OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Fontanet i Peris

Josep Fontanet i Peris (Barcelona, 6 de novembre de 1929 - Barcelona, 1 de gener de 1978) fou un futbolista català de les dècades de 1940 i 1950.

## Trajectòria

Jugava principalment de davanter centre, tot i que també jugà d'interior. Era un davanter força alt per l'època, 1,85 metres. Després de jugar a l'equip d'Aficionats del FC Barcelona una temporada, fitxà per la SD Espanya Industrial entre 1947 i 1949. La temporada 1949-50 va fitxar pel RCD Espanyol, però no va disputar partits oficials, només alguns amistosos. La temporada 1950-51 fou cedit al Girona FC, juntament amb Rafael Oramas, i la temporada següent retornà a l'Espanyol, on només disputà tres partits de lliga en els quals marcà tres gols. El seu debut fou un partit davant del Reial Saragossa a l'Estadi de Sarrià, on Fontanet marcà dos gols del 4-0 final. També marcà un gol a l'estadi Santiago Bernabeu en la derrota per6-1. El seu darrer partit a Primera fou una derrota a casa amb el Celta de Vigo (0-2). La presència de Julià Arcas a l'equip li impedia esdevenir titular i finalment deixà el club. El 1952 semblava que fitxava pel Gimnàstic de Tarragona, però finalment acaba jugant al Perpinyà FC. Després fitxà per l'Atlètic de Madrid, malgrat no disposà de gaire minuts. Abans d'acabar la temporada ingressà al CE Castelló i la 1955-1956 defensà els colors del CE Sabadell.

## Referències

* 1 2 3 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Fitxa de Fontanet». Periquito.cat. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «El industrial Fontanet y el barcelonista Rueda en la Mutual Deportiva». Mundo Deportivo, 07-12-1947. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Fontanet al Gimnástico de Tarragona». Mundo Deportivo, 07-08-1952. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Traspasos fichas y rumores». Mundo Deportivo, 08-08-1952. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Los campeonatos de liga en el Mundo». Mundo Deportivo, 24-01-1953. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Fontanet ha fichado por el At. de Madrid». Mundo Deportivo, 30-09-1953. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «y amonestar a José Fontanet Peris, del C. D. Castellón, por ...». Diari ABC, 12-02-1955. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Suspender por cuatro partidos oficiales a José Fontanet Peris y Luis Muñoz Grau (C. D. Sabadell)». Diari ABC, 10-03-1956. [Consulta: 1r febrer 2015].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Josep Fontcuberta i Rogés

Josep Fontcuberta i Rogés (Caldes de Montbui, 9 de novembre de 1890, Caldes de Montbui, 4 d'agost de 1977) fou un pagès, fabricant de licors i polític català.

## Biografia

Fill de família de pagesos, l'any 1919 establí una destil·leria de licors (La Vallesana) a Caldes de Montbui i començà a elaborar-ne artesanalment i també a vendre’n en una botiga juntament amb la seva dona, Teresa Ambròs Germà.
Fou un dels fundadors del Sindicat Agrícola de Caldes de Montbui l'any 1914. Va mantenir el càrrec de secretari durant vint-i-dos anys, motiu pel qual era considerat "l'ànima del Sindicat”.
L'any 1930 va ser un dels fundadors de l'Associació Cultura, que organitzava conferències, cursos, representacions de teatre, excursions i homenatges a figures destacades de la cultura catalana; però un any més tard dimití per desavinences amb altres membres de la junta i fundà la revista Anti: Full mensual d'Arts i Lletres.
La seva primera vinculació amb la política institucional fou el 1931. Es presentà a les Eleccions municipals espanyoles de 1931 com a membre de la candidatura unitària d'esquerres promoguda pel Centre Democràtic Progressista, del qual Fontcuberta n'era membre, anomenada Centre Democràtic Progressista - Coalició Republicana (CDP-CR). Fou elegit primer tinent d'alcalde i regidor de Cultura.
L'any 1934, la candidatura obtingué la majoria absoluta a les Eleccions municipals catalanes de 1934, amb 8 regidors d'un total de 12 i 1167 vots (el 71,2%). Esdevingué alcalde de la vil·la fins al 16 d'octubre de 1934, quan fou suspès del càrrec per ordre militar com a conseqüència dels fets del sis d'octubre.
Dos anys després, el 1936, tornà a exercir el càrrec d'alcalde per un període de mig any, quan fou cessat per un Decret de la Junta de Seguretat Interior de Catalunya, que establia una nova estructuració dels consistoris.
Un cop acabada la Guerra Civil Espanyola, fugí a França amb el seu fill i s'instal·là a Perpinyà. L'autoritat franquista el processà amb confiscació de béns. No tornà a Caldes de Montbui fins a l'any 1946 per recuperar la seva feina a la fàbrica de licors, que havia reprès l'activitat l'any 1940.
Actualment, una avinguda del municipi porta el seu nom.
L'any 2017, en virtut de la Llei de reparació de les víctimes del franquisme signada per Carles Puigdemont, la causa franquista contra Fontcuberta es declarà nul·la.

