OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Corbes tècniques

Les corbes tècniques són aquelles que es fan mitjançant arcs de circumferència tangents entre ells. Són corbes tècniques l'oval, l'ovoide i l'espiral. L'oval i l'ovoide són formes tancades i l'espiral és una forma oberta.
* L'oval és una corba tancada, plana i formada per quatre arcs tangents de radis iguals dos a dos. Té dos eixos simètrics perpendiculars entre si. Els centres dels quatre arcs pertanyen als eixos de simetria.
* L'ovoide és una corba tancada, plana formada per quatre arcs de circumferència tangents entre ells, dos dels quals són simètrics entre si. Té dos eixos de mida diferent, perpendiculars entre ells que no es bisequen. Té un sol eix de simetria i quatre centres situats en els eixos.
* L'espiral és una corba oberta, formada per arcs de circumferència tangents o per punts que es desenvolupen a partir d'un punt que s'allunya progressivament en rotació respecte del centre.
# Cudahy (Wisconsin)

Cudahy és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 18.429 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cudahy tenia 18.429 habitants, 7.888 habitatges, i 4.890 famílies. La densitat de població era de 1.498 habitants per km².
Dels 7.888 habitatges en un 28% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,6% hi vivien parelles casades, en un 11,6% dones solteres, i en un 38% no eren unitats familiars. En el 32,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,32 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 31,3% entre 25 i 44, un 21,9% de 45 a 60 i un 15,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.157 $ i la renda mediana per família de 49.082 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.787 $ mentre que les dones 25.882 $. La renda per capita de la població era de 19.615 $. Aproximadament el 5,6% de les famílies i el 8,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cudahy» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cudahy». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Croada Livoniana

La Croada Livoniana és la conquesta i evangelització per part de danesos, suecs i alemanys dels territoris de la Livònia medieval durant les Croades Bàltiques al segle xiii. Aquests territoris que a partir del 2 de febrer de 1207 s'anomenarien Terra Mariana i quedarien sota la jurisdicció dels Estats Pontificis van ser els darrers a ser cristianitzats a Europa. Després de l'èxit de les diferents campanyes les zones ocupades van ser dividides en sis territoris feudals administrats per Guillem de Mòdena.

## Referències

* ↑ Urban, William. Livonian Crusade. University Press of America, 1981. ISBN 0-8191-1683-1.
* ↑ Riley-Smith, Jonathan. The Crusades: A History. Continuum International Publishing Group, 2005, p. 161. ISBN 0-8264-7269-9.
# Cryptoheros myrnae

Cryptoheros myrnae és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És endèmic de l'Amèrica Central: Costa Rica i Panamà.

## Referències

* ↑ Allgayer, R. 2001. Description d'un genre nouveau, Cryptoheros, d'Amerique central et d'une espece nouvelle du Panama (Pisces: Cichlidae). L'an Cichlidé v. 1: 13-20.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Cryptoheros myrnae» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Conkel, D., 1993. Cichlids of North and Central America. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fowler, H. W. 1932. Notes on fresh water fishes from Central America. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 84: 379-385.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Loiselle, Paul V. (1995). The Cichlid Aquarium. Alemanya: Tetra Press. ISBN 1-56465-146-0.
* Loiselle, P. V. 1997. Diagnoses of two new cichlids from the Rio Sixaola Drainage, Costa Rica. Buntbarsche Bull. Núm. 180 (Juny): 1-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Schmitter-Soto, J.J. 2007. A systematic revision of the genus Archocentrus (Perciformes: Cichlidae), with the description of two new genera and six new species. Zootaxa 1603:1-78.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cúspide (anatomia)

Una cúspide és una estructura puntada, en projecció o elevada. En els animals generalment es fa servir per referir-se a les puntes elevades de les corones de les dents.
En odontologia es defineixen com a cadascuna de les puntes formades a l'extrem de fricció de les dents. Les dents multicúspides són aquelles que tenen diverses puntes, com ara les dents molars, i són típiques dels mamífers. Les dents canines dels humans tenen una sola cúspide, les premolars en tenen dues i les molars quatre o cinc.
Aquest concepte és fonamental per determinar certes qüestions en l'evolució dels éssers vius, tant en biologia com en paleontologia, car els rèptils, per exemple, tenen dents no diferenciades (totes amb la mateixa estructura i morfologia) que són monocúspides, mentre que alguns amniotes avantpassats dels mamífers ja tenien dents diferenciades que, més tard, esdevingueren multicúspides.
En anatomia, aquest terme també s'utilitza en cardiologia per referir-se als components de la vàlvula tricúspide i la vàlvula mitral del cor.

