de l'estrella Sírius seria mantenir el calendari sincronitzat amb l'estació, però els prejudicis dels sacerdots de diverses regions egípcies van fer fracassar la reforma. Aquest calendari va ser imitat per Juli Cèsar dos segles després i es va realitzar amb ajuda de Sosígenes, que era d'Alexandria.
Amb la troballa del decret de Canop, Lepsius va poder confirmar i defensar que el sistema utilitzat per Jean-François Champollion i el seu mètode per a traduir el llenguatge jeroglífic s'ajustaven a la realitat.
Gaston Maspero va trobar, quinze anys més tard, una altra llosa inscrita amb una còpia d'aquesta triple versió.

## Vegeu també

* Calendari egipci

## Enllaços externs

* Text anglès al web Sacred Texts
# Sacro Speco

San Benedetto o Sacro Speco és un antic monestir benedictí al territori de Subiaco, a la Ciutat metropolitana de Roma Capital, al Laci. El monestir s'erigeix a la curvatura d'una immensa paret de roca del Monte Taleo i es recolza en nou arcs alts, parcialment ogivals. L'interior és un complicat laberint d'entorns, esglesiola, capelles, algunes excavades a la roca, és recobert d'una preciosa decoració al fresc de diverses èpoques: obres romanes d'Orient primitives (segle viii); el preciós retrat de Francesc d'Assís (1223), una representació del Sant realitzada abans de la seva mort; o les pintures del Magister Consolus (segle xiii); els notables frescs de les escoles sieneses i umbro-marca que decoren l'església superior i altres entorns (segles xiv i xv).

## Galeria d'imatges

* Retrat de FRA-CISCVS sense els estigmes ni l'aurèola
* Sacro Speco de Subiaco
* L'església medieval del monestir de Sacro Speco
# Daniel-Henry Kahnweiler

Daniel-Henry Kahnweiler (Mannheim, 25 de juny de 1884 - París, 11 de gener de 1979) va ser un escriptor, col·leccionista i marxant d'art alemany nacionalitzat francès el 1937, promotor del moviment cubista als anys 1910 i 1920.

## Biografia

Fill de burgesos rics, es va criar a Stuttgart, on, en contacte amb el seu besoncle, Joseph Goldscheider, es va iniciar durant llargs passeigs a la pintura i la música. Durant l'adolescència va visitar els principals museus europeus, descobrint Boucher, Chardin, Rembrandt i, sobretot, Cranach. Als 18 anys vivia a París, on va descobrir l'impressionisme. Es va fixar especialment en Cézanne, albirant el començament d'una nova pintura. Aviat es va convèncer que volia ser un marxant d'art: «no un creador, sinó més aviat (...), un intermediari en un sentit relativament noble». Ambroise Vollard i Paul Durand-Ruel serien els seus guies, els seus mestres.
Es va convertir en el marxant i promotor dels quatre principals artistes del cubisme: Pablo Picasso, Georges Braque, Juan Gris i André Derain. Va ser el primer, al costat de Wilhelm Uhde, a percebre la ruptura i la força de Les senyoretes del carrer d'Avinyó, obra fundadora del cubisme que va veure al juliol de 1907 al taller de Bateau-Lavoir. Més endavant inauguraria la Galerie Simon, que posteriorment seria coneguda com a Galeria Louise Leiris.

## Obres de Kahnweiler

* Huit entretiens avec Picasso (1933-1952), revista Le Point, n° 42, octubre de 1952.
* Entretiens avec Picasso au sujet des «Femmes d'Alger» (1955), revista Aujourd'hui, art et architecture, n° 4, setembre de 1955.
* Six entretiens avec Picasso (1933-1948), revista Quadrum, n° 2, novembre de 1956.
* Entretiens avec Francis Crémieux, colección Mes galeries et mes peintres, Gallimard, París, 1961.
* My Galleries and Painters, Thames & Hudson, 1971.

## Bibliografia

* Pierre Assouline: L'Homme de l'Art. D. H. Kahnweiler, 1884-1979, Balland, 1988.
* Pierre Assouline: En el nombre del arte, Galeria Miquel Alzqueta, 506 pàgines
# Daniel-Rops

Daniel-Rops fou el pseudònim d'Henri Petiot (Épinal, 1901 - Aix-les-Bains, 1965), assagista i novel·lista catòlic francès.
Estudià en les universitats de Grenoble i de Lió, on després ensenyà història durant vint-i-tres anys.