## Referències

* 1 2 3 4 Alcaldes i alcaldesses del Vallès Oriental
* ↑ «Anti : full mensual d'arts i lletres». Anti : full mensual d'arts i lletres, 1931. ISSN: 2564-9698.
* ↑ Les eleccions municipals de 1934 al Vallès Oriental
* ↑ Llei 11/2017, del 4 de juliol, de reparació jurídica de les víctimes del franquisme. Llista de procediments judicials militars, pàgina 904
# Joan Jubí

Joan Jubí (Mallorca, c. 1490 -Barcelona, 1571) fou un teòleg franciscà, provincial dels franciscans conventuals de la Corona d'Aragó (1542), bisbe absent de Constantina (actual Algèria) i Bisbe auxiliar de Barcelona (1542-1571), on residí habitualment. A nivell pastoral consagrà l'església de Reus el 29 de juny de 1543. En 1549 i 1550 amb llicència del bisbe de Vic ordenà sacerdots a diversos llocs del bisbat, i el mateix practicà a l'octubre de 1553 a Granyena de Segarra, Verdú, Bellpuig, Tàrrega, Cervera, entre altres parròquies. amb llicència de l'ardiaca de Vic D. Segimon Paratge i de Bellfort. Fou l'únic mallorquí que participà en el Concili de Trento, ciutat en què residí entre 1551 i 1552, en el concili actua en nom propi i en representació del bisbe de Girona, i intervingué activament en matèria d'eucaristia i de penitència. És autor De sacratissimo eucharistiae sacramento opusculum nuperrime recognitum et auctum publicat a Barcelona el 1570. A la seva mort deixà tres mil lliures a l'Escola de Randa (Mallorca).

## Bibliografia

* «Joan Jubí». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 7. Palma: Promomallorca, p. 227. ISBN 84-8661702-2.
* «Joan Jubí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Torres i Amat, Fèlix. Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña (en castellà). Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 338 [Consulta: 29 setembre 2013].
# Joan Junyer i Pascual-Fibla

Joan Junyer (Barcelona, 1904 – 1994) és una de les principals figures de la pintura avantguardista catalana.
Va néixer el mateix any que Salvador Dalí i que Pere Pruna. Es va formar a l'escola de Francesc Galí, a la qual també havia anat Joan Miró, i ja aleshores era amic de Rafael Llimona i Josep de Cabanyes. El seu pare, Carles Junyer i Vidal, era bon amic de Picasso. Va treballar a Barcelona, Mallorca, París i Nova York. El 1929 va obtenir el Premi del Carnegie Institute dels Estats Units. El 1945 el MOMA va dedicar una exposició als seus olis. Als anys 50 va desenvolupar la pintura exempta (en anglès, “free standing painting”), obres que combinen color, volum i esmalt sobre planxes d'acer. També va col·laborar com a figurinista i decorador en els ballets del coronel De Basil, amb l'Argentinita, als Ballets Russes de Montecarlo i al Ballet Society de Nova York, entre altres projectes.

