OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sewall Wright

Sewall Wright (anglès: Sewall Green Wright) (Melrose, 21 de desembre de 1889 - Madison, 3 de març de 1988) va ser un genetista dels Estats Units conegut pel seu influent treball sobre la teoria evolutiva i també per l'anàlisi estadística (path analysis). Junt amb R. A. Fisher i J.B.S. Haldane, va ser un dels fundadors de la teoria de la genètica de les poblacions. Va descobrir el coeficient d'intercreuament (inbreeding coefficient) i de mètodes de computar-lo en els pedigrees. Entre d'altres va fer importants contribucions a la genètica dels mamífers i la genètica bioquímica.

## Referències

* ↑ Crow JF «Sewall Wright (1889-1988)». Genetics, Vol. 119, num. 1, 1988, pàg. 1-4. PMC: 1203328. PMID: 3294096.
* ↑ Crow JF, Dove WF. «Sewall Wright and physiological genetics.». Genetics, Vol. 15, num. 1, 1987, pàg. 1-2. PMC: 1203043. PMID: 3549442.
* ↑ Hill WG «Sewall Wright's "Systems of Mating"». Genetics, Vol. 143, num. 4, 1996, pàg. 1499-506. PMC: 1207415. PMID: 8844140.

## Bibliografia

* Ghiselin, Michael T. (1997) Metaphysics and the Origin of Species. NY: SUNY Press.
* Provine, William. Sewall Wright and Evolutionary Biology. University of Chicago Press, 1986. ISBN 0-226-68473-3.
* Wright, Sewall «The roles of mutation, inbreeding, crossbreeding and selection in evolution». Proc. 6th Int. Cong. Genet, 1, 1932, pàg. 356–366.
* Wright, Sewall. Evolution: Selected papers. University of Chicago Press, 1986. ISBN 0-226-91053-9.
* Wright, Sewall. Evolution and the Genetics of Populations: Genetics and Biometric Foundations v. 1 (Genetic & Biometric Foundations); New Edition. University of Chicago Press, 1984. ISBN 0-226-91038-5.
* Wright, Sewall. Evolution and the Genetics of Populations: Genetics and Biometric Foundations v. 2 (Theory of Gene Frequencies); New Edition. University of Chicago Press, 1984. ISBN 0-226-91039-3.
* Wright, Sewall. Evolution and the Genetics of Populations: Genetics and Biometric Foundations v. 3 (Experimental Results and Evolutionary Deductions); New Edition. University of Chicago Press, 1984. ISBN 0-226-91040-7.
* Wright, Sewall. Evolution and the Genetics of Populations: Genetics and Biometric Foundations v. 4 (Variability within and Among Natural Populations); New Edition. University of Chicago Press, 1984. ISBN 0-226-91041-5.

## Enllaços externs

* Sewall Wright: Darwin's Successor—Evolutionary Theorist Arxivat 2006-02-08 a Wayback Machine. by Edric Lescouflair and James F. Crow
* Sewall Wright Papers at the Societat Filosòfica Americana
* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Sewall Wright» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Sewall Wright al Mathematics Genealogy Project.
* Skipper Jr., Robert A. «Wright, Sewall». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 4 setembre 2020]. (anglès)
# Maniquí pàl·lid

El maniquí pàl·lid (Lonchura pallida) és un ocell de la família dels estríldids (Estrildidae).

## Hàbitat i distribució

Habita praderies i conreus de les terres baixes de Wallacea, al nord i sud de Sulawesi i algunes illes properes, i les Illes Petites de la Sonda, a Lombok, Sumbawa, Flores, Sawu, Roti, Alor, Kisar, Romang, Sermata i Babar.

## Referències

* ↑ «Maniquí pàl·lid». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Sola (Noruega)

Sola és un municipi situat al comtat de Rogaland, Noruega. Té 26,096 habitants (2016) i la seva superfície és de 68.69 km². El centre administratiu del municipi és el poble de Solakrossen.
L'aeroport de Stavanger, amb 4,501,368 passatgers l'any 2015, està situat a Sola i és el tercer aeroport més transitat de Noruega.

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 24 desembre 2016].

## Enllaços externs

* Sola - Lloc web oficial
Viccionari
# Solage

Solage (segle XIV - 1403 $^{(Gregorià)}$ (<1460)) va ser un compositor francès, actiu a la fi del segle xiv, que va compondre la major part de les peces contingudes en el Codi de Chantilly, la principal font de la música dels ars subtilior, escola de música que florí a Avinyó cap al final del segle xiv. Un dels seguidors d'aquest estil musical fou l'italià Matteo da Perugia.
No se sap res de la seva vida, més enllà del que es pot deduir dels textos de la seva pròpia música. Dedicacions i referències específiques en les seves cançons indiquen que probablement va estar a la cort reial francesa. En el seu chanson Pluseurs gens, menciona Jacqueline, el nebot de Felip, duc de Borgoña, que va néixer el 1401 i li va donar feina el 1403: aquesta és l'última referència datable en la seva música.
Estilísticament, la major part de la seva música és típica del període 1380-1390, que mostra una major atenció a la forma en una escala més gran del que prèviament havia estat en general, juntament amb l'augment de l'ús de canvis per ajudar a mantenir els cants més llarg junts. No obstant això, part de la seva música va ser molt experimental, per exemple, el fumume Fumeux fume par Funk ("Els únics fums a través del fum"), en què els cantants semblen haver-se perdut completament, el cant, cromàticament, cada vegada notes més baixes; conté un teixit vocal entre els més baixos que s'utilitzen en composicions de l'època. Amb la cançó Solage va posar en la sàtira "fumisterie" d'un grup, que es fa dir "Companyia dels fumadors" (potser el nom del fundador, un misteriós "Jean Fumeux"), que incloïa el nebot de Guillaume de Machaut. El text acusa el grup de perdre en "fum fumat en el fum" (un joc de paraules amb "parell fumee", que també sona com "pro-fum"), és a dir, "especulacions intel·lectuals plens de fum" fer "en fum seva pensaments "el meu cap fuma ") El concepte es destaca per una escriptura lambiccata, recorrent a colors inusuals per a l'època.
Només deu composicions són indubtablement atribuïbles a Solage, però altres s'atribueixen per motius estilístics. Tots els dotze estan continguts en el Codi de Chantilly i consten de 9 balades, 2 virelai i un rondo (Fumeux fume). Totes les composicions de Solage van ser gravades per Gothic Voices per a l'etiqueta Avie Records.

## Discografia

* 2004 – Zodiac. Ars nova and Ars subtilior in the Low Countries and Europe Capilla Flamenca. Eufoda 1360.
* The Early Music Consort of London/David Munrow: "The Art of Courtly Love: Late 14th Century Avant Garde". EMI LP 1973. ASD 3621. Includes "Fumeux fume" and "Helas! je voy mon cuer". També s'emet com a part d'una caixa, "The Art of Courtly Love".

## Referències

* ↑ Paul Hayward, Solage i els fumadors, "Fonts primàries medievals".

## Bibliografia

* Yolanda Plumley: "Solage", Grove Music Online ed. L. Macy (Accés el 25 de juny de 2005), (accés per subscripció)
* Richard H. Hoppin, Música medieval. Nova York, W.W. Norton & Co., 1978. ISBN 0-393-09090-6

## Enllaços externs

* https://web.archive.org/web/20051217044527/http://www.newberry.org/consort/saintsinnerprogram.html/conté una breu descripció de Fumeux fume
# Soumaila Coulibaly

Soumaila Coulibaly (Bamako, 15 d'abril de 1978) és un exfutbolista malià de la dècada de 2000.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Mali.
Pel que fa a clubs, destacà a Zamalek SC, SC Freiburg i Borussia Mönchengladbach.

## Referències

* ↑ Soumaila Coulibaly a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Soumaila Coulibaly Fitxa a Fussballdaten
* ↑ «FSV Frankfurt verstärkt sich mit Coulibaly» (en alemany). op-online.de, 09-07-2009. [Consulta: 10 abril 2011].
* ↑ «FSV Frankfurt trennt sich von Coulibaly» (en alemany). focus.de, 23-02-2010. [Consulta: 10 abril 2011].
* ↑ Soumaila Coulibaly a worldfootball.net
# Manuel Schäffler

Manuel Schäffler (Fürstenfeldbruck, Baviera, 6 de febrer de 1989) és un futbolista alemany que actualment juga de davanter al primer equip del MSV Duisburg cedit pel TSV 1860 München.

## Enllaços externs

* Perfil a msv-duisburg.de Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (alemany)
* Perfil a Transfermarkt.de (alemany)
* Estadístiques de carrera a Fussballdaten.de (alemany)
# Marcel Homs

Marcel Homs (Ceret, Vallespir, 16 de març de 1910 — 1995) fou un escultor nord-català. Va estudiar a l'École nationale supérieure des beaux-arts de París, on fou alumne de Jean Boucher. En les seves composicions de volums introdueix el color i canvia l'escultura figurativa per l'abstracte. El 1939 va obtenir el segon lloc del Prix de Rome amb Pierre Thézé, mentre que el primer lloc el va rebre René Leleu. El 1949 va tornar a la Catalunya del Nord, on amb la seva esposa Olga Homs va obrir a Perpinyà una acadèmia d'ensenyament d'arts on es van formar nombrosos joves artistes nord-catalans com Guy Leriche.
En 1959 el ministre d'afers culturals francès André Malraux li va encarregar la creació d'una Escola Nacional Superior de Belles Arts a Abidjan (Costa d'Ivori), projecte que acabarà en 1967. El seu fill Serge hi va ensenyar anatomia durant uns anys.

## Obres

* Baigneuse se coiffant : escultura de pedra, la cantonada Balloux a Lo Cròs de Canhas a Canha de Mar;
* Monument als morts de Marqueixanes: data de 1951 ; l'escultura central representa un soldat moribund, qui en els darrers instants embla veure's recolzat sobre ell, un àngel que sosté a les mans el campanar del poble natal.;
* Monument de l'entesa cordial franco-anglesa a Vernet: monument, representant dues dones lavades assegudes al costat una de l'altra, representant França amb una espasa a la seva dreta i Anglaterra amb un trident a l'esquerra, obra de Gustave Violet; després d'un deteriorament el 1942, la restauració li va ser confiada el 1950.;
* Monument a Francesc Joan Domènec Aragó à Estagell: després de la destrucció del monument de bronze durant l'ocupació alemanya el 1942, construït per Alexandre Oliva, M. Homs fou encarregat, en 1955, de fer una nova estàtua inaugurada el 31 d'agost de 1957;
* « Jeune chasseur portant une antilope sur les épaules » : escultura en bronze (h. 74 cm) prova de bronze amb patina marró de la Fonderie Susse.

## Referències

* ↑ «Marcel Homs». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Serge Homs» (en francès). sergehomssculpteur.com. Arxivat de l'original el 2018-10-30. [Consulta: 10 novembre 2018].
* ↑ «Cagnes-sur-Mer, Promenade de la Plage "Baigneuse se c...» (en francès). Arxivat de l'original el 2013-07-15. [Consulta: 10 novembre 2018].
* ↑ «Marquixanes : le Monument aux Morts» (en francès). valleedelatet.fr: Pays d'art et d'histoire "Vallée de la Tet". Arxivat de l'original el 2014-02-23. [Consulta: 10 novembre 2018].
* ↑ Derrieu Bernard. «monument de l'entente cordiale franco-anglaise» (en francès).
* ↑ «Vernet les Bains-monument de l'entente cordiale».
* ↑ «Inventaire général du patrimoine culturel : monument de Arago François».
* ↑ http://www.askart.com/askart/h/marcel_homs/marcel_homs.aspx
# Maria Àngels Filella i Castells

Maria Àngels Filella i Castells és una escriptora nascuda a Lleida i molt lligada a aquesta ciutat. Va estudiar Filosofia i Lletres a la Universitat Autònoma de Barcelona (especialitat història contemporània). Com a escriptora d'investigació i de divulgació lligada a la teologia feminista, destaquen els següents títols:
* La mirada violeta: llegint els Evangelis amb ulls de dona (Lleida: Pagès Editors 2004)
* La poma del paradís: i si Eva no se l'hagués menjat? (Lleida: Pagès Editors 2006)
En ambdós llibres fa una denúncia de les injustícies del patriarcat catòlic. En el primer rescata les dones del Nou Testament oblidades per la tradició patriarcal o presentades de manera esbiaixada per la tradició de l'Església. En el segon denuncia les contradiccions teològiques o les injustícies històriques que des de la institució eclesiàstica s'han comès.
# Marie-Claude Mattéi-Müller

Marie-Claude Mattéi-Müller (1947) és una antropòloga i etnolingüista franco-veneçolana, professora de la Universitat Central de Veneçuela.
Ha realitzat nombrosos treballs al voltant de les llengües indígenes a Veneçuela. Entre els idiomes sobre els quals ha produït obres especialitzades es troben els llengües yanomami, llengua panare, llengua mapoyo, llengua hodi i llengua yabarana.
En 2009 Mattéi-Müller va rebre junt amb Jacinto Serowe el premi nacional de Ciència i Tecnologia en Ciències Socials.

## Obra

* Mattéi-Müller, Marie-Claude; Henley, Paul; Reid, Howard. Cultural and linguistic affinities of the foraging people of North Amazonia: a new perspective (en anglès). 83, 1996, p. 3-37 (Antropológica).
* Mattéi-Müller, Marie-Claude. Diccionario ilustrado Panare-Español Español-Panare.
* Mattéi-Müller, Marie-Claude. Lengua y cultura yanomami: diccionario ilustrado yanomami-español / español-yanomami, 2007.

## Enllaços externs

* «Venezuela presenta el diccionario de lenguas de la cultura yanomami» (en castellà). Vida Universitaria. Arxivat de l'original el 2011-04-21. [Consulta: 31 juliol 2020].
* «Marie Claude Matthéi-Müller en el projecte de documentació d'idiomes indígenes de la National Science Foundation» ( PDF). Arxivat de l'original el 2011-08-13. [Consulta: 31 juliol 2020].
# Struer

Struer és una ciutat danesa de la península de Jutlàndia, és la capital del municipi de Struer que forma part de la regió de Midtjylland, ambdós creats l'1 de gener del 2007 com a part d'una reforma territorial. Es troba al sud-oest del Venø Bugt que forma part del complex del Limfjord i té un port esportiu prop del centre de la ciutat que a l'estiu és molt popular entre els turistes.
Struer és especialment coneguda per acollir l'empresa d'electrònica Bang & Olufsen, de fama mundial i que dona feina a 2.500 persones, més de la cinquena part dels residents de la ciutat. També és famosa pel Struer Museum (iniciat pel poeta Johannes Buchholtz).
La ciutat de Holstebro ha tingut un paper important en el desenvolupament de Struer, entre 1854 i 1855 va construir el port i més tard, el 1866 un enllaç ferroviari entre Struer i Holstebro unit a la línia fèrria entre Århus i Randers. Després de l'arribada del ferrocarril la vila va créixer ràpidament.

## Vegeu també

* Llista de ciutats de Dinamarca

## Referències

* ↑ B&O trækker på erfaringerne Arxivat 2012-03-03 a Wayback Machine., vegeu requadre Faktaboks

## Enllaços externs

* Struer Museum Arxivat 2010-06-21 a Wayback Machine.
# Marissa Neitling

Marissa Neitling (nascuda Marissa Lee Neitling; Lake Oswego, 8 de maig de 1984) és una actriu estatunidenca, coneguda principalment per les seves interpretacions de Kara Foster, a la sèrie de televisió The Last Ship, i de Phoebe, a la pel·lícula San Andreas.

## Biografia

Neitling va néixer a Lake Oswego, Oregon, amb el nom de Marissa Lee Neitling. Els seus pares van ser Joy i Stanley Neitling. Té una germana petita, anomenada Mackenzie Neitling, així com un germà adoptiu, anomenat Adam Dress. Neitling es va graduar al Lake Oswego High School el 2002. Posteriorment es va graduar a la Universitat d'Oregon, on va cursar una doble llicenciatura en matemàtiques i arts. Més tard també va realitzar un màster en Belles Arts a Yale.
El 2007 Neitling va realitzar un cameo a la pel·lícula "The Go-Getter". El 2011 Neitling va aconseguir un paper convidat a la sèrie de televisió Leverage, on va interpretar el paper de Christina Valada / Lacey Beaumont. Més tard, el 2014, va aconseguir interpretar la tinent Kara Foster a l'aclamada sèrie estiuenca de la cadena TNT The Last Ship. El 2015, després d'enviar un vídeo per audició, va ser seleccionada per interpretar Phoebe a la pel·lícula San Andreas.

## Filmografia
### Cinema

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2007 | The Go-Getter | Nena plorant | Cameo |
| 2015 | San Andreas | Phoebe | |
| 2016 | Mysterious Ways | Jenny | Postproducció |

### Televisió

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2011 | Leverage | Christina Valada / Lacey Beaumont | Actriu convidada |
| 2014–present | The Last Ship | Tinent Kara Foster/Green | Protagonista |
# Soiuz MS-05

Soiuz MS-05 és un vol espacial mitjançant la Soiuz que va ser llançat el 28 de juliol de 2017. Va transportar tres membres de l'Expedició 52 a l'Estació Espacial Internacional. MS-05 va ser el 134è vol d'una nau Soiuz. La tripulació va ser formada per un comandant rus, un enginyer de vols europeu i un d'americà.

## Tripulació

| Posició | Tripulant | Tripulant |
| Comandant | Sergey Ryazansky, RSA Expedició 52 Segon vol espacial | Sergey Ryazansky, RSA Expedició 52 Segon vol espacial |
| Enginyer de vol 1 | Paolo Nespoli, ESA Expedició 52 Tercer vol espacial | Paolo Nespoli, ESA Expedició 52 Tercer vol espacial |
| Enginyer de vol 2 | Randy Bresnik, NASA Expedició 52 Segon vol espacial | Randy Bresnik, NASA Expedició 52 Segon vol espacial |

### Tripulació de reserva

| Posició | Tripulant | Tripulant |
| Comandant | Alexander Misurkin, RSA | Alexander Misurkin, RSA |
| Enginyer de vol 1 | Mark Vande Hei, NASA | Mark Vande Hei, NASA |
| Enginyer de vol 2 | Norishige Kanai, JAXA | Norishige Kanai, JAXA |

## Referències

* ↑ Pietrobon, Steven. «Russian Launch Manifest», 05-02-2017.
* ↑ «NASA Updates 2017 International Space Station Crew Assignments». NASA, 15-11-2016. [Consulta: 22 novembre 2016].
* ↑ «Manned Spaceflight Launch and Landing Schedule». spacefacts.
# Sternarchorhynchus oxyrhynchus

Sternarchorhynchus oxyrhynchus és una espècie de peix pertanyent a la família dels apteronòtids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 47 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Veneçuela, les Guaianes i el riu Amazones al Brasil.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Castelnau F. L., 1855. Poissons. A: Animaux nouveaux or rares recueillis pendant l'expédition dans les parties centrales de l'Amérique du Sud, de Rio de Janeiro a Lima, et de Lima au Para; exécutée par ordre du gouvernement Français pendant les années 1843 a 1847... Part 7, Zoology. Exped. Amer. Sud. v. 2. i-xii + 1-112.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Müller, J. & F. H. Troschel, 1849. Horae Ichthyologicae. Beschreibung und Abbildung neuer Fische. Berlín. Horae Ichthyol. Núm. 3: 1-27 + additional p. 24, Pls. 1-5.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Albert, J.S., 2003. Apteronotidae (Ghost knifefishes). P. 497-502. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.). Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil.
* ↑ Planquette, P., P. Keith i P.-Y. Le Bail, 1996. Atlas des poissons d'eau douce de Guyane (vol. 1). Collection du Patrimoine Naturel, vol. 22. IEGB-Muséum national d'Histoire naturelle, París, INRA, CSP, Min. Env., París. 429 p.
* ↑ Barriga, R., 1991. Peces de agua dulce del Ecuador. Revista de Información técnico-científica, Quito, l'Equador, Politécnica, XVI(3):7-88.
* ↑ Mago-Leccia, F., 1994. Electric fishes of the continental waters of America. Fundación para el Desarrollo de las Ciencias Físicas, Matemáticas y Naturales (FUDECI). Biblioteca de la Academia de Ciencias Físicas. Matemáticas y Naturales, Caracas, Veneçuela. Vol. 29 . 206 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Campos-da-Paz, R., 2000. On Sternarchorhynchus (Castelnau): a South American electric knifefish, with descriptions of two new species (Ostariophysi: Gymnotiformes: Apteronotidae). Copeia (2):521-535.
* De Santana, C. D. i R.P. Vari, 2010. Electric fishes of the genus Sternarchorhynchus (Teleostei, Ostariophysi, Gymnotiformes); phylogenetic and revisionary studies. Zool. J. Linn. Soc. 159:223-371.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Møller, P. R., 1995. Electric fishes: history and behavior. Chapman & Hall, Londres. 584 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Steinwerder Kanal

L'Steinwerder Kanal o canal de Steinwerder és un canal navegable de 900 metres al barri de Steinwerder al port d'Hamburg a Alemanya. Connecta el Norderloch amb el Grevenhofkanal.

## Galeria

* El Grevenhofkanal (primer pla), al Steinwerder Kanal (mig) i la resclosa de Grevenhof (segon pla)
* Magatzem obsolet a la punta septentrional del canal
* La façana nord del magatzem desafectat
* Punta nord del canal

## Referències

* ↑ Verordnung zur Bestimmung der schiffbaren Gewässer, (en alemany). darrere revisió del 19 de juny del 2012, 5 de maig de 1987. (traducció: Decret de les vies navegables d’Hamburg), §22
* ↑ Stadtatlas-Großraum Hamburg. Hamburg: Editorial PAS Verlags GmbH, 2009, p. 50. ISBN 978-3-934272-92-7.
# Stéphane Osmont

Stéphane Osmont (París, 9 de setembre de 1959) és un escriptor francès en francès.

## Biografia

Osmont va ser un alt funcionari del Ministeri d'Economia i Finances de França. Després va treballar en el sector financer. Actualment, assessora grans empreses del sector de la comunicació.

## Obres

* Le Capital, París, éditions Grasset et Fasquelle, 2004, 588 pàgs. ISBN 2-246-65781-4.
* Le Manifeste, París, éditions Grasset et Fasquelle, 2006, 338 pàgs. ISBN 2-246-68331-9.
* L'Idéologie, París, éditions Grasset et Fasquelle, 2008, 328 pàgs. ISBN 978-2-246-73561-8.
* Éléments incontrôlés, París, éditions Grasset et Fasquelle, 2013, 480 pàgs. ISBN 978-2-246-80067-5.

### Adaptacions cinematogràfiques

* El capital (2012), de Costa-Gavras

## Televisió

Stéphane Osmont és l'autor de documentals per a televisió:
* Faut-il avoir peur de Google ?, Arte, 2007
* Le Business des musées, Arte, 2008
* A la poursuite du bonheur, Canal+, 2008
* Krach(s), Histoire des crises financières, France 2, 2009
* Nos printemps 70, France 3, 2013
És l'autor i coproductor de Dr CAC, espectacle d'economia humorístic transmès diàriament a France 5. Dr CAC va obtenir el setembre del 2012 el premi CB News al millor programa de televisió de la categoria "info i doc".
És coguionista amb Dan Franck de la sèrie de televisió La Vie devant elles a France 3 (2015). La sèrie va rebre el premi a la millor sèrie francesa en la 6a edició del Festival Sèries Mania de 2015. La temporada 2 de La Vie devant elles es va emetre a France 3 al maig de 2017.

## Referències

* ↑ Barberi, Jean-Luc. «A lire: Le Capital revisité» (en francès). LExpansion.com, 01-05-2004. Arxivat de l'original el 2013-09-28. [Consulta: 10 gener 2013].
* ↑ Guilbert, Cécile. «4 questions à Stéphane Osmont» (en francès). LeFigaro.fr, 03-05-2008. [Consulta: 10 gener 2013].
* ↑ Bacqué, Raphaëlle. «Nos années de plomb» (en francès). lemonde.fr, 11-04-2013. [Consulta: 11 abril 2013].
* ↑ «Costa Gavras & Stéphane Osmont - C le dîner» (en francès). france5.fr, 26-10-2012. [Consulta: 10 gener 2013].
* ↑ Corot, Jacques. «Costa-Gavras, un film "capital"» (en francès). LaProvence.com, 12-11-2012.
* ↑ «Dr CAC: l'économie du vin détournée sur France 5» (en francès). InToTheWine.fr, 23-10-2012. Arxivat de l'original el 2013-11-18. [Consulta: 10 gener 2013].
* ↑ «"La vie devant elles" a France 3: le tourbillon de la mine» (en francès). Television.Telerama.fr. [Consulta: 26 setembre 2017].
* ↑ http://www.leblogtvnews.com/2015/04/la-vie-devant-elles-prix-de-la-meilleure-serie-francaise-a-series-mania-2015.html