OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Bsabsa

El Bsabsa (àrab البسابسا) és una comuna rural de la província de Taounate de la regió de Fes-Meknès. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 8.019 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1956

Els setzens Premis Nacionals de Cinematografia concedits pel Sindicat Nacional de l'Espectacle corresponents a 1956 es van concedir el 30 de gener de 1957. En aquesta edició els premis econòmics, limitats a les pel·lícules, foren reduïts a 5 pel·lícules i 1.150.000 pessetes, i es van atorgar premis al millor director, guió, actor i actriu principal, actor i actriu secundaris, fotografia, decorats i música.

## Guardonats de 1956

| Categoria | Premi | Pel·lícula premiada | Director |
| 1r. lloc | 350.000 pts | Embajadores en el infierno | José María Forqué |
| 2n lloc | 350.000 pts | Tarde de toros | Ladislao Vajda |
| 3r lloc | 200.000 pts | Calabuch | Luis García Berlanga |
| 4t lloc | 150.000 pts | Un traje blanco | Rafael Gil Álvarez |
| 5è lloc | 100.000 pts | Calle Mayor | Juan Antonio Bardem |
| Millor director | - | José Antonio Nieves Conde | Todos somos necesarios |
| Millor guió | - | Leonardo Martín Echevarría, Florentino Soria, Luis G. Berlanga | Calabuch |
| Millor actriu | - | Carmen Sevilla | La fierecilla domada |
| Millor actor | - | Albert Closas i Lluró | La vida en un bloc |
| Millor actriu secundària | - | Julia Caba Alba | Los ladrones somos gente honrada |
| Millor actor secundari | - | Juan Calvo | Calabuch |
| Millor fotografia | - | Heinrich Gärtner | Tarde de toros Mi tío Jacinto |
| Millors decorats | - | Enrique Alarcón | La gran mentira |
| Millors música | - | Jesús Guridi | La gran mentira Un traje blanco |

## Referències

* ↑ Félix Martialay El cine español durante el franquismo, p. 112-116
* ↑ Premios a la producción cinematográfica española de 1956, ABC, 31 de gener de 1957

## Vegeu també

* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1956
* Fotogramas de Plata 1956
* 1a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia
# Jefferson City (Montana)

Jefferson City és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Montana. Segons el cens del 2000 tenia 295 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Jefferson City tenia 295 habitants, 110 habitatges, i 85 famílies. La densitat de població era de 9,4 habitants per km².
Dels 110 habitatges en un 33,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 69,1% hi vivien parelles casades, en un 4,5% dones solteres, i en un 22,7% no eren unitats familiars. En el 20% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,68 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,4% tenia menys de 18 anys, un 5,8% entre 18 i 24, un 30,8% entre 25 i 44, un 27,5% de 45 a 60 i un 10,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 105,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 53.125 $ i la renda mediana per família de 52.917 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.125 $ mentre que les dones 32.500 $. La renda per capita de la població era de 21.953 $. Cap de les famílies i l'1,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Jefferson City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Jefferson City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Brachauchenius lucasi

Brachauchenius lucasi fou un reptil marí de la família dels plesiosaures que visqué durant el Cretaci superior, fa més de 80 milions d'anys. Les seves restes han sigut trobades a Kansas i Texas, Estats Units.

## Descripció

Aquest animal (el seu nom científic vol dir coll curt) fou un dels darrers grans plesiosaures amb el cap gran i el coll curt, una forma que tenien tots els pliosaures. Les seves mides eren molt grans: 12 metres d'envergadura i el seu crani feia més d'1,53 metres de llargada, amb dents llargues. El coll era robust i curt amb només onze vèrtebres cervicals.

## Classificació

Aquest plesiosaure va ser descrit per primer cop per Samuel Willinston en 1903 i va ser classificat dins del grup dels pliosaures. Les característiques del crani han fet afirmar alguns científics que aquest animal podia ser una evolució dels elasmosàurids de coll llarg així com els de coll curt i cap gran que van ocupar l'espai ecològic dels superdepredadors marins que van deixar buit els pliosaures com Pliosaurus i Liopleurodon. Brachachenius probablement va ser un pliosaure típic de la mateixa família que Kronosaurus. Un altre pliosaure del cretaci, encara més gran fou Megacepahlosaurus.

