OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Matriu de correlació creuada

La matriu de correlació creuada de dos vectors aleatoris és una matriu que conté com a elements les correlacions creuades de tots els parells d'elements dels vectors aleatoris. La matriu de correlació creuada s'utilitza en diversos algorismes de processament de senyals digitals.
Per a dos vectors aleatoris $\mathbf {X} =(X_{1},\ldots ,X_{m})^{\rm {T}}$ i $\mathbf {Y} =(Y_{1},\ldots ,Y_{n})^{\rm {T}}$, cadascun dels quals conté elements aleatoris el valor esperat i la variància dels quals existeixen, la matriu de correlació creuada de $\mathbf {X}$ i $\mathbf {Y}$ es defineix per $^{:p.337}$
i té unes dimensions $m\times n$. Escrit per components:
$\operatorname {R} _{\mathbf {X} \mathbf {Y} }={\begin{bmatrix}\operatorname {E} [X_{1}Y_{1}]&\operatorname {E} [X_{1}Y_{2}]&\cdots &\operatorname {E} [X_{1}Y_{n}]\\\\\operatorname {E} [X_{2}Y_{1}]&\operatorname {E} [X_{2}Y_{2}]&\cdots &\operatorname {E} [X_{2}Y_{n}]\\\\\vdots &\vdots &\ddots &\vdots \\\\\operatorname {E} [X_{m}Y_{1}]&\operatorname {E} [X_{m}Y_{2}]&\cdots &\operatorname {E} [X_{m}Y_{n}]\\\\\end{bmatrix}}$
Els vectors aleatoris $\mathbf {X}$ i $\mathbf {Y}$ no cal que tinguin la mateixa dimensió, i també poden ser un valor escalar.
Exemple:
Per exemple, si $\mathbf {X} =\left(X_{1},X_{2},X_{3}\right)^{\rm {T}}$ i $\mathbf {Y} =\left(Y_{1},Y_{2}\right)^{\rm {T}}$ són vectors aleatoris, llavors $\operatorname {R} _{\mathbf {X} \mathbf {Y} }$ és una matriu $3\times 2$ on $(i,j)$ representa $\operatorname {E} [X_{i}Y_{j}]$.

## Referències

* ↑ Team, Wallstreetmojo Editorial. «Correlation Matrix» (en eanglès). https://www.wallstreetmojo.com,+30-08-2022.+[Consulta: 25 novembre 2022].
* ↑ Gubner, John A. Probability and Random Processes for Electrical and Computer Engineers. Cambridge University Press, 2006. ISBN 978-0-521-86470-1.
* ↑ shoppermotion. «Cross-selling analytics: discovering the Correlation Matrix • Shoppermotion» (en anglès). https://shoppermotion.com,+03-07-2018.+[Consulta: 25 novembre 2022].
# Jordi Jané i Carbó

Jordi Jané i Carbó (Sabadell, 1944) és un escriptor, traductor i professor universitari català.
Catedràtic de Filologia Alemanya de la Universitat Rovira i Virgili a Tarragona, les seves principals línies d'investigació són la literatura alemanya moderna i contemporània, i les relacions literàries hispano-alemanyes. És autor de diverses monografies, entre les quals destaquen Recepción de la Revolución Francesa: literatura jacobina alemana (1989) que és fruit de la seva tesi doctoral, Literatura alemanya moderna (1997) i Heinrich Heine 1797-1856 (2011). També ha publicat nombrosos articles i contribucions sobre autors d’expressió alemanya plenament canònics com ara Goethe, Schiller, Heinrich von Kleist, Heinrich Heine i Rilke, entre d‘altres.
Entre les seves publicacions destaquen Denk modelle. Akten des Achten Spanisch-Österreichischen Symposions (2000), com a editor, Ihr mögt mich benutzen. Goethe: usos y abusos (2004), editat conjuntament amb Marisa Siguán, Deutsch-spanische Zwischenwelten – NeueHorizonte für die spanische Germanistik zu Beginn des 21. Jahrhunderts (2005), escrit conjuntament amb Macià Riutort i Evolución estética de Hugo von Hofmannsthal (2005).
Com a traductor, ha treballat en traduccions al català i al castellà de diverses obres de poetes, novel·listes i dramaturgs alemanys. Entre les que ha traduït al català es troben La fira de Plundersweilern, una comèdia de titelles de Goethe, amb notes erudites del traductor, Max i Mòritz, obra de l'humorista del segle XIX Wilhelm Busch, i l'antologia de textos Entre l’ahir i el demà, de Kurt Tucholsky, escriptor alemany compromès amb l’antimilitarisme a l'època nazi, on reflexiona sobre la naturalesa humana i tot allò que podia condicionar la vida d'un ciutadà alemany en el període d’entreguerres. Entre les que ha traduït al castellà es troben obres de Heinrich Heine, com Alemania. Un cuento de invierno (1982), de Gotthold Ephraim Lessing, Minna von Barnhelm, (1979) i Emilia Galotti (1998), d'E.T.A. Hoffmann, Sor Monika (1986), i de Kurt Tucholsky, (El palacio de Gripsholm (1994) i Entre el ayer y el mañana (2003), i d'Elfriede Jelinek, Las amantes (2004), i Obsesión (2007).

