OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Margineda

La Margineda és un llogaret de la parròquia d'Andorra la Vella. S'hi poden trobar els jaciments arqueològics de la Balma de la Margineda i de la Roureda de la Margineda, com també el mil·lenari pont de la Margineda i el modern Pont de Madrid.

### El Pont de la Margineda

És el pont romànic més antic del país, del segle XX tot i que la primera citació és de l'any 1487. Se troba sobre el riu Gran Valira i actualment connecta a la carretera CG-1 cap a l'antic camí real (que forma part del camí saludable dels drets humans que va de Sant Julià de Lòria cap al Parc Natural del Sorteny). La pont té una llargada és de 33 metres i l’alçada màxima, de 9,20 metres.
Va fer reformes l'any 2008. L'any 2021 va desenvolupar un projecte urbanístic sostenible encarregat a Norman Foster. El 2022, el Govern d'Andorra vol determinar l’estat de conservació de l’arc i elaborar un projecte per intervenir-hi.
És propietat de Casa Molines i constitueix el domini territorial privat més antic del Principat.

### El Jaciment de la Roureda de la Margineda

El Jaciment de la Roureda de la Margineda es troba més a prop al poble de Santa Coloma. L’any 2007 hi van començar les excavacions. Segons el llibre Nova descripció del principat i valls d'Andorra (Albert Villaró, 2011), hi havia activitat humana fa 11,000 anys i els jaciments de La Margineda era probablement els castells dels vescomptes de Castellbò o del Compte de Foix.

### La llegenda de l'hostal de la Margineda

Aquella llegenda va sortir en uns llibres de la història andorrana i de la literatura andorrana. Es tracta d'una dona de la Seu d'Urgell que era una bruixa i una encisadora dels homes. Va casar-se amb l'home propietari de l'hostal de la Margineda. D'aquí a poc va morir ell i ella va esdevenir-se la propietària. La llegenda completa es tracta dins Nou llegendes de Carli Bastida (2011), Les llegendes d'Andorra del Robert Fiter (1966) i Llegendes d'Andorra d'Àlvar Valls i Roser Carol (2010 & 2023).

## Referències

* ↑ Pont de la Margineda, Andorra Turisme, Govern d'Andorra.
* ↑ «El pont de la Margineda». Dona Secret.
* 1 2 «El Pont de la Margineda». Diari Bon Dia.
* ↑ «El pont de la Margineda». Comú d'Andorra la Vella.
* ↑ «El pont de la Margineda es podra tornar a visitar». Diari Alta Veu.
* ↑ «Història». Patrimoni Molines. Arxivat de l'original el 25 de gener 2011. [Consulta: 21 novembre 2010].
* ↑ «Jaciment de la Roureda de la Margineda». Museus Nacional d'Andorra.
* ↑ Villaró, Albert. Nova descripció del principat i valls d'Andorra. Editorial Andorra Guies, 2011, p. 163. ISBN 978-99920-53-59-1.
* ↑ Bastida Serra, Carli. Nou llegendes. Editorial Andorra DL (Solber), 2011, p. 105. ISBN 978-99920-53-55-3.
* ↑ Fiter Vilajoana, Ricard. Les llegendes d'Andorra. Sant Julià de Lòria: Edicions Andorranes DL (Electra A.G.), 1966, p. 129.
* ↑ Valls, Àlvar; Carol, Roser. Llegendes d'Andorra. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat (Gràfiques 92), 2010, p. 159. ISBN 978-84-9883-340-9.
# Kàmeixkovo

Kàmeixkovo (en rus Камешково) és una ciutat de l'óblast de Vladímir, Rússia. Es troba a 41 km al nord-est de Vladímir. El 2010 tenia 13.494 habitants.

## Cultura i llocs d'interès

Als voltants de la ciutat hi ha diversos monuments arquitectònics d'entre els segles xii i xix, com l'Església Voskresénskaia del 1794 al poble de Voskresénskoie, l'Església de la Icona de la Mare de Déu Georgiana del 1812 al poble de Gatixa i l'Església de la Santíssima Trinitat del 1801 al poble de Gorki.