## Molars dels teris

Els homínids i els altres mamífers teris presenten quatre cúspides principals a les dents molars superiors.

### Hipocon

L'hipocon es troba a la vora lingual distal de la dent. Encaixa en els solcs de les dents inferiors i és una adaptació per a la molta i l'esquinçament dels aliments mitjançant la superfície masticatòria de les dents. La seva força ve del gruix de l'esmalt, que varia d'una espècie d'homínid a l'altra. L'hipocon sembla haver evolucionat més de vint vegades de manera independent en diferents grups de mamífers durant el Cenozoic.

### Metacon

El metacon es troba en la zona bucal distal de la dent. Les crestes situades entre les cúspides són una adaptació per al tall dels aliments durant la masticació.

### Paracon

El paracon és l'anterior de les tres cúspides d'una molar superior primitiva. En les formes més derivades, es tracta de la principal cúspide anterior i exterior.

### Protocon

El protocon es troba a la zona mesiolingual de la dent. Les crestes situades entre les cúspides són una adaptació per al tall dels aliments durant la masticació.

## Referències

* ↑ Hunter, J. P.; Jernvall, J. «The hypocone as a key innovation in mammalian evolution» (en anglès). Proc. Natl. Acad. Sci. U.S.A., 92, 23, 1995, pàg. 10.718–10.722. DOI: 10.1073/pnas.92.23.10718. PMC: 40683. PMID: 7479871.
# Cúter (eina)

El cúter (anglicisme: de "cutter") (conegut també com a tallant o tallador (de caixes, de moqueta..), és una eina d'ús freqüent que s'utilitza en diverses ocupacions i treballs per a una àmplia diversitat de propòsits, com tallar moqueta, tallar paper, tallar cartró de caixes o per treure el plàstic aïllant als cables elèctrics.

## Característiques

És un tipus de navalla que consisteix generalment d'un mànec pla, simple i econòmic, d'aproximadament 2,5 cm d'ample i de 7,5 a 10 cm de llarg, fabricat amb metall o plàstic. Alguns fan servir fulles estàndard, altres, fets per a una finalitat en particular com tallar vidre o linòleum, usen fulles de doble tall.
El seu mànec és de plàstic per aïllar de les descàrregues elèctriques (cal esmentar que no protegeix de descàrregues fortes o alta tensió) i la seva fulla és corredissa. El cúter compta també amb un sistema per ajustar fins a quin punt la fulla sobresurt del mànec. Quan la fulla -que és corredissa, de fil nou i reemplaçable-, perd el tall, es pot partir ràpidament per aprofitar els trams que encara no han estat usats o ser substituïda per una nova. Va ser inventat per Olfa el 1956.

## Referències

* ↑ Colin Winslow. Handbook of Model-making for Set Designers. Crowood, 31 maig 2015, p. 48–. ISBN 978-1-78500-054-6.
* ↑ Peterson, Harold L., Daggers and Fighting Knives of the Western World, London: Herbert Jenkins Ltd., ISBN 0-486-41743-3, p. 1
* ↑ «Cúter (eina)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ cúter a Optimot
* ↑ Invents d'Olfa

## Vegeu també

* Falcilla
* Kiridashi
* Falçó
* Xeire
* Fulla (eina)
* Tisores

## Enllaços externs

* Web d'Olfa
* web oficial Arxivat 2021-05-07 a Wayback Machine. marca X-acto - Cútters
# Cuchilla de Cerro Largo

La Cuchilla de Cerro Largo és una petita serralada que s'estén pels departaments de Cerro Largo i Treinta y Tres de nord a sud. La Cuchilla comença a l'Arroyo de Santos (Cerro Largo) i acaba a la Cañada del Buey (Treinta y Tres). El seu pic més elevat és el Cerro de Cerro Largo.

## Vegeu també

* Punts extrems de l'Uruguai

## Referències

* ↑ S. 438

## Enllaços externs

* Enciclopèdia Geogràfica de l'Uruguai (castellà)
# Cuchilla Alta

Cuchilla Alta és un balneari del sud de l'Uruguai ubicat al departament de Canelones. Forma part de la Costa de Oro i va ser fundat el 1932, aprofitant unes terres de la família Pons.