## Referències

* 1 2 Ugarte, Xus «Jané i Carbó, Jordi (Sabadell, 1944)». Visat, revista digital de literatura i traducció del PEN Català. PEN Català [Consulta: 19 desembre 2020].
* ↑ «Editen una miscel·lània en homenatge al germanista Jordi Jané Carbó Jordi Jané». UB, 24-05-2012. [Consulta: 20 desembre 2020].
* ↑ «Carbó, Jordi Jané». UCLM. Arxivat de l'original el 11 de novembre 2018. [Consulta: 20 desembre 2020].
* ↑ «Jordi Jané Carbó». Dialnet. [Consulta: 20 desembre 2020].
* ↑ Hagedorn, Hans Christian; Jané Carbó, Jordi; Magallanes Latas, Fernando et al. «Dr. Jordi Jané Carbó». A: Universidad de Castilla La Mancha. Don Quijote, cosmopolita: nuevos estudios sobre la recepción internacional de la novela cervantina, 2009, p. 463–464. ISBN 978-84-8427-657-9 [Consulta: 20 desembre 2020].
# Witold Plutecki

Witold Plutecki (Gliwice, 8 d'octubre de 1956) va ser un ciclista polonès. Sempre competí com amateur. Va guanyar una medalla d'argent al Campionat del Món de Contrarellotge per equips de 1979. Va participar en una edició dels Jocs Olímpics.

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Hugo Junkers

Hugo Junkers (Rheydt, 3 de febrer de 1859 - Gauting, 3 de febrer de 1935) va ser un enginyer alemany, pioner en la construcció aeronàutica. El 1895 va fundar Junkers & Co.