## Indústria i infraestructures

La companyia més gran de la ciutat és una fàbrica tèxtil de teles de cotó, gasa i cotó industrial. Prop de la ciutat també hi ha una fàbrica electrotècnica i companyies d'indústria agroalimentària.
La ciutat està a la línia de ferrocarril del 1862 entre Moscou i Nijni Nóvgorod, per on transcorre una gran part dels trens del Transsiberià des de l'oest de Moscou.
# La princesa i el pèsol

La princesa i el pèsol és un conte tradicional europeu conegut pel relat breu de Hans Christian Andersen publicat en 1835.

## Argument

Un príncep es volia casar, però no amb qualsevol dona sinó amb una princesa de veritat. Cap no va superar la prova que els feia fins que un dia de tempesta va arribar una princesa que després de passar la nit com a convidada al castell en una habitació d'un luxe impressionant, li van preguntar com havia dormit. Ella contestà que molt malament, perquè un pèsol se li havia clavat a l'esquena tot traspassant els vint matalassos i les vint flassades que li havien posat. Això va demostrar que era una princesa, ja que només elles tenen la pell tan delicada.

## Anàlisi

El conte d'Andersen sembla provenir de les narracions tradicionals sueques, però existeixen històries similars en diferents cultures. Sèneca en narra una on una princesa es queixa de dormir sobre un llit de roses perquè un pètal se li clava. En un conte medieval un home apareix al matí amb una ferida perquè hi havia un cabell sota els set matalassos on dormia.
El tema central en tots els relats és el mateix, la delicadesa és prova de sang reial, per distingir les pells dels nobles de les dels camperols o artesans, acostumats a treballar amb les mans i avesats a la duresa de l'entorn. El príncep vol garantir la puresa del seu llinatge amb la prova per trobar una princesa de veritat, ni l'amor ni els diners el mouen a l'hora de planejar el seu matrimoni, sinó garantir un enllaç que accentuï la separació entre els estaments socials (i en un context de monarquia hereditària, també garantir el dret sels successors per tenir doble sang reial).

## Referències

* ↑ Ballester, Pablo, Lectures I, Great Greek World, O Publications SA, Mexico, 1996
* ↑ Opie, Iona; Opie, Peter (1974), The Classic Fairy Tales, Oxford University Press, ISBN 0-19-211559-6
# Las constituyentes

Las Constituyentes és un documental dirigit el 2011 per Oliva Acosta sobre les 27 dones, diputades i senadores, que van participar en la Legislatura Constituent. Un document que recupera la veu de les primeres dones que van accedir al Parlament després de la dictadura de Francisco Franco i que recull la història i la participació política de les dones a Espanya. El documental esta subtitulat en castellà, anglès i francès.

## Sinopsi

El muntatge compta amb el testimoniatge de 14 de les 27 parlamentàries que van participar en la Legislatura Constituent, perquè algunes d'elles no han pogut participar i set d'elles ja han mort; entre elles Dolores Ibarruri. En les seves intervencions recorden els motius pels quals van entrar en política i analitzen l'evolució de la situació de la dona a Espanya.
Segons la crítica, "un dels moments amb més força del documental és una trobada entre aquestes veteranes i un grup de polítiques en actiu de diferents partits polítics com les ex ministra Carmen Alborch, Carmen Calvo o Bibiana Aído, diputada de Coalició Canària, Ana Oramas, la diputada del PP Sara Dueñas, la vocal del CGPJ Margarita Uría, Montserrat Surroca de CiU o Inés Sabanés d'IU".