## Vida

El Bracauchenius era un dels més grans predadors del mar occidental que s'havia format com un canal intern en el cretaci superior en l'Amèrica del Nord actual. Les seves víctimes eren, segurament, grans peixos (Xiphadactinus), altres rèptils marins més petits (mosasaures, com Plateocarpus), grans cefalòpodes (Tusotheuthis) i, de vegades, ocells marins com Hesperornis.

## Bibliografia

* Williston S W, 1903. North American plesiosaurs. Part I. Field Columbian Mus. Pub. 2:1-77.
* Williston S W, 1907. The skull of Brachauchenius, with special observations on the relationship of the plesiosaurs. Proc. U.S. Nat. Mus. 32:477-89.
* Carpenter K. 1996. A Review of short-necked plesiosaurs from the Cretaceous of the western interior, North America. Neues Jahbruch für Geol. Palaont. Abh. (Stuttgart) 201 (2): 259-287.
* Schumacher BA, Everhart MJ. 2005. A stratigraphic and taxonomic review of plesiosaurs from the old “Fort Benton Group” of central Kansas: A new assessment of old records. Paludicola 5 (2): 33-54.
* Everhart MJ. 2007. Historical note on the 1884 discovery of Brachauchenius lucasi (Plesiosauria; Pliosauridae) in Ottawa County, Kansas. Kansas Academy of Science, Transactions 110 (3/4): 255-258.
# Revolta de Sàsser

La revolta de Sàsser fou un dels episodis de la conquesta aragonesa de Sardenya per Jaume el Just.

## Antecedents

Hug II d'Arborea, que reclamava un terç del Jutjat de Càller, que els pisans no estaven disposats a cedir, i va passar a l'acció, vencent als pisans en la batalla de San Gavino, que es van replegar a Esglésies i Càller, i va demanar ajut a la Corona d'Aragó per consolidar la posició, mentre Sàsser va oferir voluntàriament la seva fidelitat a Jaume el Just.
El 19 de juny de 1324, es signa la capitulació, segons la qual Pisa cedeix a Jaume el Just tots els drets sobre Sardenya tret de Càller. El domini de l'illa fou precari, permanentment amenaçat pels genovesos, que van anar prenent el relleu dels pisans en la lluita i que van obtenir el suport d'una part dels sards. Al nord de l'illa, en 1325 la ciutat de Sàsser i les famílies Malaspina i Doria van revoltar-se.

## El setge

Moguts pel mal govern dels oficials reials, que lesionava el seu esperit de municipi autònom, el 21 de juliol de 1325 els vilatans mataren el potestat Ramon de Sentmenat, ocuparen els béns dels catalans i s'independitzaren establint la República de Sàsser. Un cop dominada la revolta, els rebels reberen un dur càstig per part de Berenguer Carròs i Llòria.

## Conseqüències

En juny de 1326 es va firmar la pau a instàncies d'Hug II d'Arborea, i Sàsser va passar a control directe de la Corona, s'hi va edificar un castell per controlar la població, però tornà el govern opressiu i en 1329 hi hagué una nova revolta.