## Biografia

Després dels seus estudis a les universitats de Berlín, Karlsruhe i Aix-la-Chapelle, va col·laborar amb Wilhelm von Oechelhauser, director de la Continental-Gasgesellschaft de Dessau, en el disseny d'un motor destinat als alts forns de Hörde (Forges Phoenix) a Dortmund per a un generador de tipus dinamo. Junkers va dissenyar un motor de pistons oposats de dos temps, alimentat amb gas d'alt forn, lliurat el 1896 i desenvolupant una potència de 220 cavalls.
Junkers va desenvolupar la idea. Amb el suport de von Oechelhauser, va fundar un institut de recerca per a motors de gas, i va dissenyar sobre el principi dels pistons en oposició, els motors de gasolina, després els motors dièsel estacionaris i vehicles amb molt baix consum. Això li va permetre finançar posteriorment els seus altres treballs de recerca.
Els resultats de les proves realitzades al seu propi túnel de vent el van portar a fer avions al voltant d'estructures metàl·liques, substituint qualsevol altre material. Va construir els anys 1914 - 1915 el primer avió totalment metàl·lic del món, el Junkers J 1. Després de la Primera Guerra Mundial, va construir el Junkers F.13, el primer avió de transport comercial totalment metàl·lic. Aquest avió es pot considerar com el prototip de tots els que van seguir fins al Ju 52 que van conèixer un immens èxit tant en els seus usos civils com militars. Molts dels ferits deuen la seva salvació a la seva ràpida evacuació per part d'aquella que afectuosament anomenaven tia Ju (pronunciada 'tu') perquè, igual que els vaixells en anglès, la majoria dels avions són femenins en alemany.
Per tal d'aconseguir revestiments d'ala i fuselatges lleugers i rígids, va fer un gran ús del procés de xapa ondulada, relativament poc penalitzat a baixes velocitats des del punt de vista aerodinàmic. Aquest procés també va ser utilitzat en automòbils per Citroën amb el 2CV i la furgoneta tipus H, així com per als edificis de construcció ràpida de l'arquitecte Jean Prouvé.
La seva recerca pionera en aerodinàmica també va cridar l'atenció de Manfred Curry, un campió de regates de vela múltiple que va utilitzar els túnels de vent de Göttingen i Dessau per perfeccionar les instal·lacions i les veles dels iots de regata (el funcionament d'una ala d'avió i d'un veler es basa en principis molt semblants).
Ja el 1933, però, Hugo Junkers havia estat desposseït de la seva fàbrica pel poder nacionalsocialista i s'havia retirat a Garmisch-Partenkirchen.

## Referències

* ↑ Stefan Zima. Ungewöhnlische Motoren (en alemany). Vogel Communications Group GmbH, 2010, p. 122. ISBN 978-3-8343-3140-3.
* ↑ «Sein Leben» (en alemany). [Consulta: 25 maig 2022].
* ↑ Byers, Richard. «An Unhappy Marriage: The Junkers-Fokker Merger» p. 12. British Columbia: University of the Fraser Valley, 2008. [Consulta: 26 desembre 2013].
# La Antigua

La Antigua és un municipi de la província de Lleó, enclavat en la comarca natural del Páramo Leonés. Està compost per cinc nuclis de població:
* La Antigua,
* Audanzas del Valle,
* Cazanuecos,
* Grajal de Ribera,
* Ribera de la Polvorosa.
És un municipi agrícola i compta amb una indústria conservera de peix, principalment salmó fumat; anomenada La Balinesa; construïda a l'antic molí de La Antigua.
Les festes se celebren el dia 8 de setembre en honor de la Nativitat de Maria.

## Referències

* ↑ «Provincia de León (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 març 2021].
# Jair da Rosa Pinto

Jair da Rosa Pinto, o simplement anomenat Jair, (Quatis, Rio de Janeiro, 21 de març de 1921 - Rio de Janeiro, 28 de juliol de 2005) fou un futbolista brasiler dels anys 40 i 50.

## Trajectòria

Jugava a la posició de centrecampista o extrem esquerre. El seu primer club fou el Madureira de Rio el 1938. Dos anys més tard, el 5 de març de 1940 debutà amb la selecció brasilera en un partit davant Argentina, on aquests guanyaren per 6 a 1. Jair marcà el gol brasiler. També defensà els colors de Vasco da Gama i Flamengo. L'any 1944 en un partit davant Uruguai disputat a São Paulo marcà un hat-trick. La selecció uruguaiana se li donà bé, ja que li marcà dos gols més l'any 1946 i repetí dos nous gols el 1949. Aquest any es proclamà campió de la Copa Amèrica de futbol en derrotar Paraguai a la final per 7 a 0 (amb dos nous gols de Jair). En total marcà 24 gols amb la selecció en 49 partits.
L'any 1950 destacà a la Copa del Món de Futbol de 1950, celebrada al Brasil. Juntament amb Zizinho i Ademir, portà al Brasil a la final del campionat, que va perdre davant Uruguai.
Jair es traslladà a São Paulo i allí defensà els colors de diversos clubs: Palmeiras, Santos FC, São Paulo FC i Ponte Preta. Allí tingué bones actuacions i es proclamà campió de l'estat diversos cops. Es retirà l'any 1963, a l'edat de 42 anys.
Jair també fou entrenador. Dirigí nombrosos clubs com Santos, Palmeiras i Madureira.