## Participants

* Asunción Cruañes Molina
* Belén Landáburu González
* Soledad Becerril Bustamante
* Dolors Calvet i Puig
* Ana María Ruiz-Tagle
* Esther Tellado Alfonso
* Nona Inés Vilariño Salgado
* María Dolores Pelayo Duque
* Carlota Bustelo García del Leal
* Virtudes Castro García
* María Izquierdo Rojo
* Rosina Lajo Pérez
* Amalia Miranzo Martínez
* Mercedes Moll de Miguel

### No van poder participar

* Gloria Begué Cantón
* María Teresa Revilla López
* Inmaculada Sabater Llorens
* Juana Arce Molina
* Elena María Moreno González

### Las que ja no hi són

* Dolores Blanca Morenas Aydillo (1937-1998)
* Palmira Pla Pechovierto (1914-2007)
* Dolores Ibárruri Gómez (1895-1989)
* Marta Àngela Mata Garriga (1926-2006)
* Pilar Brabo Castells (1943-1993)
* María Victoria Fernández-España y Fernández-Latorre (1925-1999)
* Carmen García Bloise (1937-1994)
* Maria Rúbies i Garrofé (1932-1993)

## Premis i esments

* Esment Especial en la secció Eurodoc del Festival de Cinema Europeu de Sevilla (2011).
* Premi Mariana Pineda. Festival de Dones de Granada.
* Premi Meridiana 2012 a la defensa de la igualtat de la Junta d'Andalusia.

## Referències

* 1 2 Cadena Ser. David Martos. «'Las constituyentes'. Las 27 mujeres que escribieron la política en femenino» (en castellà), 14-11-2011. [Consulta: 16 maig 2013].
* ↑ Cadena Ser. Pepa Blanes. «'Las constituyentes', las madres de la Constitución reivindican la igualdad», 05-12-2012. Arxivat de l'original el 2013-04-05. [Consulta: 16 maig 2013].
* ↑ CIMA. «30 d'abril de 2012 “LAS CONSTITUYENTES”, DE OLIVA ACOSTA, PREMIO MARIANA PINEDA DEL FESTIVAL DE MUJERES DE GRANADA» (en castellà), 30-04-2012. Arxivat de l'original el 1 de juliol de 2012. [Consulta: 16 maig 2013].

## Enllaços externs

* Las Constituyentes Arxivat 2020-10-22 a Wayback Machine. Web oficial
# Lago (Allande)

Lago, o Llago en asturià, és una parròquia del conceyu asturià d'Allande. Té una població de 26 habitants (INE Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., 2011) per una superfície de 33,91 km², repartit en 8 nuclis de població.

## Entitats de població

* Lago: En el llogaret habiten 5 persones. Està situat a 885 msnm, en la vessant dreta del pic Lago, junt al riu Ouro, a uns 20 km de la capital del concejo, Pola de Allande. La seua església parroquial és d'una sola nau, amb capçalera quadrada i capella lateral. L'espadanya del segle xviii i la seua campana del xvi. Com és habitual en moltes esglésies de la zona, al seua costat hi ha un teix, arbre sagrat pels àsturs. Aquest presenta unes espectaculars dimensions de 9 metres d'altura i 5,5 metres de diàmetre, fet que fa que siga considerat com a Monument Natural.
* Carcedo de Lago
* Armenande
* Castanedo
* Montefurado
* San Pedro
* Villar de Castanedo
* Villardejusto
Viccionari
# Lago (Texas)

Lago és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 246 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lago tenia 246 habitants, 56 habitatges, i 53 famílies. La densitat de població era de 2.374,5 habitants/km².
Dels 56 habitatges en un 50% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 78,6% hi vivien parelles casades, en un 14,3% dones solteres, i en un 3,6% no eren unitats familiars. En el 3,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,44.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 37% tenia menys de 18 anys, un 9,8% entre 18 i 24, un 26% entre 25 i 44, un 19,1% de 45 a 60 i un 8,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 26 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,4 homes.
Entorn del 54,3% de les famílies i el 70,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lago». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lago». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
Viccionari
# Laia Servera Zamora