## Referències

* ↑ Hayward, Fernand. Sardaigne terre de lumiere (en francès). Nouvelles Editions Latines, 1956, p.40.
* 1 2 3 «Revolta de Sàsser». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Simonde de Sismondi, 1851, p. 241.
* ↑ Abulafia, David. Italy in the Central Middle Ages (en anglès). Oxford University Press, 2004, p. 249. ISBN Oxford University Press.
* ↑ «Revolta de Sàsser». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Roca Traver, Francisco A. Alfonso II el Benigno, rey de Valencia (en castellà). Diputació de Valéncia, 2003, p. 82.
* ↑ Mestre i Campi, Jesús. Diccionari d'Història de Catalunya. 6a edició. Edicions 62, 2004, p. 975. ISBN 8429735216.
* ↑ Cabestany, Joan Francesc; Bagué, Enric. Història de Catalunya. vol.3. Cupsa, 1979, p. 338. ISBN 8439001282.
* ↑ Mestre i Campi, Jesús. Diccionari d'Història de Catalunya. 6a edició. Edicions 62, 2004, p. 201. ISBN 8429735216.
* ↑ Hinojosa Montalvo, José. Jaime II y el esplendor de la Corona de Aragón (en castellà). Editorial NEREA, 2006, p. 251.

## Bibliografia

* Simonde de Sismondi, Jean-Charles-Léonard. Storia delle repubbliche italiane del medio evo (en italià). vol.2. Tipogr., Libr. e Fonderia di caratteri Borroni e Scotti, 1851.
# Embreyita

L'embreyita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el seu nom de Peter Godwin Embrey (1929-2010), del Museu Britànic.

## Característiques

L'embreyita és un cromat de fórmula química Pb₅(CrO₄)₂(PO₄)₂·H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1971. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Es troba en forma de cristalls tabulars diminuts, pseudoromboedrals, amb aparent {1011} i {0001}, en crostes botrioides en drusa. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5. Es pot confondre amb la descloizita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'embreyita pertany a «07.FC - Cromats amb PO₄, AsO₄, SiO₄» juntament amb els següents minerals: vauquelinita, fornacita, molibdofornacita, hemihedrita, iranita i cassedanneïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1971 al dipòsit d'or de Berezovskoe, a Berezovskii, Iekaterinburg (óblast de Sverdlovsk, Districte Federal dels Urals, Rússia). També ha estat descrita a les mines Argent (Mpumalanga, Sud-àfrica), a Callenberg (Saxònia, Alemanya) i a Nontron (Aquitània, França). Sol trobar-se associada a altres minerals com: crocoïta, fenicocroïta, vauquelinita, cassedanneïta, cerussita, fornacita, piromorfita i mimetita.

## Referències

* ↑ «Embreyite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 juliol 2016].
* 1 2 «Embreyite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 17 juliol 2016].
# Prokhlàdnoie

«Prokhlàdnoie» té aquests significats:

## Crimea

* Prokhlàdne (Crimea), població de la República Autònoma de Crimea

## Rússia

* Prokhlàdnoie (Primórie), població del krai de Primórie, a Rússia
# Jefferson Lerma

Jefferson Lerma (El Cerrito, Valle del Cauca, Colòmbia; 25 d'octubre de 1994) és un futbolista colombià. Juga de migcampista a l'AFC Bournemouth de la Premier League. Anteriorment havia jugat al Llevant de la Segona Divisió espanyola.

## Referències

* ↑ Jefferson Lerma Arxivat 16-8-2016 a Wayback Machine.. rio2016.com
* ↑ «Lerma suma 25 partidos y será ´granota´ hasta 2020» (en castellà). El Mercantil Valenciano, 20-03-2016. [Consulta: 4 juliol 2016].

## Enllaços externs

* Estadístiques del jugador a Whoscored.com (anglès)
* Perfil i estadístiques a us.soccerway(anglès)
# Daniela Fusar Poli

Daniela Fusar Poli (Legnano, ciutat metropolitana de Milà, 17 d'octubre de 1984) és una ex ciclista italiana, professional del 2003 al 2007.