## Clubs

* 1938-1942 - Madureira
* 1943-1946 - Vasco da Gama
* 1947-1949 - Flamengo
* 1949-1955 - Palmeiras
* 1956-1960 - Santos FC
* 1961-1961 - São Paulo FC
* 1962-1963 - Ponte Preta

## Palmarès
### Clubs

* Campionat carioca 1945
* Campionat paulista 1950, 1956, 1958, 1960
* Torneig Rio-São Paulo 1951, 1959
* Copa Rio 1951

### Selecció

* Copa del Món de Futbol de 1950 - Finalista
* Copa Amèrica de 1949 - Campió

## Referències

* ↑ Jair da Rosa Pinto
* ↑ «Todos os brasileiros - 1950» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ Jair da Rosa Pinto Fitxa i estadístiques a la FIFA
# Banner Elk

Banner Elk és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 811 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Banner Elk tenia 811 habitants, 215 habitatges i 124 famílies. La densitat de població era de 263,1 habitants per km².
Dels 215 habitatges en un 23,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,5% hi vivien parelles casades, en un 8,4% dones solteres, i en un 42,3% no eren unitats familiars. En el 30,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,13 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,65.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 10,7% tenia menys de 18 anys, un 47,8% entre 18 i 24, un 16,8% entre 25 i 44, un 14,9% de 45 a 60 i un 9,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 22 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.750 $ i la renda mediana per família de 41.964 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.250 $ mentre que les dones 23.036 $. La renda per capita de la població era de 12.725 $. Entorn del 13,5% de les famílies i el 18,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Banner Elk». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Banner Elk». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Henry Norris Russell

Henry Norris Russell (Oyster Bay, 25 d'octubre de 1877 - Princeton, 18 de febrer de 1957) fou un astrònom americà. Estudià a la Universitat de Princeton, d'on esdevingué professor d'astronomia en el 1905 i després director de l'observatori en el 1911. Amb Ejnar Hertzsprung, encara que treballant de forma independent, desenvolupà el diagrama de Hertzsprung-Russell (devers 1910).
Fou guardonat en el 1925 amb el premi Rumford pels seus treballs sobre la radiació estel·lar.

## Distincions honorífiques
### Recompenses

* Medalla d'or de la Royal Astronomical Society (1921)
* Medalla Henry Draper (1922)
* Medalla Bruce (1925)
* Premi Rumford (1925)
* Medalla Franklin (1934)

### Epònims

* Plaça de Professor Henry Norris Russell de la American Astronomical Society
* Crater Russell a la Lluna
* Crater a Mart
* Asteroide 1762 Russell
# Microgobius crocatus

Microgobius crocatus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba al Pacífic oriental central.

## Referències

* ↑ Poey F. 1876. Enumeratio piscium cubensium (Parte Segunda). An. Soc. Esp. Hist. Nat. Madrid v. 5. 131-176 (3 maig) 177-218 (4 Oct.).
* ↑ «Microgobius crocatus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Birdsong, R.S., 1981. A review of the gobiid fish genus Microgobius Poey., Bull. Mar. Sci., 31(2):267-306.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Hoese, D.F. 1995 Gobiidae. Gobios, chanquetes y guasetas. p. 1129-1135. A W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para Identification de Especies para los Fines de la Pesca. Pacifico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma, Itàlia.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Josep Deloncle

Josep Deloncle (Perpinyà, 1913 - Perpinyà, 22 de maig de 1990) fou un folklorista, activista cultural i polític nord-català.