## Referències

* ↑ JOAN JUNYER (1904-1994) y JOAN SANDALINAS (1903-1991) EN LAS COLECCIONES MAPFRE de María Jesús Burgueño, a Revista de Arte, 30 d'octubre de 2007 (castellà)
* ↑ «Joan Junyer i Pascual-Fibla». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Joan Junyer (castellà)
* Pintures de Joan Junyer
# Carlo Rambaldi

Carlo Rambaldi (Vigarano Mainarda, 15 de setembre de 1925 – Lamezia Terme, 10 d'agost de 2012) va ser un artista d'efectes especials italià, famós com a dissenyador del personatge de la pel·lícula de 1982 ET, l'extraterrestre i dels efectes del cap de la criatura de la pel·lícula de 1979 Alien, per cadascun dels quals va guanyar un Oscar.
Rambaldi també va treballar en pel·lícules com Roig Fosc (1975), King Kong (1976), Encontres a la tercera fase (1977), Ales nocturnes (1979), Possession (1981), Dune (1984), King Kong Lives (1986), i Cameron's Closet (1988). A més dels dos Oscars pels efectes visuals d'Alien i ET, l'extraterrestre, també va guanyar un tercer Premi Especial de l'Acadèmia pels efectes visuals de King Kong.

## Premis i nominacions
### Premis

* 1977: Oscar als millors efectes visuals per King Kong
* 1980: Oscar als millors efectes visuals per Alien
* 1983: Oscar als millors efectes visuals per ET, l'extraterrestre

### Nominacions

* 1983: BAFTA als millors efectes visuals per ET, l'extraterrestre

## Referències

* ↑ «The 52nd Academy Awards (1980) Nominees and Winners». oscars.org. Arxivat de l'original el 2014-10-06. [Consulta: 7 octubre 2011].
* ↑ «The 55th Academy Awards (1983) Nominees and Winners». oscars.org. Arxivat de l'original el 2014-10-06. [Consulta: 9 octubre 2011].
* ↑ http://www.telegraph.co.uk/news/obituaries/9590601/Carlo-Rambaldi.html
# Castellfollit

«Castellfollit» té aquests significats:
* Castellfollit de la Roca, municipi de la Garrotxa
* Castellfollit de Riubregós, municipi de l'Anoia
* Castellfollit del Boix, municipi del Bages
* Castell de Castellfollit, diversos indrets
# Casa Comantergo

La Casa Comantergo és una obra noucentista de Sarroca de Lleida (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge cantoner singularment situad a l'entrada d'una fàbrica d'oli. Aquesta entrada té una planta rectangular amb planta baixa i terrassa dividida amb dos magatzems per un pas d'accés de vehicles a la fàbrica. Paraments de pedra fins a mitja alçada amb trams imitant un rusc mentre a la part frontal continuen amb pedra. Els balustres de morter motllurat, embigat de fusta i rajola vernissada blava.

## Història

De l'edifici en fou promotor en Ninyeroles.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Comantergo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].
# Casa Comiols

La Casa Comiols és una casa a Merea, al municipi de Gavet de la Conca (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici adossat a altres cases del poble. La casa consta de planta baixa i dos pisos; la teulada té aiguavés a la façana i és de teules àrabs. A la façana hi ha finestres quadrades, una d'elles amb llinda de pedra i arc de descàrrega. Té un nivell més alt que l'altre i diversos corrals adossats. Tot el conjunt està envoltat per un mur i un gran portal dona entrada a un passadís emporxat que antigament era l'única manera d'accedir al nucli. La majoria de les bigues de fusta són originals, altres són de formigó i són posteriors.

## Història

Quan es tancava la porta del mas, tot el conjunt quedava protegit pel mur. La descendència es va anar repartint les diferents dependències de la masia i el nucli es va anar ampliant. La casa avui està molt deteriorada, tot i que hi viuen els únics habitants fixes del poble.
La datació s'ha fixat tenint en compte la data de l'església, que feia de capella de Can Comiols (1636); el aquest moment històric, després de la Guerra dels Segadors, molts pobles es fortificaren aixecant murs i, fins a finals del segle xviii, la gent s'havia de protegir dels lladres per la gran misèria que hi havia.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Comiols». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# Casa Comallevosa

La Casa Comallevosa és una obra de Ripoll protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa de planta quadrada amb coberta de teula àrab a quatre vents. Està formada per planta baixa, primer pis i altell o golfes. De les façanes exteriors destaquen les obertures, de punt rodó i amb petites columnes, i baranes de ferro ben treballades. En néixer com a casa d'estiuejants, no pot ser considerada una casa de pagès, com ho prova que al seu interior hi ha una petita capella oratori dedicada a Sant Eudald i que hi hagi un jardí.