## Palmarès

* 2004
** Vencedora d'una etapa al Tour de l'Ardecha
** Vencedora de 2 etapes a la Volta a Costa Rica
* 2005
** Vencedora d'una etapa al Tour del Gran Mont-real

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Prokhladni

«Prokhladni» té aquests significats:
* Prokhladni (Labinsk), població del krai de Krasnodar, a Rússia
* Prokhladni (Moldavànskoie), població del krai de Krasnodar, a Rússia
# Joan d'Aragó

Joan d'Aragó és el nom dels següents personatges:
* Joan d'Aragó i d'Anjou (1304-1334), Príncep d'Aragó, fill de Jaume II el Just
* Joan d'Aragó i de Castella (1330-1358), fill d'Alfons III el Benigne, Príncep d'Aragó, senyor d'Elx i senyor de Biscaia
* Joan II d'Aragó o Joan el Sense Fe (1398-1479), fill de Ferran d'Antequera, Rei d'Aragó
* Joan d'Aragó (príncep d'Astúries) (1478-1497), fill de Ferran el Catòlic i príncep d'Astúries i de Girona
* Joan d'Aragó i Tàrent o Joan I d'Empúries (1338-1398), Comte d'Empúries i President de la Generalitat de Catalunya
* Joan d'Aragó i Aragó o Joan II d'Empúries (?-1401), Comte d'Empúries
* Joan d'Aragó i Foix o Joan de Prades (1335-1414), Comte de Prades i baró d'Entença
* Joan d'Aragó (arquebisbe), arquebisbe de Saragossa (1458-1475), i fill il·legítim del rei Joan II d'Aragó
* Joan II d'Aragó o Joan II de Ribagorça (1457-1528), castellà d'Amposta de l'orde de Sant Joan de Jerusalem, comte de Ribagorça (1485-1512), primer duc de Luna i President de la Generalitat de Catalunya (1512-1514)
# ALL (Complexitat)

En teoria de la complexitat, la classe de complexitat ALL és el conjunt de tots els problemes de decisió.

## Relació amb d'altres classes

La classe ALL conté totes les demés classes de problemes de decisió, incloent RE i co-RE.

## Referències

* ↑ «Complexity Zoo:A - Complexity Zoo» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-12-01. [Consulta: 30 novembre 2018].
# Brachinita

Les brachinites són un grup de meteorits que pertanyen a la classe de les acondrites asteroidals, tot i que de vegades es poden classificar també amb les acondrites primitives. Com totes aquestes acondrites, tenen algunes similituds amb les condrites. Les brachinites reben el seu nom del meteorit Brachina, l'espècimen tipus d'aquest grup que, al seu torn, porta el nom de la localitat de Brachina, a Austràlia Meridional.

## Composició

Les brachinites contenen olivina, entre un 74% i un 98% (volum). Els altres minerals dels que acostuma a estar formada inclouen plagioclasa (6,7% a 12,9%), sulfurs de ferro (1,8% a 4,0%), clinopiroxens (1,5% a 8,2%) i ortopiroxens (0 a 2,4%). Els minerals de rastreig inclouen fosfats i ferro meteorític. L'única desviació respecte les condrites és una relació olivina/ortopiroxè molt alta.

## Origen

Diverses investigacions indiquen que el cos progenitor de les brachinites podria ser l'asteroide (289) Nenetta. Fins a l'any 2016 s'hi havien trobat una quarantena de meteorits classificats com brachinites.

## Referències

* ↑ «Brachina». Meteoritical Society. [Consulta: 15 desembre 2012].
* ↑ Nehru, C. E.; M. Prinz; M. K. Weisberg; M. Ebihara; R. N. Clayton «Brachinites: A New Primitive Achondrite Group». Meteoritics, 27, 3, 1992, pàg. 267.
* ↑ http://www.newark.osu.edu/facultystaff/personal/jstjohn/Documents/Rocks-from-Outer-Space/Brachinite.htm Arxivat 2013-06-24 at Archive.is
* ↑ «Meteoritical Bulletin Database». Meteoritical Society. [Consulta: 11 setembre 2017].
# La voce della luna

La voce della luna és l'última pel·lícula, franco-italiana, dirigida per Federico Fellini, segons la novel·la Il poema dei lunatici (El poema dels llunàtics) d'Ermanno Cavazzoni, i estrenada el 1990.

## Argument

Posada en imatges de la nostàlgia: El càndid Ivo Salvini, vagabund que comunica amb la Lluna, marxa a una estranya contrada a portar un peuc d'or que havia robat a la rossa Aldina.