## Biografia

El 1945 va reprendre el negoci de la farmàcia de la seva família, situada al barri de Sant Jaume, però es va interessar pel folklore del Rosselló quan el 1950 va trobar uns goigs en la sagristia d'una església de muntanya. Això el va dur a impulsar la processó de la Sanch del Divendres Sant i el 1959 organitzà les protestes populars contra la celebració del tricentenari del Tractat dels Pirineus.
El 1963 fundà al Castellet de Perpinyà la Casa Pairal, que des del 2010 es diu Casa Pairal Josep Deloncle, de la que el conservador n'és el seu fill Jaume Deloncle.
Va participar activament en els diversos moviments catalanistes com Germanor, Grup Rossellonès d'Estudis Catalans, Orfeó Català i la Federació Sardanista del Rosselló i el 1976-1977 participà en el Congrés de Cultura Catalana, del que n'ha estat membre de la comissió permanent. El 1969 va donar suport l'alcalde Paul Alduy quan reclamava un estatut especial per al Rosselló a la Sala Aragó del consistori de Perpinyà. El 1972 participà en la creació del Socors Català, oferint la seva pròpia casa a refugiats catalans del Sud, i en la creació de l'Acció Regionalista Catalana amb Gilbert Grau.
El 1981 fou elegit president de l'associació Unió per una Regió Catalana, el 1984 rebé la Creu de Sant Jordi, el 1985 el Premi d'Actuació Cívica i el 1988 la Medalla del Mèrit Diocesà.

## Obres

* Goigs del Rosselló (1951)
* Les arrels catalanes del Rosselló (1975)

## Referències

* 1 2 3 4 «Josep Deloncle». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Discurs del 15 d'octubre de 2010 Arxivat 2015-04-06 a Wayback Machine. de Joan-Pere Pujol
* ↑ «Museu Català de les Arts i Tradicions Populars de Perpinyà». PerpignanTourisme.com. Arxivat de l'original el 2015-03-24. [Consulta: 13 maig 2022].
* ↑ «Es continuarà dient Casa Pairal Josep Deloncle». ElPuntAvui.cat, 24-02-2010. [Consulta: 23 maig 2022].
* ↑ «Decret 342/1984, de 16 de novembre, de concessió de la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya». DOGC.Gencat.cat. [Consulta: 23 maig 2022].
* ↑ «Premis d'Actuació Cívica - Josep Deloncle». FundacióCarulla.cat. Arxivat de l'original el 2018-04-30. [Consulta: 23 maig 2022].
# Philidor

«Philidor» té aquests significats:
** Michel Danican Philidor I el vell (1580–1651)
** Michel Danican Philidor II el jove (c. 1610–1659)
** Jean Danican Philidor (c. 1610–1679), pare de la següent generació
** André Danican Philidor I (dit l'ainé) (c. 1647–1730), fill de Jean
** Jacques Danican Philidor (dit le cadet) (1657–1708), fill de Jean
** Pierre Danican Philidor (1681–1731), fill de Jacques
** François Danican Philidor (? - ?), fill d'André I i germà d'Anne i Michel III.
** Anne Danican Philidor (1681–1728), fill d'André
** Michel Danican Philidor III (1683–1723), fill d'André
** François-André Danican Philidor (1726–1795), fill més jove d'André, germà d'Anne i Michel III, també conegut com a André el jove, fou també un important mestre d'escacs i va donar nom als dos següents termes escaquístics:
* Escacs:
** Defensa Philidor, una obertura d'escacs
** Posició de Philidor, una posició de final
# PIT-CNT

El PIT-CNT (Plenario Intersindical de Trabajadores - Convención Nacional de Trabajadores, Plenari Intersindical de Treballadors - Convenció Nacional de Treballadors) és una central sindical de l'Uruguai. El PIT-CNT compta actualment amb més de 64 federacions sindicals, amb més de 200.000 associats, dels quals 150.000 són membres regulars.
Va ser fundat el 1964 amb el nom de Convención Nacional de Trabajadores (CNT), però es va dissoldre, i 18 membres del consell van "desaparèixer" durant la vaga general de l'any 1973. Deu anys després, el 1983, les activitats van continuar però aquest cop amb el nom de Plenario Intersindical de Trabajadores (PIT). Aquesta nova formació també va ser prohibida durant la vaga general de 1985. La unió va ser finalment restablerta amb el nom actual el març de 1985.

## Bibliografia

* ICTUR et al.,, ed (2005). Trade Unions of the World (6th ed.). Londres, Regne Unit: John Harper Publishing. ISBN 0-9543811-5-7

## Referències

* ↑ «Sindicatos aportan 10.000 dólares por mes al Pit-Cnt» (en castellà). elpais.com.uy. Arxivat de l'original el 2009-05-04. [Consulta: 6 novembre 2011].
* ↑ Gustavo González. «A 26 años del 18 de enero de 1984» (en castellà). La República (Uruguai), 14-01-2010. [Consulta: 6 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial del PIT-CNT (castellà)
* Història del moviment obrer uruguaià, Institut Cuesta Duarte Arxivat 2009-04-19 a Wayback Machine. (castellà)
# Krists Neilands

Krists Neilands (18 d'agost de 1994) és un ciclista letó, professional des del 2013. Actualment corre a les files de l'equip Israel Cycling Academy.

## Palmarès

* 2012
** 1r al Tour de la regió de Łódź i vencedor d'una etapa
* 2014
** Campió de Letònia en ruta sub-23
** Campió de Letònia en contrarellotge sub-23
* 2015
** Campió de Letònia en ruta sub-23
** Campió de Letònia en contrarellotge sub-23
** Vencedor d'una etapa del Tour de Borneo
* 2016
** Campió de Letònia en ruta sub-23
** Campió de Letònia en contrarellotge sub-23
* 2017
** Campió de Letònia en ruta
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Azerbaidjan
* 2018
** Campió de Letònia en ruta
** 1r a la Dwars door het Hageland
* 2019
** Campió de Letònia en contrarellotge
** 1r a la Volta a Hongria i vencedor de 2 etapes
** 1r al Gran Premi de Valònia

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2018. 73è de la classificació general
* 2019. 100è de la classificació general
* 2021. No surt (2a etapa)

### Resultats al Tour de França

* 2020. 85è de la classificació general
* 2022. 79è de la classificació general
* 2023. 50è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Athens (Califòrnia)

Atenes és una comunitat no incorporada a la regió del sud de Los Angeles del comtat de Los Angeles, Califòrnia, amb 9.101 persones al cens de 2000. És la seu de Los Angeles Southwest College.

## Geografia

Atenes es troba al sud de Westmont, a l'est de Hawthorne, al nord de Gardena i a l'oest del barri de Broadway-Manchester de la ciutat de Los Angeles. Limita al nord amb Imperial Highway, a l'est amb Vermont Avenue, al sud amb El Segundo Boulevard i els límits de la ciutat de Gardena i a l'oest amb South Van Ness Avenue, South Wilton Place i el límit de la ciutat de Hawthorne. Està dividit en dos per l'autopista interestatal 105 Century Freeway.
El codi postal és 90044; la comunitat es troba dins del prefix telefònic 323 i el prefix 310. Es troba a una altitud de 171 peus (52 m).

## Govern

El departament del xèrif del comtat de Los Angeles opera l'estació del sud de Los Angeles a Atens, a 1310 West Imperial Highway.

## Vegeu també

* West Athens

## Referències

* 1 2 «Athens» (en anglès). Mapping L.A..
* ↑ «South L.A.» (en anglès). Mapping L.A..
* ↑ «South Los Angeles Sheriff's Station» (en anglès). [Consulta: 21 juliol 2021].
# Heterotardígrads

Els heterotardígrads (Heterotardigrada) constitueixen una classe que inclou aquells tardígrads que presenten apèndixs cefàlics i potes amb quatre dits o urpes separades però similars a cadascuna.
L'anatomia del sistema reproductor és un tret definitori important en la diferenciació dels diferents grups de tardígrads. Els heterotardígrads tenen gonoductes que s'obren a l'exterior a través d'un gonopor preanal, en comptes d'obrir-se al recte com en l'altra classe confirmada de tardígrads, els eutardígrads (la tercera classe, els mesotardígrads, està representada per una única espècie el material de la qual va ser destruït per un terratrèmol, pel que la seva anatomia reproductora no s'ha estudiat recentment).
Alguns dels ordres d'heterotardígrads són marins, altres són terrestres, però tots els tardígrads són aquàtics en el sentit que han d'estar envoltats d'una capa d'humitat per a romandre actius, encara que poden sobreviure en estat latent, si l'hàbitat s'asseca.