## Geografia

Cuchilla Alta es troba al sud-est del departament de Canelones, al sector 8. Al sud té platges sobre el Riu de la Plata; a l'est limita amb El Galeón, i a l'oest amb el balneari de Biarritz.
El balneari s'ubica al km 73 de la Ruta Interbalneària.

## Població

D'acord amb les dades del cens de 2004, Cuchilla Alta tenia una població aproximada de 435 habitants.
| Any | Població |
| 1963 | 148 |
| 1975 | 206 |
| 1985 | 297 |
| 1996 | 404 |
| 2004 | 435 |
| 2011 | 527 |
Font: Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai

## Referències

* ↑ Dades estadístiques de l'Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai (INE) – Cens de 2004 Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine., consultat el 19 d'abril de 2011
* ↑ Dades estadístiques de l'Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai 1963–1996 Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine. (DOC)

## Enllaços externs

* Mapa de Cuchilla Alta (PDF; 116 kB)
# Cuchilla Grande

La Cuchilla Grande és una serralada que travessa l'extrem oriental de l'Uruguai de nord a sud. S'estén des del sud del departament de Cerro Largo, creuant els departaments de Treinta y Tres i Lavalleja, i acabant al departament de Maldonado, on forma els seus pics més alts.
Al sud de la Cuchilla Grande s'ubica el Cerro Catedral, el punt més alt del país. Es troba al departament de Maldonado. En aquesta serralada també es troba el Cerro Pan de Azúcar, seu d'una reserva natural de flora i fauna, el qual pertany a Maldonado.

## Serralades secundàries

* Cuchilla de Mansavillagra
* Sierra Carapé
* Sierra Aceguá
* Sierra de las Ánimas
* Cuchilla Grande Inferior
* Cuchilla de Cerro Largo

## Vegeu també

* Punts extrems de l'Uruguai

## Referències

* ↑ «GEOGRAFÍA: Cuchilla Grande». montevideo.com.uy. (castellà)

## Enllaços externs

* Enciclopèdia Geogràfica de l'Uruguai (castellà)
* Cerro Catedral Arxivat 2008-12-02 a Wayback Machine., pàgina web del Govern de Maldonado (castellà)
# Dantopaïta

La dantopaïta és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom en honor del Dr. Dan Topa, mineralogista i cristal·lògraf de la Universitat de Salzburg.

## Característiques

La dantopaïta és un sulfur de fórmula química Cu$_{1.06}$Ag$_{4.24}$Pb$_{0.9}$Bi$_{12.23}$S$_{21.89}$Te$_{0.11}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2009. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la dantopaïta pertany a «02.JA: Sulfosals de l'arquetip PbS, derivats de la galena amb poc o gens de Pb» juntament amb els següents minerals: benjaminita, borodaevita, cupropavonita, kitaibelita, livingstonita, makovickyita, mummeïta, pavonita, grumiplucita, mozgovaïta, cupromakovickyita, kudriavita, cupromakopavonita, cuprobismutita, hodrušita, padĕraïta, pizgrischita, kupčikita, schapbachita, cuboargirita, bohdanowiczita, matildita i volynskita.

## Formació i jàciments

Va ser descoberta a l'àrea d'Erzwies, a la vall de Gastein, dins la serralada Hohe Tauern (Estat de Salzburg, Àustria). També ha estat descrita a la mina Clara (Baden-Württemberg, Alemanya) i a la mina Rozália (Regió de Banská Bystrica, Eslovàquia). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Dantopaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 juliol 2019].
# Dantumadiel

Dantumadiel (Dantumadeel en neerlandès) és un municipi de la província de Frísia, al nord dels Països Baixos. L'1 de gener de 2008 tenia 19.399 habitants repartits per una superfície de 87,49 km² (dels quals 1,72 km² corresponen a aigua).

## Centres de població

Font: Web municipal de Dantumadiel * Inclou Feanwâldsterwâl (Veenwoudsterwal)

## Història

La primera vegada que s'esmenta Dantumadiel és en un document de 1242. En aquest temps Dantumadiel, o Donthmadeil com era conegut aleshores, era una part del districte de Winninghe, la part nord d'Oostergo. El grietenij (municipi) Dantumadeel era dirigit per un grietman (alcalde), que va ocupar el càrrec a Rinsumageast i Dantumawoude. La Llei de Municipalitats neerlandesa de 1851 (neerlandès: Gemeentewet van 1851) va abolir el grietenijen, que automàticament es van convertir en gemeente (municipi), encapçalat per un alcalde.

## Administració

El consistori actual, després de les eleccions municipals de 2007, és dirigit per Arie Aalberts. El consistori consta de 17 membres, compost per:
* Crida Demòcrata Cristiana, (CDA) 4 escons
* Partit del Treball, (PvdA) 4 escons
* Dantumadeel '82, 4 escons
* Partit Nacional Frisó, (FNP) 2 escons
* ChristenUnie, 2 escons
* Partit Polític Reformat, (SGP) 1 escó

## Personatges il·lustres

* Tineke Huizinga, política neerlandesa
* Theun de Vries, escriptor en neerlandès

## Galeria d'imatges

* Rinsmanstate vora Driezum
* Capella de Sibrandahûs

## Enllaços externs

* www.dantumadiel.eu
# Cummings

«Cummings» té aquests significats:
* Steven Cummings (1981) és un ciclista anglès.
* Irving Cummings (1988-1959) va ser un actor, director, guionista i productor de cinema estatunidenc.
* Robert Cummings (1908-1990) va ser un actor, director i productor estatunidenc.
* Edward Estlin Cummings (1894-1962) va ser un poeta, pintor, assagista i dramaturg estatunidenc.
* Dominic Cummings (1971), estratega polític britànic
# Cumulonimbus velum

El velum (del llatí, «vel») és un vel annex de núvol amb una gran extensió horitzontal, situat lleugerament per sobre de les cims d'un o més núvols cumuliformes o adjacents a les seves regions superiors. Es forma quan el núvol convectiu arriba a una capa d'aire estable i s'estén. Més tard, aquest núvol convectiu que és principalment un cúmul o un cumulonimbus perforarà el vel. En general, el vel s'assembla a un altostratus.
No s'ha de confondre amb el pileus que té forma de gorra (o un altocumulus lenticularis).
Aquest núvol pot persistir fins i tot després de la dissipació del núvol principal si les condicions són favorables i transformar-se en altostratus/altocúmuls quan es troba a l'altitud mitjana de l'atmosfera i en cirrostratus/cirrocúmuls si és més alt.
Cumulonimbus velum (Cb vel) (del llatí cumulonimbus, «columna-pluja» + velum, «vel») és un núvol cumulonimbus amb un vel de núvol accessori embolicat al voltant de la seva zona mitjana, que representa una àrea d'aire humit estable creada com a resultat del creixement del cumulonimbus progenitor. El núvol cumulonimbus velum sembla fosc en comparació amb el seu núvol progenitor, i pot persistir fins i tot després que el cumulonimbus s'hagi desintegrat. El vel és molt rar, ja que les condicions necessàries per al desenvolupament són poc freqüents.

## Referències

* ↑ Atlas international des nuages ( PDF) (en francès). I. Organització Meteorològica Mundial, 1975.
* 1 2 Pretor-Pinney, Gavin. The Cloud Collector's Handbook (en anglès). Chronicle Books, 2011, p. 53. ISBN 978-0-8118-7542-4.
* ↑ «Velum» (en anglès). Meteorological glossary. American Meteorological Society.
# Selenicereus grandiflorus

Selenicereus grandiflorus és una espècie de cactus originària de les Antilles, Mèxic i Amèrica Central.
És de cultiu fàcil, és una planta epífita o litofítica de creixement ràpid. Necessita un compost humífer i suficient humitat a l'estiu i a una temperatura superior als 5 °C a l'hivern. Li va millor el ple sol. Floreix des de la fi de maig fins al juliol.

## Subespècies

** ssp. donkelaarii (Salm-Dyck) Ralf Bauer
** ssp. grandiflorus
** ssp. hondurensis (K.Schum. ex Weing.) Ralf Bauer
** ssp. lautneri Ralf Bauer

## Híbrids

Selenicereus ×callianthus (Gaillard) Lindinger (1942).

## Enllaços externs

* Selenicereus grandiflorus Picture
* Selenicereus grandiflorus Pictures and time lapse movie of opening flower
# Sclerodactylon

Sclerodactylon és un gènere de plantes de la subfamília de les cloridòidies, família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* S. macrostachyum (Benth.) A. Camus
# Sclerodermus domesticus

Sclerodermus domesticus, conegut vulgarment com a amic dels antiquaris, és una espècie de petit himenòpter de la família dels betílids. que s'alimenta principalment de larves de corcs, especialment d'Anobium punctatum.

## Descripció

El mascle és alat i manca d'agulló, i es veu rarament; la femella pot mesurar de 2 a 5 mil·límetres de llarg, té agulló però no pas ales, és de color marró-negre i semblant a una formiga.

## Història natural

És una espècie predadora que es nodreix principalment de les larves de corc Anobium punctatum, per bé que tampoc menysprea les d'altres coleòpters, com Stegobium paniceum, Lasioderma serricorne, Hylotrupes bajulus i Nicobium castaneum, o fins i tot lepidòpters.
La femella s'introdueix en els forats excavats per les seves preses, que paralitza amb les picades del seu agulló, i diposita els seus ous: una vegada que surten de l'ou, aquests s'alimenten de la víctima. L'agulló, com en els altres membres dels Aculeata, és a la part posterior de l'abdomen i és un ovipositor modificat, connectat amb una glàndula de verí.

## Interacció amb l'espècie humana

Aquest insecte es nodreix de larves d'altres insectes tradicionalment reconeguts com a nocius per l'home, en particular el que devora la fusta, característica per la qual a vegades s'esmenta com a ‘amic dels antiquaris’.
Malgrat això, ocasionalment, pot picar les persones, de dia o de nit. La picada és molt dolorosa, i a part de la pàpula pot causar malestar general, febre, diarrea, dermatitis o reaccions al·lèrgiques. Un sol exemplar pot infligir nombroses picades, i els seus efectes poden durar fins a dues setmanes. Fins i tot els professionals sanitaris poden confondre aquestes lesions amb les provocades per Pyemotes ventricosus (una espècie d'àcar d'hàbits semblants), o per altres insectes, de manera que moltes persones arriben a conviure durant anys amb Sclerodermus sense saber exactament la causa dels seus mals i postergant-ne d'aquesta manera la guarició, la qual cosa pot ocasionar fins i tot danys psicològics en forma de crisi d'ansietat a causa de les picades.
A més dels referits danys a la salut, cal tenir en compte els danys econòmics que causa Sclerodermus domesticus pel cost de la desinsectació, que tan és possible erradicant al mateix temps els corcs de les quals s'alimenta.

## Distribució i hàbitat

Sclerodermus domesticus és una espècie cosmopolita, encara que prefereix els climes temperats. Hi ha registres de la seva presència a Espanya, Itàlia, França, Alemanya, les Illes Britàniques, l'antiga Iugoslàvia, Pròxim Orient, Estats Units i Costa Rica.
N'hi ha principalment dins de les cases, en els ambients freqüentats per les seves preses, com els mobles de fusta antics; a l'exterior poden ser en troncs i soques velles.

## Referències

* ↑ Sclerodermus domesticus Klug, 1809, BioLib, <https://www.biolib.cz/en/taxon/id71047/>. Consulta: 6 juny 2018
# Eleccions legislatives franceses de 1834

Les eleccions legislatives franceses de 1834 es van realitzar el 21 de juny de 1834. Van ser conseqüència d'una dissolució de la Cambra de Diputats anunciada per Lluís Felip I per tal de reduir la representació de l'oposició republicana, de la sospitava que donava suport a les revoltes al país. La majoria orleanista va sortir reforçada de l'escrutini. Lluís Felip I va dissoldre aquesta assemblea el 3 d'octubre de 1837.

## Mode de scrutin

Conforme a la Carta de 1830, els diputats foren elegits per escrutini majoritari uninominal a una volta a cadascuna de les 459 circumscripcions definides per le redistribució de 1831. El sufragi era censatari, i el cos electoral tenia 171.015 inscrits.

## Resultats

Van votar 129.211 electors, un 75,56% de participació.
| Partit | Partit | Líder | Vots | % | Escons |
| | Partit de la Resistència | Édouard Mortier | 89,885 | 69.5% | 320 |
| | Partit del Moviment | Jacques Laffitte | 21,073 | 16.3% | 75 |
| | Tercer Partit | André Dupin | 14,036 | 10.9% | 50 |
| | Legitimistes | Alphonse de Lamartine | 4,218 | 3.3% | 15 |
| Total | Total | Total | 129,211 | 100% | 460 |

## Referències

* ↑ «Roi et President». Arxivat de l'original el 2011-06-08. [Consulta: 18 octubre 2018].

## Bibliografia

* Bernard Gaudillère. Atlas historique des circonscriptions électorales françaises. Genève: Librairie Droz, 1995 (Hautes Études médiévales et modernes). ISBN 2600000658. .
* Achille de Vaulabelle, Histoire des deux Restaurations, Paris, Garnier, 1874.ISBN 2-26201-901-0.