## Referències

* ↑ «Casa Comallevosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
# Casal (Torroella de Montgrí)

El Casal és una obra de Torroella de Montgrí (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat al carrer de Sant Genís, prop de l'església parroquial, és un edifici de planta baixa i dos pisos, amb una gran galeria doble orientada a migdia que constitueix l'element més remarcable del conjunt. És formada per si arcs de mig punt amb terrassa superior al nivell del segon pis. La façana d'accés, de composició simètrica encara que actualment modificada, presenta a la planta baixa la porta principal d'arc escarser, emmarcada en pedra, i dues finestres allindades. La resta d'obertures dels pisos superiors són de la mateixa tipologia. La coberta és de teula a dues vessants.

## Història

El casal va ser bastit en el segle xix.

## Referències

* 1 2 «Casal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 octubre 2018].
# PIMEC

PIMEC, Petita i Mitjana Empresa de Catalunya, és la patronal més representativa de les micro, petites i mitjanes empreses i autònoms de Catalunya. PIMEC representa totes les pimes i autònoms davant de les administracions, la resta d'agents socials i la societat en general, i contribueix activament al seu creixement i a la seva competitivitat.
Participa en més de 400 taules i comissions de treball amb les administracions públiques i altres agents socials més representatius, a més d'opinar de manera regular sobre iniciatives legislatives i polítiques públiques i fer propostes per defensar i representar els interessos de les pimes i autònoms. Aquesta tasca es desenvolupa tant a Catalunya en tots els nivells (local, comarcal i autonòmic), com al conjunt de l'Estat i a Europa.

## Història

Els orígens de PIMEC es remunten a l'any 1975, quan ens va constituir a les portes de la transició democràtica, com a resposta a les noves situacions generades pels canvis polítics i socials amb un mateix objectiu: defensar els interessos de les pimes catalanes. El 1994 es produeix la fusió amb l'Associació Empresarial Independent (AEI). Al 1997 Pimec-Sefes neix amb la fusió de Pimec i Sefes, que uneixen els seus esforços per crear una Confederació patronal única, forta i representativa.
L'any 2003, Pimec-Sefes va adoptar definitivament el nom de PIMEC sota el mandat de Josep González i Sala, que ostenta el càrrec de president de PIMEC des de l'any 1990. El 2019 s'arriba a un acord de representativitat amb Foment del Treball Nacional. Segons aquest acord, Foment començaria per ocupar un 58% de la representativitat i PIMEC un 42% fins a acostar-se a la paritat de manera progressiva al llarg dels cinc pròxims anys. El 2023 van fitxar Ferran Bel com a representant a Madrid, ja que és el lloc on es decideix el 90% del marc regulatori de les pimes.

## Territoris

PIMEC és una organització empresarial d'àmbit català. Disposa d'una xarxa d'una vintena de seus, delegacions i oficines repartides per tot Catalunya, i una a Brussel·les. Cadascuna de les seus i delegacions disposa d'una Comissió Executiva com a òrgan de govern que aplega empresaris representatius del territori en qüestió.
PIMEC està afiliada a la patronal espanyola CONPYMES i també de forma directa a l'europea Unió Europea d'Artesania i Petita i Mitjana Empresa (SMEunited), de la qual foren membres fundadors i n'ocupen una vicepresidència.

## Referències

* ↑ Europa Press «Autónomos Pimec, la asociación de este colectivo más representativa de Catalunya según el Govern». La Vanguardia, 11-02-2015 [Consulta: 14 setembre 2017].
* ↑ «PIMEC». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Foment i Pimec arriben a un acord per a la representativitat.». Via Empresa, 12-03-2019.
* ↑ «Ferran Bel, nomenat representant permanent de la PIMEC a Madrid». [Consulta: 20 octubre 2023].
* ↑ «Territoris - PIMEC». PIMEC. [Consulta: 27 desembre 2022].
* ↑ «About SMEunited» (en anglès). SMEunited. [Consulta: 27 desembre 2022].

## Enllaços externs

* PIMEC - Lloc web oficial
# Guadalupe Plata

Guadalupe Plata és un grup espanyol de blues-rock sorgit a Úbeda, Jaén que fusiona el blues amb el rock, jazz, psicodèlia i flamenco. Titula els seus discos amb el mateix nomb del grup.

## Discografia

* Guadalupe Plata (2011) Folc Records/Sociedad Fonográfica Subterránea
* Guadalupe Plata (2013) Everlasting/Popstock!
* Guadalupe Plata (2015) Everlasting Records
* Guadalupe Plata (2017) Everlasting Records

## Referències

* ↑ «El trío de Úbeda que reina en Europa» (en castellà). Cadena SER, 13-03-2014. [Consulta: 3 agost 2017].
* ↑ «El 'blues de las olivas' en EE UU» (en castellà), 15-12-2011. [Consulta: 3 agost 2017].
* ↑ «El ‘boogie’ envenenado de Guadalupe Plata: blues lisérgico desde Úbeda» (en castellà). Madrid: Ediciones El País, 29-01-2013. [Consulta: 3 agost 2017].
# Sahak II Bagratuní

Sahak II Bagratuní (segle V - 482 $^{(Gregorià)}$)(en armeni Սահակ Բ Բագրատունի) fou un príncep armeni de la família dels Bagràtides que fou marzban d'Armènia de 481 a 482.

## Biografia

Sahak va assolir en principi el càrrec hereditari d'aspet, és-a-dir de mestre de la cavalleria. El precedent titular del càrrec era Tirots I, mort en combat l'any 450 o 451. Cronològicament Sahak II podria ser el seu fill, però cap document no ho confirma ni ho contradiu.
A aquesta època, Armènia era vassalla de la Pèrsia sassànida, i el rei Peroz I va començar a perseguir als cristians armenis. Amenaçat pels Huns Heftalites, va haver de retirar les seves tropes d'Armènia a partir del 460. Sota la direcció de Vahan Mamikonian, el país es va revoltar el 481. Sahak II, un dels aliats de Vahan, fou designat com a marzban pels amotinats. Els insurgents assoliren alguns èxits, però Peroz va enviar un exèrcit que els va derrotar el 482, matant en concret a Sahak. Peroz va morir més tard matat en una campanya contra els Huns Heftalites, i el seu successor va fer la pau amb els armenis i va reconèixer a Vahan Mamikonian com a marzban.
No se sap res de la seva posteritat. El primer aspet que és citat després de la seva mort fou Spandiat, un dels subscriptors del concili de Dvin del 505 ; és potser el seu fill, però sense que se sàpiga amb certesa.

## Referències

* ↑ El 428, els reis sassànides de Pèrsia van abolir la reialesa a Armènia.
* 1 2 Christian Settipani, Continuité des élites à Byzance durant les siècles obscurs.
* ↑ René Grousset, L'Empire du Levant : Histoire de la Question d'Orient, Paris, Payot, coll.
# Torre del Perdigal (Almeria)

La Torre del Perdigal, també coneguda com a Talaia del Perdigal, és una estructura militar tipus talaia que està situada als afores de la ciutat d'Almeria, a la vora de la mar Mediterrània, a la província d'Almeria.

## Història

Encara que datada per la majoria de les fonts al segle xvi, segons unes altres s'hauria aixecat el segle xiii, en temps, per tant, d'al-Ándalus, sent així la més antiga de les torres pertanyents a la xarxa de defensa marítima construïda per a la protecció de la costa d'Almeria al llarg de l'Edat mitjana i fins al segle xviii.

## Ubicació

Es troba a la platja homònima, a escassos metres de la riba i entre un bosc de tamarius, en el punt més profund del golf d'Almeria.

## Protecció

La torre del Perdigal es troba en bon estat de conservació, encara que transformada. Està protegida per la Declaració genèrica del Decret de 22 d'abril de 1949, expedit pel Ministeri d'Educació Nacional, sobre protecció dels castells espanyols, i per la llei 16/1985 sobre el Patrimoni Històric Espanyol (BOE número 155 de 29 de juny de 1985). És a més Bé d'Interès Cultural inclòs en el Catàleg General del Patrimoni Històric Andalús. La Junta d'Andalusia va atorgar un reconeixement especial als castells de la Comunitat Autònoma d'Andalusia el 1993.

## Referències

* ↑ Véase el artículo sobre las torres vigía del término municipal de Almería en las Guías de Arquitectura de la Consejería de Ordenación y Territorio de la Junta de Andalucía.
* ↑ «Ley 16/1985 de 25 de junio (BOE número 155 de 29 de junio de 1985)». Arxivat de l'original el 22 de febrer de 2012. [Consulta: 6 novembre 2018].
* ↑ Ministerio de Cultura y Deporte. «Consulta a la base de datos de bienes inmuebles». [Consulta: 27 desembre 2019].

## Bibliografia

* Diversos autors: Castells d'Espanya (Vol. I). León: Everest, 1997, 80 pàg.
# Astur (Dordonya)

Astur (en francès Atur) és un municipi occità del Perigord, situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 770 | 774 | 790 | 777 | 832 | 772 | 750 | 812 | 840 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 791 | 807 | 802 | 774 | 777 | 820 | 767 | 740 | 734 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 710 | 701 | 684 | 570 | 571 | 546 | 555 | 567 | 516 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 517 | 560 | 836 | 1.082 | 1.248 | 1.490 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1947-1953 | Louis Roger Marty | |
| 1953-1971 | Joseph Juvénal | |
| 1971-1983 | Jacques Roucard | |
| 1983- | Alain Cournil | PS |

## Agermanaments

* Yvoir

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 13 novembre 2010].
# Rishod Sobirov

Rishod Sobirov (en uzbek: Ришод Собиров) (Unió Soviètica, 11 de setembre de 1986) és un judoka uzbek, guanyador de dues medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer l'11 de setembre de 1986 en una població desconeguda de la República Socialista Soviètica de l'Uzbekistan, que en aquells moments formava part de la Unió Soviètica i que avui en dia forma part de l'Uzbekistan.

## Carrera esportiva

Va participar, als 21 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (República Popular de la Xina), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze en la prova masculina de pes extra lleuger (-60 kg.).
Al llarg de la seva carrera ha guanyat una medalla al Campionat del Món de judo i una altra medalla al Campionat d'Àsia.

## Enllaços externs

* (castellà) Fitxa al web oficial dels Jocs Olímpics 2008
# Guadalupe Nettel

Guadalupe Nettel és una escriptora mexicana, guanyadora del Premi Herralde de 2014 i del premio relato Ribera del Duero 2013. La seva obra ha estat traduïda a 17 llengües. Va obtenir un doctorat en Ciències del Llenguatge a l'EHESS de París. Ha col·laborat en revistes i publicacions com Granta, The White Review, El País, The New York Times en Espanyol, La Repubblica i La Stampa, entre d'altres. És directora de la Revista de la Universitat de la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic (UNAM).

## Obra publicada en castellà
### Contes

* Juegos de artificios (1993), Instituto Mexiquense de Cultura
* Les jours fossiles (2003), Éditions de l'Éclose
* Pétalos y otras historias incómodas (2008), Anagrama
* El matrimonio de los peces rojos (2013), Páginas de Espuma

### Novel·la

* El huésped (2006), Anagrama
* El cuerpo en que nací (2011), Anagrama
* Después del invierno (2014), Anagrama
* La hija única (2020), Anagrama

### Assaig

* Para entender a Julio Cortázar (2008), Nostra Ediciones
* Octavio Paz. Las palabras en libertad (2014), Taurus

## Referències

* ↑ «Guadalupe Nettel, guardonada amb el Premi Herralde de novel·la». 324.cat, 03-11-2014. [Consulta: 4 novembre 2014].
* ↑ «La escritora mexicana Guadalupe Nettel, premio de relato Ribera del Duero 2013» (en castellà). El País Cultura, 21-03-2013. [Consulta: 4 novembre 2014].
* ↑ «Revista de la Universidad de México». [Consulta: 4 agost 2019].