## Obres

En el 1927 va publicar el seu primer assaig Notre inquiétude, obra polèmica en la que atacava d'immobilitat de l'Església.
La seva obra més citada per autors moderns sol ser Jésus en son temps en la que reconeix que historiadors com Flavi Josep, Tàcit i Suetoni van ser censurats i interpolats pels monjos copistes. Hi afirma que l'obra Satiricon, del cronista satíric Petroni, només n'han arribat a nosaltres 250 planes de les 3.000 que contenia l'original. De Tàcit els copistes cristians van retirar del seu Històries i Annals tots els capítols referents a la Palestina dels primers segles.

## Obres més importants

* Notre inquiétude (1927)
* El món sense ànima (1932)
* L'espasa de foc (1938)
* Par delà notre nuit (1943)
* Jesús i el seu Temps (1945)
# Régoa

Régoa (també anomenada Santa María de Régoa) és una parròquia del municipi de Cedeira, a la província de La Corunya, Galícia.

## Entitats de població

Entitats de població que formen part de la parròquia:
* O Adro (Atrio en castellà)
* Balteiro
* Barral
* Barrosas
* Bouza
* Canabal
* Casanova
* Casavella
* Eiravedra
* Erbellas
* Formigueiro
* Lamelas
* Malde
* Meizoso
* Nogueira
* Painceira
* Pardiñeira
* Pontigas
* Reboredo
* Rúa
* San Andrés de Teixido
* Taraño
* Teixidelo
* Toxo
* Veriño de Abaixo
* Veriño de Arriba
* Viduído

## Despoblat

* Tide

## Demografia
### Régoa

* Gràfica d'evolució demogràfica de Régoa entre 2000 i 2018

### O Adro

* Gràfica d'evolució demogràfica de O Adro entre 2000 i 2018

## Referències

* 1 2 3 Página web del Instituto Nacional de Estadística español con los datos de referencia. Consultat el 28 de juny de 2019.
# Régulo Rico

Régulo Ramón Rico Lugo (Guatire, estat de Miranda, (Veneçuela), 30 de març, 1877 - idem. 20 de març, 1960), músic i compositor.
Va rebre classes particulars de música de mestre de capella guatireño, el compositor Henrique León (1854-1895) i Demetrio Farías. Autodidacta. Es va destacar en música litúrgica. Va ser mestre de capella i director de música a l'església a Guatire, l'any 1896.
Va fundar l'any 1900 el grup Unió o Societat Filharmònica, i l'Estudiantina Santa Cecília, el 1928; i va dirigir la Filharmònica del Districte Zamora, a l'Edo, Miranda.
Docent de cant, solfeig, violí, flauta, trombó i altres instruments de vent.
Va ser el primer mestre de música, de qui més endavant serà músic i compositor, Vicente Emilio Sojo (1887-1974), l'any 1896.
Compositor de misses, motets, simfonies, cançons, valsos i himnes.

## Referències

* https://guatiturs.wordpress.com/2007/04/17/regulo-rico/
* https://arietexp.wordpress.com/personajes/
* http://musicosdeguatire.tripod.com/historia-siglos-xvii-al-xix.html Arxivat 2020-02-01 a Wayback Machine.
# Réinik

Réinik (en rus: Рейник) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2019 tenia 885 habitants. Pertany al districte municipal de Saràtov.

## Referències

* ↑ «О преобразовании Соколовского, Михайловского, Краснооктябрьского, Вольновского, Дубковского, Расковского, Усть-Курдюмского, Александровского муниципальных образований Саратовского муниципального района Саратовской области, муниципального образования "Город Саратов" и внесении изменений в некоторые законодательные акты Саратовской области от 25 ноября 2021 - docs.cntd.ru». Arxivat de l'original el 2021-12-27.
* ↑ «Карта села Александровки в Саратовской области с улицами и номерами домов». mapdata.ru. Arxivat de l'original el 2020-10-17. [Consulta: 30 març 2020].