Laia Servera Zamora (Barcelona, 1980) és una periodista catalana.
Es va llicenciar en comunicació audiovisual a la URL i va estudiar història a la UB. L'any 2001 es va incorporar a l'equip del nou informatiu per a nens Info-K, on començaria la seva emissió, aquell mateix any, al K3 (actualment el SX3) un dels canals de la Televisió de Catalunya. Després de treballar-hi com a redactora, reportera i finalment com a editora, l'11 de gener de 2016 va estrenar-se també com a presentadora del programa en substitució de Jordi Gil. Amb ella com a presentadora el programa va guanyar el Premi Zapping al millor programa informatiu el 2017 i el 2020 era el programa més vist a TV3 a la carta. Durant els mesos de març i maig de 2020, coincidint amb el confinament forçat per la pandèmia de COVID-19, el programa Info-K va ser el més vist a través de la web de TV3.
El 10 de març de 2020 va presentar a TV3 l'especial informatiu Volem saber, sobre el virus COVID-19 i l'episodi d'epidèmia per coronavirus que estava tenint lloc aleshores. El programa va ser líder d'audiència, amb un 26,7% de share i uns 622.000 espectadors.
El 2021 fou nomenada cap del departament d’infantils de TV3 amb l’encàrrec de renovar del tot el Super3, i va dirigir la creació de SX3, la nova proposta infantil de la cadena.

## Referències

* ↑ «Servera: “Els nens d'avui en dia conviuen en la diversitat i veuen que no se li ha de tenir por”». [Consulta: 10 maig 2020].
* ↑ Gutiérrez, Àlex «Laia Servera: “La gent es faria creus de com els nens s'interessen per l'actualitat”». Ara, 21-01-2016.
* ↑ Busquets, Gemma «‘Info K' compleix 10 anys». El Punt Avui, 15-04-2011.
* ↑ «L'editora de l'"Info K" parla dels 2.500 programes». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 01-10-2014.
* ↑ «Laia Servera assumeix la presentació de l”Info K’, que avança mitja hora el seu horari d'emissió». Vilaweb, 08-01-2016. Arxivat de l'original el 2017-10-24 [Consulta: 21 gener 2016]. Arxivat 2017-10-24 a Wayback Machine.
* ↑ «L'‘Info K’ es renova». Comunicació21, 08-01-2016.
* ↑ «Laia Servera: 'Sovint, als adults, ens cal un cop de puny; als infants, no'». [Consulta: 10 maig 2020].
* ↑ «Laia Servera: “Sentir-se vulnerable és interessant, almenys per créixer”», 12-04-2020. [Consulta: 10 maig 2020].
* ↑ Dios, Marisa de. «Laia Servera: «En altres països no es posa en dubte que un informatiu infantil parli de qualsevol tema»». ElPeriódico.cat, 22-08-2020. [Consulta: 24 agost 2020].
* ↑ Villanueva, Marc «TV3 explota d'audiència pel coronavirus mentre les TV ignoren Pedro Sánchez». El Nacional, 11-03-2020 [Consulta: 14 març 2020].
* ↑ «Laia Servera: "El context del nou SX3 és molt hostil, però hi deixarem la pell"». [Consulta: 8 octubre 2022].
# Laia Vidosa i Artigas

Laia Vidosa i Artigas (Sant Cugat del Vallès, 8 de gener de 1999) és una estudiant de medicina i jugadora catalana d'hoquei herba. Juga al Júnior FC i amb la selecció espanyola.

## Trajectòria

Va debutar el 4 de febrer de 2022 contra els Països Baixos a València durant la Lliga Professional 2021–2022. Formada al Junior FC, va marxar al Jolaseta de Bilbao i va tornar al club vallesà.
Vidosa va debutar amb la selecció absoluta espanyola el febrer del 2022 amb un enfrontament de dos partits contra els Països Baixos a la Pro League. Va ser una de les 60 candidates a Millor Dona Esportista de la revista Fosbury 2023.
Es va classificar per participar en les olimpíades de París 2024 amb la selecció espanyola.

## Referències

* 1 2 Martí, Joan. «"Tenim moltes possibilitats de fer història a Europa" - 16 juny 2023». [Consulta: 7 agost 2024].
* ↑ «Spain - Squads». fih.hockey. International Hockey Federation. [Consulta: 31 març 2022].
* ↑ «La Laia Vidosa debuta amb la selecció absoluta». Junior, 09-02-2022. [Consulta: 2024].
* ↑ «Laia Vidosa, candidata a Millor Dona Esportista de Fosbury 2023». [Consulta: 7 agost 2024].
* ↑ Fosbury, Redacció. «Esportistes dels Països Catalans als Jocs Olímpics de París 2024», 24-07-2024. [Consulta: 7 agost 2024].
* ↑ «Laia Vidosa» (en anglès). Jocs Olímpics de París 2024. [Consulta: 2024].
# Langur mitrat

* Per a altres significats, vegeu «Langur mitrat blanc».
El langur mitrat (Presbytis melalophos) és una espècie de primat de la família dels cercopitècids. És endèmic de Sumatra (Indonèsia). El seu hàbitat natural són els boscos secs subtropicals o tropicals.

## Referències

* ↑ Nijman, V.; Manullang, B. Presbytis melalophos. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 4 gener 2009.
# Jorge Pacheco Areco

Jorge Pacheco Areco (castellà: Jorge Alejandro Pacheco Areco) (Montevideo, 9 d'abril de 1920 - Montevideo, 29 de juliol de 1998) fou un polític i periodista uruguaià, president de la República Oriental de l'Uruguai entre el 6 de desembre de 1967 i l'1 de març de 1972.

## Biografia

Fill i net de polítics, va cursar estudis de Dret que no va finalitzar. Va ser professor de literatura i castellà i periodista del diari El Día del qual va ser director entre 1961 i 1965. Va haver de renunciar a la direcció d'aquest diari a causa del seu suport personal a la reforma constitucional anticolegialista que triomfaria en finalitzar el 1966. Així mateix, va ser diputat entre 1963 i 1967, pel Partit Colorado.
Com a membre del Partit Colorado va ser elegit vicepresident per al mandat d'Óscar Diego Gestido. Va assumir com a president després de la mort d'aquest, ocorreguda el desembre de 1967 com a conseqüència d'un atac cardíac.
Va presidir un govern força autoritari, governant en el marc de mesures promptes de seguretat, reprimint les agitacions socials i la guerrilla dels tupamaros amb duresa i arribant fins i tot a la censura de la premsa i a la prohibició d'alguns partits polítics d'esquerra. És acusat pels seus detractors d'establir les bases per al cop d'estat que tindria lloc el juny de 1973.
En el període de la dictadura va exercir diversos càrrecs com a ambaixador, a Espanya, a Suïssa i als Estats Units.
El 1980 va donar suport al projecte de reforma constitucional proposat per la dictadura, que va fracassar en les urnes al plebiscit del 30 de novembre d'aquell any. Dos anys més tard, en eleccions internes al Partit Colorado, el seu sector, la Unión Colorada y Batllista, va perdre la primacia davant la liberal Llista 15.
El 1984 va ser candidat presidencial, amb Carlos Pirán com a company de fórmula, resultant derrotat internament per Julio María Sanguinetti. La seva candidatura es va repetir el 1989, (acompanyat per Pablo Millor), que va registrar un considerable augment del nombre de vots, i el 1994, (amb Eduardo Ache), ja a un nivell purament testimonial.
Va morir el 29 de juliol de 1998 a Montevideo, a causa d'una insuficiència respiratòria.
El 2003, cinc anys després de la seva mort, el llavors president uruguaià Jorge Batlle Ibáñez va inaugurar el Centre d'Estudis Pacheco Areco, com a homenatge a la seva memòria.
Fora del sector polític, Pacheco va ser, així mateix, un destacat esportista en l'àmbit de la boxa i els aparells.

## Referències

* ↑ Article del diari espanyol El Mundo, sobre la mort de l'expresident uruguaià Jorge Pacheco Areco. Publicat el 1998
* ↑ Article del diari uruguaià El País Arxivat 2007-11-17 a Wayback Machine.. Publicat el 2003
* ↑ «Biografia de Pacheco Areco». Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 11 juliol 2007].

## Enllaços externs

* Presidència de l'Uruguai Arxivat 2011-02-24 a Wayback Machine. (castellà)

## Vegeu també

* Eleccions generals de l'Uruguai de 1958.
* Unión Nacional Reeleccionista.
# Josep Olivella i Astals

Josep Olivella i Astals (Sabadell, 24 de desembre de 1896 - 22 d'octubre de 1981) fou un músic, compositor i mestre de música català.

## Biografia

Va rebre les primeres lliçons de solfeig a l'escolania de la parròquia de la Puríssima, amb Àngel Rodamilans. Més endavant entrà a l'Escola Municipal de Música –on fou deixeble de Josep Masllovet– i a l'Orfeó de Sabadell, del qual arribà a ser subdirector i mestre auxiliar. Va ser director de diverses corals (La Industrial, El Vallès, El Ciervo, Centre Sabadellès Gelats, Societat Coral Glòria Sentmenatenca, la Nova Estrella, El Lliri, l'Aliança de Ripollet) i un dels gestors de l'Agrupació Lírica Sabadellenca, i va compondre sardanes i peces per a coral. Va fundar diversos conjunts musicals, un que amenitzava les sessions de cinema al Teatre Cervantes i un altre –l'Orquestrina Mickey's– que actuava al ball dels diumenges al Casinet. El 1961 va rebre la Medalla al Mèrit Claverià, atorgada per la Federació de Cors de Clavé per la seva tasca de promoció de l'obra claveriana.
Josep Olivella inicià una nissaga amb una estreta relació amb la música, començant pel seu fill, Francesc Olivella i Company –director de les corals L'Estrella Daurada, Talia i Orfeó de Sabadell–, nets i besnets. El 18 d'abril de 1983 Sabadell li dedicà una plaça al barri de la Creu Alta.

## Referències

* 1 2 3 Nomenclàtor. «Plaça del Mestre Olivella». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 22 octubre 2014].
# Juan Antonio Belmonte Prados

Juan Antonio Belmonte Prados (Barcelona, 22 de febrer de 1936) va ser un ciclista català, que fou professional entre 1959 i 1963. De la seva carrera destaca sobretot la victòria al Campionat Basco-navarrès de muntanya de 1962.

## Palmarès

* 1959
** 1r al Trofeu Mossen Borràs
** 1r a la Llagosta
* 1962
** 1r al Campionat Basco-navarrès de muntanya

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1961. Abandona

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Jorge Luis Fernández Pérez

Jorge Luis Fernández Pérez, més conegut com a Tubo Fernández, (Buenos Aires, 8 de març de 1959) és un exfutbolista argentí, que ocupava la posició de porter.

## Trajectòria

Al seu país va començar a destacar a les files de Vélez Sarsfield, el 1982. Hi roman quatre temporades i després passa pel Cipolletti i per Ferro Carril Oeste abans de retornar a Vélez Sarsfield el 1988.
En busca d'oportunitats, el 1989 recala a l'Albacete Balompié, per aquella època a Segona Divisió B. L'any següent fitxa pel Reial Múrcia, de Segona Divisió, on disputa 38 partits, i la temporada 91/92, a la UE Lleida, equip amb el qual arriba a marcar fins a cinc gols.
El 1992 fitxa pel Cadis CF, amb qui debuta a la primera divisió espanyola. Amb els andalusos juga 23 partits de la campanya 92/93, en la qual el Cádiz baixa a Segona. La temporada 93/94, seria suplent a l'equip gadità. Abans de retirar-se, també milita als modestos Águilas CF, Cartagena i Olímpico Totana.
Després de retirar-se, ha seguit vinculat al món del futbol com a entrenador de porters, tot formant part d'equips esportius de l'Albacete Balompié, Reial Múrcia o Ciudad de Murcia, entre d'altres.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador