OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Monument a la Sardana (Lloret de Mar)

El Monument a la Sardana és una obra del municipi de Lloret de Mar (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El monument es troba inscrit en un petit monticle el qual imita la silueta d'un cos geomètric com és el decàgon.

## Descripció

En el centre del petit monticle trobem un cos prismàtic de ciment armat, l'ornamentació del qual està estructurada en dos estrats ben diferenciats. Així en la part inferior trobem dues inscripcions: per una banda, en la part frontal de cara al mar es pot llegir el següent: "LLORET DE MAR A LA SARDANA 18/04/1971" Mentre que en la part posterior trobem un fragment del poema de Maragall que diu així: "ÉS LA DANSA SENCERA D'UN POBLE QUE ESTIMA I AVANÇA DONANT-SE LES MANS. .. I ELS POBLES DIRAN: LA SARDANA ÉS LA DANSA MÉS BELLA".
Paral·lelament acompanyen a sengles inscripcions, en aquesta part inferior, un escut de Lloret de Mar i dos escuts de Catalunya. Per la seva banda en la part superior s'han esculpit en relleu unes figures que ballen la sardana. Damunt del cos prismàtic trobem dos cossos esbelts dansant frenèticament al so captivador de la sardana. Unes figures les quals estan compostes a base de planxes de coure i bronze soldades.

## Història

L'any 1971 la vila de Lloret de Mar fou proclamada "Ciutat Pubilla de la Sardana". En commemoració a aquest fet, l'Ajuntament va decidir erigir un monument dedicat a la dansa catalana, que fou dissenyat i executat, en metall, per l'escultor gironí Domènec Fita i Molat. Aquest va néixer en el 1928 a Girona concretament en la Casa de la Caritat on va passar tota la seva infància. Aquesta institució tindrà un paper determinant en el futur de l'artista, ja que serà en aquesta institució on l'animaran a cultivar les seves aficions artístiques en vista de les figuretes de fang que espontàniament modelava.
Després la Direcció Provincial de Girona li va costejar els seus estudis artístics que de 1942 a 1944 va cursar a l'escola de Belles Arts d'Olot amb el mestre Casadevall. Posteriorment a Barcelona va acabar de perfeccionar-se en l'Escola de Belles Art de Sant Jordi. Va ser premiat en el Concurs de Sant Jordi de 1951, convocat per la Diputació Provincial de Barcelona. Poc després va obtenir una beca de l'Ajuntament de la mateixa ciutat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 «Monument a la Sardana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2014].
# Soiuz 12

Soiuz 12 (rus: Союз 12, Unió 12) va ser un vol de proves tripulat en 1973 efectuat per la Unió Soviètica de la nova nau espacial redissenyada Soiuz 7K-T que estava destinada a proveir una major seguretat a la tripulació arran de la tragèdia del Soiuz 11. El vol va marcar el retorn dels soviètics a les operacions espacials tripulades després de l'accident de 1971. La capacitat de tripulants en la càpsula va disminuir de tres a dos cosmonautes per permetre que els vestits espacials Sokol siguin usats durant el llançament, reentrada i acoblament. Va ser el primer cop que els vestits foren usats per a la reentrada des del vol del Voskhod 2.
Els cosmonautes Vassili Làzarev i Oleg Màkarov van estar dos dies a l'espai provant la nova nau.

## Tripulació

| Posició | Cosmonauta | Cosmonauta |
| Comandant | Vassili Làzarev Primer vol espacial | Vassili Làzarev Primer vol espacial |
| Enginyer de vol | Oleg Màkarov Primer vol espacial | Oleg Màkarov Primer vol espacial |

### Tripulació de reserva

| Posició | Cosmonauta | Cosmonauta |
| Comandant | Aleksei Gúbarev | Aleksei Gúbarev |
| Enginyer de vol | Gueorgui Gretxko | Gueorgui Gretxko |

### Tripulació en suport

| Posició | Cosmonauta | Cosmonauta |
| Comandant | Piotr Klimuk | Piotr Klimuk |
| Enginyer de vol | Vitali Sevastiànov | Vitali Sevastiànov |

## Paràmetres de la missió

* Massa: 6720 kg
* Perigeu: 306 km
* Apogeu: 348 km
* Inclinació: 51,0°
* Període: 91,0 min

## Referències

* ↑ Newkirk, Dennis. Almanac of Soviet Manned Space Flight. Houston, Texas: Gulf Publishing Company, 1990. ISBN 0-87201-848-2.
# Koror

Koror és la ciutat més gran i antiga capital de la República de Palau. Es troba a l'illa del mateix nom que, juntament amb altres de menors, forma l'estat de Palau anomenat també igual.
De fet, Koror és l'única ciutat de Palau. La població de la capital és d'uns 11.000 habitants i la de tot l'estat puja només a 12.700. Amb tot i això, Koror aglutina el 70% de tots els habitants de la república.
Koror és la capital econòmica de Palau i concentra, en els seus 18 km$^2$, la majoria de serveis i d'instal·lacions turístiques. Està connectada per un pont atirantat amb la veïna illa de Babeldaob, al nord-est, on hi ha l'aeroport internacional.El turisme constitueix una important font d'ingresos, i hi és especialment reputada la pràctica del submarinisme.
Koror fou la capital de Palau durant el període colonial espanyol, alemany, japonès i estado-unidenc. Durant el domini japonès fou emprada com a ciutat de vacances per a l'élit japonesa, però la majoria d'instal·lacions foren fortament bombardejades durant la Segona Guerra Mundial. Amb la independència del país el 1994, es va convertir en la seva capital fins que, el 2006, es va decidir traslladar-la a l'estat de Melekeok, a l'illa de Babeldaob, molt més extensa.
La ciutat està agermanada amb Angeles City (Filipines) i Gilroy, California (EUA).

## Referències

* ↑ «Los 35 países cuya capital no es la ciudad más poblada - Libretilla» (en castellà), 29-10-2020. [Consulta: 2 agost 2024].
* 1 2 «Koror» (en anglès). Britannica. [Consulta: 1r agost 2024].
* ↑ Hollywood, Mike. Papa Mikeý's Palau Islands Handbook (en anglès). Lincoln, Nebraska: iUniverse, 2006, p. 37. ISBN 978-0-595-82000-9.
* ↑ Reepmeyer, Christian; Clark, Geoffrey; Alexander, Dwight; Olkeriil, Ilebrang U.; Liston, Jolie; Kitalong, Ann Hillman. «Selecting cultural sites for the UNESCO World Heritage List: Recent work in the Rock Islands - Southern Lagoon area, Republic of Palau». A: Liston, Jolie; Clark, Geoffrey; Alexander, Dwight. Pacific Island Heritage: Archaeology, Identity & Community (en anglès). Australian National University Press, 2011, p. 90. ISBN 9781921862489.
* ↑ Dunnahoo, Terry. U.S. territories and freely associated states (en anglès). Nova York: Franklin Watts, 1998, p. 66. ISBN 0-531-10605-5.
* ↑ «Angeles, Davao mayors ink sisterhood pact» (en anglès). Sunstar, 24-02-2015. [Consulta: 1r agost 2024].
* ↑ «Koror» (en anglès). Gilroy Sistes Cities Association. [Consulta: 1r agost 2024].
# Vultum Dei quaerere

Vultum Dei quaerere (Buscar la Cara de Déu) és una constitució apostòlica emesa pel Papa Francesc el 22 de juliol de 2016, sobre la vida de les dones religioses contemplatives.

## Continguts

El Papa dedica un capítol per elogiar de la vocació a la vida contemplativa. Detalla 12 aspectes de la vida contemplativa per ajudar a les dones que segueixen aquesta vocació, i que concreta en "formació, oració, la paraula de Déu, els sagraments, l'Eucaristia, la Reconciliació, la vida fraternal dins comunitat, les federacions, el claustre, la feina, el silenci, els mitjans de comunicació i l'ascetisme." Conclou que les monges són necessàries pel món i per l'Església com els flotadors del viatge dels homes i dones del nostre temps".
La constitució estableix les regles noves que governen la vida de les dones contemplatives, enfasitzant la importància de la naturalesa divina centrada en la vida monàstica. També estableix les bases per la federació de les comunitats contemplatives. El Papa Francesc esmenta i modifica parcialment alguns aspectes de documents del Papa Pius XII, com Sponsa Christi, així com parts de les instruccions Inter Praeclara, publicades el 1950, i Verbi Sponsa, del 1999.

## Publicació

Durant la roda de premsa del Vaticà per presentar el document, l'Arquebisbe José Rodríguez Carballo, O.F.M., secretari de la Congregació per Instituts de Societats i Vida Consagrada de Vida Apostòlica, va remarcar que "la Mare de Déu és el principal icona de la vida contemplativa, Esposa i Mare que acull els tresors del món per tornar-los al món... per ajudar a portar a Crist al món i tocar els cors dels homes i les dones".

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Pentin, Edward «Pope Francis Issues New Apostolic Constitution on Women's Contemplative Life». National Catholic Register. EWTN News, Inc., 22-07-2016 [Consulta: 23 juliol 2016].
* ↑ «Apostolic Constitution, Vultum Dei quaerere (Seeking the Face of God), On Women's Contemplative Life». Scala News. Redemptoris International, 22-07-2016 [Consulta: 25 juliol 2016].

## Enllaços externs

* (Anglès) Text íntegre
# FCG

FCG té els següents significats:
* Federació Catalana de Golf, màxima institució reguladora del golf a Catalunya
* Federació Catalana de Gimnàstica, màxima institució reguladora de la gimnàstica a Catalunya
* Football club de Grenoble, club de rugbi a 15 de la ciutat de Grenoble (França)
* FC Groningen, club de futbol de la ciutat de Groningen (Països Baixos)
* Fundació Calouste Gulbenkian, fundació privada per al foment de l'art, amb seu a Lisboa (Portugal)
* Fujisankei Communications Group, grup empresarial japonès de mitjans de comunicació propietari, entre d'altres, de Fuji Television
# Siurell

El siurell és una peça de ceràmica tradicional de Mallorca que té una funció de lleure i com a xiulet. Estan fets generalment amb argila i blanquejats amb calç. Solen estar decorats amb pinzellades de colors. La seva mida pot variar entre els 7 i els 15 centímetres i actualment ha esdevingut una icona turística de la zona.
Es tracta d'un objecte representatiu de la ceràmica popular mallorquina. Se n'han fet de diverses tipologies, incloent els que incorporen formes antropomòrfiques o zoomòrfiques. S'han fet servir com a joguina per nens de famílies humils, tot i que durant el segle xix i principi del segle xx es van tornar a posar de moda.
El dia típic per comprar siurells és durant la romeria de Sant Marçal, celebrada el 30 de juny al santuari de Sa Cabaneta.

## Descripció

Hi ha qui pensa que ve d'una antiga joguina àrab, tot i que també hi ha formes semblants a Sardenya, Eivissa i Creta. Les formes de Creta es troben al museu d'Iràklio procedents d'unes excavacions del Palau de Cnossos.
Hi ha una altra teoria que apunta que són originaris de la cultura grega segles abans del cristianisme. El siurell generalment expressa les tradicions de l'edat del bronze. Se li ha atribuït un significat religiós a causa de coincidències i semblances amb l'arqueologia de Creta, de Xipre, de Grècia o de Sardenya.
A Segòvia hi ha figures semblants també amb xiulet, però el siurell manifesta característiques amb danses folklòriques mallorquines. Molts investigadors intenten esbrinar el veritable origen del siurell però només són hipòtesis sense arribar a cap conclusió definitiva.

## Curiositats

A Joan Miró li agradaven molt els siurells. En una entrevista, va dir:
| « | Els observo constantment. Cada figura té la seva fisonomia pròpia. Tot i que són produïts per centenars. Són molt populars. Especialment entre els nens .[...] Aviat hi haurà una festa aquí. Un festival popular amb una petita fira. Veurà vostè en venda molts petits ninots com aquests, només costen unes pessetes. Aquests ninots tenen per a mi una importància extraordinària, fixeu-vos en l'expressivitat del rostre i l'actitud | » |
| — Joan Miró. |||

## Referències

* ↑ «Xiurell» (en castellà). Ministerio de Cultura, 2011. [Consulta: 14 octubre 2011].
* ↑ Rosselló Bordoy, Guillem «Silbatos mallorquines». Al-Andalus, Jan 1, 1957, pàg. 195..
* ↑ Erben 2004: p.72

## Bibliografia

* Erben, Walter. Miró. Editorial Taschen, 1/03/2004. ISBN 978-3-8228-2358-3.

## Enllaços externs

* Web sobre siurells Arxivat 2008-05-11 a Wayback Machine.
* El siurell al web de Marratxi Arxivat 2008-07-27 a Wayback Machine.
* El siurell a Mallorca Festival (castellà)
Viccionari
# Jean-Louis Got

Jean-Louis Got (El Barcarès, 7 de juliol del 1951) va ser un jugador nord-català de rugbi a 15 que, jugant amb la U.S.A.Perpignan, quedà finalista del campionat de França el 1977 en categoria sènior, i el guanyà en categoria juvenil (el Crabos) el 1969.

## Biografia

Fill d'Albert Got, que va ser alcalde del Barcarès (Rosselló) entre 1953 i 1983, inicià la seva carrera esportiva a la natació, però posteriorment es dedicà al rugbi. Format a l'escola de la USAP de Perpinyà, del 1970 al 1981 jugà en al primer equip; el 1977 jugà la final del campionat de França, que perdé 12-4 contra el Besiers. El 1982 passà a jugar al Vichy.
En el camp ocupava la posició de tercera línia centre; feia 1,84 m i 86 kg. En la seva vida privada va ser educador esportiu i mestre monitor al Parc dels Esports de Perpinyà.

## Carrera

* 1967-1982 USAP de Perpinyà
* 1982-? Racing club Vichy rugby

### Palmarès

* Campió de França Crabos 1968-69
* Finalista del campionat de França 1977

## Bibliografia

* Gilles Navarro, J. Michel Canet, Marc Tournaire USAP 100 ans de passion Canet de Rosselló: Trabucaire, 2001 (Yves Brunet i Jean-Louis Got expliquen la temporada 1975)

## Enllaços externs

* Fitxa a la plana dels històrics de la USAP (francès)
* Fitxa a la plana dels històrics del Vichy Arxivat 2013-11-05 a Wayback Machine. (francès)
# Ginebres

Ginebres és una masia situada al municipi de Navès, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya (2003), pàg. 583.
Viccionari
# Sidra Bazar

Sidra Bazar fou un estat tributari protegit de l'agència de Mahi Kantha a la presidència de Bombai. Estava format per un sol poble, amb 1.683 habitants el 1901. Els seus ingressos eren de 5.620 rúpies. Estava exempt de tributació.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Kathleen Booth

Kathleen Booth (Stourbridge, 9 de juliol de 1922 - Sooke, 29 de setembre de 2022), de soltera Kathleen Britten, va ser una matemàtica britànica dedicada amb el seu marit al desenvolupament d'ordinadors.
Kathleen Britten es va graduar en matemàtiques el 1942 al Royal Holloway College i, a continuació es va incorporar. com oficial de recerca a la Royal Air Force fins que es va acabar la Segona Guerra Mundial. El 1946 es va incorporar al Birkbeck College per treballar en el projecte de desenvolupament d'ordinadors genèrics que dirigia Andrew Donald Booth, amb qui es casaria el 1950, al mateix temps que obtenia el doctorat a la universitat de Londres. Mentre ell dissenyava l'aritmètica del control dels relés d'alta velocitat "siemens", ella desenvolupava els programes per dirigir aquests artefactes. El 1947 havien estat un semestre a Princeton estudiant l'arquitectura de von Neumann per aplicar-la al seu projecte, i Kathleen ja havia desenvolupat un programa que seria el primer llenguatge d'assemblador.
El 1961, cansats delpoc reconeixement que tenien a Birkbeck, van dimitir tots dos i se'n van anar al Canadà on van ser professors de la universitat de Saskatchewan (1962-1972) i de la universitat Lakehead (1972-1978), fions que es van retirar a l'illa de Vancouver el 1978, per explotar el seu propi negoci d'assessorament informàtic.
Kathleen Booth va morir el 2022 amb cent anys d'edat complerts.

## Referències

* ↑ Baker, 2019, p. 1.
* ↑ Bourke, 2022, p. 459.
* ↑ Johnson, 2010, p. 28.
* ↑ Rubio Jiménez, 2022, p. Cap. 4.
* ↑ Baker i Marsh, 2020, p. 63.

## Bibliografia

* Baker, Nina; Marsh, Carol «The Untold Stories of Some Amazing Women in Computing» (en anglès). IEEE History of Electrotechnology Conference, 2020, pàg. 61-64. DOI: 10.1109/HISTELCON47851.2019.9040024.
* Bourke, Joanna. Birkbeck: 200 Years of Radical Learning for Working People (en anglès). Oxford University Press, 2022. ISBN 978-0-19-284663-1.
* Johnson, Roger G. «Andrew D. Booth - Britain's Othe "Fourth Man"». A: Arthur Tatnall (ed.). History of Computing: Learning from the Past (en anglès). Springer, 2010. ISBN 978-3-642-15198-9.
* Rubio Jiménez, Manuel Ángel. Historia de los Lenguajes de Programación: Años 1940-1959 (en castellà). Altenwald Books, 2022. ISBN 978-84-945523-3-5.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Kathleen Booth» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Baker, Nina C. «39: KATHLEEN BOOTH» (en anglès). Magnificent Women, 2019. [Consulta: 25 març 2023].
* Cassel, David. «Kathleen Booth, Creator of the First Assembly Language» (en anglès). The New Stack, 2022. [Consulta: 25 març 2023].
* Dufresne, Steven. «Kathleen Booth: Assembling early computers while inventing Assembly» (en anglès). Hackaday, 2018. [Consulta: 25 març 2023].
* «Kathleen Booth» (en anglès). Centre for Computing History, 2022. [Consulta: 25 març 2023].
# Pastís (licor)

El pastís és un licor d'anís occità que es beu a França fred i dissolt en aigua, típicament a l'aperitiu. El contingut alcohòlic del licor ronda els 40°-45°, però mesclat amb aigua queda en uns 7°. N'existeixen versions sense alcohol.
Encara que avui en dia es consumeix a tot l'estat francès, es considera típic de l'Occitània oriental, especialment de Marsella i Provença, on és considerat, com la petanca, un símbol de l'estil de vida de la regió.
A Catalunya del Nord també es denomina fil (si bé aquest mot abans designava l'absenta).

## Origen

La paraula francesa pastis prové de l'occità pastís, que significa pasta o mescla; i també, com en altres llengües llatines, avorrició, situació desagradable o confusa (pastitx).
Quan a França va ser prohibida l'absenta el 1916, els seus majors productors (Pernod i Ricard, que després es van fusionar en una sola empresa, Pernod-Ricard) van haver de reformular la recepta reduint-ne el contingut d'alcohol i, per compensar que fos més fluixa, van afegir-hi anís i sucre. Des de llavors la recepta ha canviat considerablement.

## Fabricació

La fabricació és la típica d'una beguda destil·lada a partir d'etanol. En aquest procés s'addiciona a l'alcohol i es maceren en aquestes herbes i flors, després d'aquest compostatge s'obté un licor al qual se li agrega novament l'anís. A Barcelona es pot prendre pastís "fet a casa" al Bar Pastís, un establiment d'estètica francesa.

## Consumició

El pastís es beu usualment diluït amb aigua en una proporció estàndard de cinc volums d'aigua per un de pastís. Es tracta d'un licor transparent que, amb l'aigua, forma una dissolució col·loidal (alguns dels seus components no són solubles en aigua i això fa que es facin microcoàguls no apreciables a simple vista) que es manifesta en què veiem una barreja opaca i d'un color groguenc.
A França és habitual afegir-hi, a més d'aigua, xarops dolços. Els més comuns tenen fins i tot un nom i es diuen perroquet (lloro), quan és verd, amb xarop de menta; tomate (tomàquet), quan és vermell, amb xarop de magrana; i mauresque (moro) quan s'afegeix xarop d'orxata.

## Altres licors d'anís mediterranis

Al món, i en particular a la Mediterrània, hi ha molts licors, blancs o no, a base d'anís, que es beuen sols o amb aigua. Per exemple, alguns dels més coneguts són:
* Anís i en particular, a Espanya, per exemple, l'Anís del Mono, que es beu sol com a digestiu o al cafè.
* Cassalla, un destil·lat d'anís típic del País Valencià.
* Chinchón, un licor d'anís típic de Madrid.
* Àrac, a l'est de la Mediterrània, es beu amb aigua i gel.
* Ouzo, un licor grec a base d'anís, regalèssia i raïm.
* Patxaran, beguda basca d'anís amb aranyons, que es beu sol.
* Sambuca a Itàlia, que es beu sola, amb aigua o amb el cafè.
* Raki a Turquia, que es beu dissolt en aigua, obtenint-se una beguda blanca i opaca.
Viccionari
# Eutropi (metge)

Eutropi (en llatí Eutropius, en grec Εὐτρόπιος) va ser un metge grec que va viure probablement entre els segles III i IV, ja que és mencionat juntament amb Juli Ausoni per Marcel Empíric com un dels seus predecessors. Va escriure una obra sobre temes mèdics de la que en parla Empíric, però no es conserva.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 127.
# Severomorsk

Severomorsk (en rus Североморск) és una ciutat tancada de l'óblast de Múrmansk, a Rússia. És la principal base naval de la Flota del Nord de la marina militar russa. Es troba a 25 km al nord de Múrmansk, a la vora oriental del fiord de Múrmansk.
A finals del segle xix s'hi establí una primera vila amb el nom de Vaienga, la qual accedí a l'estatus d'entitat urbana el 1948 i al de ciutat el 1951, quan prengué el nom actual.

## Ciutats agermanades

* Tervola, Finlàndia
* Kemi, Finlàndia
* Sør-Varanger, Noruega

## Referències

* ↑ Distàncies a vol d'ocell o distàncies ortodròmiques.

## Enllaços externs

* Informació sobre Severomorsk (en rus)
* Lloc web de Severomorsk Arxivat 2006-01-08 a Wayback Machine.
* Mapes topogràfics Arxivat 2008-10-29 a Wayback Machine.
# Ginebrell (Vilamolat de Mur)

Ginebrell és un indret i partida del terme municipal de Castell de Mur, dins de l'antic terme de Mur, al Pallars Jussà, en terres de Vilamolat de Mur.
És a ponent de Vilamolat de Mur, al vessant oriental del Serrat de Purredó. Casa Ginebrell i la torre medieval anomenada Torre Ginebrell centren aquest paratge.
És una partida constituïda per camps de conreu, la major part encara en ús.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Fortalesa

* Per a altres significats, vegeu «fortitud».
Una fortalesa (o fortalea) és un tipus de fortificació de caràcter permanent dissenyada per a defensar en temps de guerra i com a base militar. El terme es deriva del llatí fortis ("fort") igual que fortificació.
A diferència d'altres fortificacions que complementen les funcions d'una construcció (castells com a protecció de la residència feudal, o esglésies fortificades per tenir un lloc d'abric de la comunitat), les fortaleses tenen una marcada funció militar al servir com a base permanent d'un destacament militar.
D'altra banda, quan hom parla de fortalesa s'entén com un lloc inexpugnable i inaccessible amb la tecnologia militar del moment. Això fa que un castrum romà, o un castell medieval foren considerats fortaleses en el seu temps i perdessin aquesta consideració quan la tecnologia militar evoluciona.

## Vegeu també

* Mètode Vauban
* Bastió o baluard
* Castell japonès
* Ciutadella
* Lladronera
* Torre de guaita o talaia

## Referències

* ↑ «fortalea», Diccionari normatiu valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua
* ↑ «Fortalesa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Diccionario de Arte I (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.237. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 30 novembre 2014].

## Enllaços externs

* «El Patrimoni Monumental Militar de Catalunya». Fundació privada cultural les fortaleses catalanes. Arxivat de l'original el 2014-03-11. [Consulta: 11 març 2014].
Viccionari
# Sincel·le

Sincel·le (llatí: syncellus, grec antic: συγκέλλος) era un títol eclesiàstic que portaren diversos escriptors romans d'Orient. El sincel era el confident i company del patriarca i generalment destinat a ser el seu successor.
Entre els sincels més destacats:
* Demetri Sincel·le, arquebisbe de Cízic al segle xi.
* Elies Sincel·le, poeta.
* Jordi Sincel·le, escriptor i cronologista del segle ix.
* Miquel Sincel·le de Jerusalem, escriptor del segle ix.
* Miquel Sincel·le de Constantinoble, escriptor del segle ix.
* Esteve Sincel·le, metropolità de Nicomèdia (autor del tractat De triplici Animae Divisione)

## Notes

* ↑ La GEC, el GDLC i la Fundació Bernat Metge empren la forma «Sincel·le». L'hel·lenista Joan Alberich, en canvi, recomana transcriure la terminació grega «-λλος» com a «-l», cosa que donaria «sincel».

## Referències

* ↑ syncellus al Viccionari.
* ↑ Jordi Sincel·le a newadvent.org