## Repartiment

* Roberto Benigni - Ivo Salvini
* Paolo Villaggio - el prefecte Gonnella
* Nadia Ottaviani - Aldina Ferruzzi
* Marisa Tomasi - Marisa
* George Taylor - l'amant de Marisa
* Angelo Orlando - Nestore
* Susy Blady - Susy
* Dario Ghirardi - el periodista
* Dominique Chevalier - Tazio, 1r Germà de Micheluzzi
* Nigel Harris - Giuanin, 2n Germà de Micheluzzi
* Vito - 3r Germà de Micheluzzi
* Daniela Airoldi
* Stefano Antonucci
* Ferruccio Brembilla
* Stefano Cedrati

## Premis i nominacions

* 3 Premis David di Donatello, entre els quals el de millor actor per Paolo Villaggio

## Referències

* ↑ POL. Fitxa de la novel·la (en anglès). POL.

## Enllaços externs

* Lloc sobre Fellini Arxivat 2014-10-14 a Wayback Machine.
# Riera de Santa Maria (desambiguació)

Riera de Santa Maria és el nom dels següents llocs:
# Portal (Dakota del Nord)

Portal és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 131 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Portal tenia 131 habitants, 63 habitatges, i 43 famílies. La densitat de població era de 90,3 hab./km².
Dels 63 habitatges en un 19% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,5% hi vivien parelles casades, en un 3,2% dones solteres, i en un 31,7% no eren unitats familiars. En el 31,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,08 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,58.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,6% tenia menys de 18 anys, un 1,5% entre 18 i 24, un 24,4% entre 25 i 44, un 38,9% de 45 a 60 i un 17,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.406 $ i la renda mediana per família de 48.929 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.000 $ mentre que les dones 20.500 $. La renda per capita de la població era de 18.949 $. Entorn del 7,1% de les famílies i el 10% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Portal». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Portal». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
Viccionari
# Joan d'Alexandria

Joan d'Alexandria, Joan de Talaia, Joan de Talaida o Joan Tabennisiota (grec antic: Ἰωάννης Ταβεννισιώτης), fou patriarca d'Alexandria. El seu nom, Tabennisiota, deriva del monestir de Tabenna, proper a Alexandria. També se l'anomena Joan l'Ecònom (grec antic: Ἰωάννης οἰκόνομος) o Joan el Prevere pels càrrecs que va desenvolupar.
Quan era un clergue de grau mitjà fou enviat en missió a l'emperador Zenó delegat pels alexandrins (vers 478-480) per demanar que en cas de quedar vacant el patriarcat (que llavors ocupava Timoteu Salofaciol partidari de les doctrines de Calcedònia), donés permís perquè el successor fos elegit pel clergat i els laics de la ciutat. Segons Zacaries Retor que esmenta com a font a Evagri d'Epifania, Joan fou descobert amb intrigues per obtenir el càrrec per ell mateix potser en connexió amb Il·los, del que va cultivar l'amistat.
Aquests circumstàncies van despertar les aprensions de l'emperador que tot i així va concedir el dret d'elecció als alexandrins, però va comprometre a Joan a no demanar el nomenament per a si mateix. Poc després de la seva tornada va morir Timoteu (481) i Joan fou escollit successor, però e l'emperador va obligar a destituir-lo, segons Lliberat (Liberatus) per pressions del patriarca Acaci de Constantinoble, i segons Zacaries Retor (que esmenta com a font a Evagri) per haver obtingut la seu mitjançant suborns; la causa probable fou el compromís adquirit, combinat amb la seva amistat amb Il·los, que llavors era sospitós a l'emperador si és que no estava ja en rebel·lió (sembla que no fou fins vers el 483).
Joan es va retirar amb Il·los, que llavors era a Antioquia com a general en cap dels exèrcits orientals, i per influència del general va obtenir una carta de recomanació del patriarca d'Antioquia pel Papa Simplici I, i va anar a Roma a pledejar per la seva causa. Simplici, sempre desconfiat dels patriarques de Constantinoble, va agafar el partit de Joan contra Acaci i Zenó. Acaci es va defensar al·legant que Joan havia estat deposat per perjuri i per cap altra raó. Ni el papa Simplici, ni el seu successor Fèlix III no va aconseguir la restauració de Joan. Fèlix li va donar finalment el bisbat de Nola a Campània on va viure força anys i va morir en data desconeguda.
Va escriure: Πρὸς Γελάσιον τὸν ?ώμης ἀπολογία, Ad Gelasium Papam Apologia, un escrit contra els pelagians, que no es conserva.

## Enllaços externs

* «John I, Talaias (482)» (en anglès). Official web site of the Greek Orthodox Patriarchate of Alexandria and All Africa.
# Kristen Babb-Sprague

Kristen Babb-Sprague (Califòrnia, Estats Units, 29 de juliol de 1968) és una nedadora estatunidenca de natació sincronitzada retirada que va arribar a ser campiona olímpica a Barcelona 1992 en el concurs individual.

## Carrera esportiva

Al Campionat Mundial de Natació de 1991 celebrat a la ciutat australiana de Perth va guanyar la plata en la competició individual; a l'any següent, als Jocs Olímpics de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya) va guanyar la medalla d'or en el concurs individual, quedant empatada amb la canadenca Sylvie Fréchette, ambdues per davant de la japonesa Fumiko Okuno (bronze).

## Referències

* ↑ Fitxa. Arxivat 2020-04-18 a Wayback Machine. Sports Reference. Consultat el 22 d'abril de 2018.
# Bàybars al-Mansurí

Bàybars al-Mansurí fou un general i historiador mameluc del s. XIII.
Va començar la seva carrera com a mameluc de Qalàwun; el 1265 va prendre part a la campanya de Bàybars I a Síria i el 1266 al Regne Armeni de Cilícia i altre cop Síria; el 1268 era al setge d'Antioquia de l'Orontes i el 1275 va ser a una altra campanya a l'Armènia Menor. El 1280 Kalawun va pujar al tron i el 1286 el va nomenar governador de Kerak; el 1291 el nou sultà Khalil, fill i successor de Kalawun, el va destituir. Va retornar a Egipte i va participar en el setge de Sant Joan d'Acre (1291) i en el de Kalat al-Rum a l'Àsia Menor (1292) i també a dos expedicions contra els il-kànides.
El desembre de 1293 va pujar al tron per primera vegada An-Nàssir Muhàmmad ibn Qalàwun, i va nomenar Baybars com a general (mukaddam alf) i com a dawatdar (cap de la cancelleria). Quan Ladjin va pujar al tron (1297) va perdre el seu càrrec que havia mantingut sota Kitbugha (1295-1297) però fou restaurat quan Muhammad va tornar al poder i durant uns anys va exercir diverses funcions militars i administratives fins que va perdre el càrrec de dawatar el 1304/1305; ja llavors Muhammad estava completament dominat pels mamelucs Bàybars II i Salar i no tenia cap influència en el poder. El febrer de 1309 va donar suport a Muhammad que fou restaurat al tron i el sultà li va encarregar diverses funcions administratives fins a l'1 d'octubre de 1311 quan fou nomenat virrei d'Egipte (naib al-Saltana) el segon càrrec del país després del sultà. Va ocupar el càrrec menys d'un any fins que fou deposat l'agost de 1312 i empresonat a Alexandria on va romandre cinc anys. Alliberat el 1317 es va retirar i va morir el 4 de setembre de 1325 amb uns 80 anys. Va escriure una història general de l'islam fins al 1324, titulada Zubdat al-fikra fi tarikh al-hidjra. Va escriure també una obra curta sobre la història dels mamelucs titulada al-Tuhfa al-mulukiyya fi l-dawla al-turkiyya. Hi ha dubtes sobre si va escriure una història dels califes titulada al-Latif fi akhbar al-khalaif.

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam