OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Chen Ning Yang

Chen Ning Franklin Yang (en mandarí: 楊振寧) (Hefei, Xina, 1922) és un físic nord-americà d'origen xinès guardonat amb el Premi Nobel de Física l'any 1957, i reconegut internacionalment pels seus treballs en la mecànica estadística i els principis de simetria.

## Biografia

Va néixer a la ciutat xinesa de Hefei l'1 d'octubre de 1922 i va realitzar els seus estudis a Pequín i Kunming. Va rebre el seu títol de física a la Universitat Nacional Associada del Sud-oest l'any 1942. Dos anys després, va estudiar un màster a la Universitat Tsinghua, i es doctorà el 1948 a la Universitat de Chicago, on va romandre un any com a ajudant d'Enrico Fermi. El 1949, ingressà a l'Institut d'Estudis Avançats de Princeton i el 1965 a la Universitat de Stony Brook.

## Recerca científica

El 1957 va rebre, al costat de Tsung-Dao Lee, el Premi Nobel de Física per la seva teoria que les forces febles entre partícules elementals no tenien paritat simètrica. Això va ser més tard verificat experimentalment per la física Chien-Shiung Wu.
Yang és també reconegut per la seva col·laboració amb Robert L. Mills en el desenvolupament de la teoria de gauge, conegudes com a "teories de Yang-Mills", que ara són una part fonamental del model estàndard per la física de partícules.

## Referències

* ↑ «1954 Yang-Mills theory». A: Symmetry And Modern Physics: Yang Retirement Symposium (en anglès). World Scientific, 2003, p. 203. ISBN 9814485349.

## Enllaços externs

* «Chen Ning Yang» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Centre Cerimonial Indígena de Tibes

El Centre Cerimonial Indígena de Tibes és un jaciment arqueològic localitzat a Ponce, Puerto Rico. La seva data aproximada es del 1,300 D.C. i va ser un lloc on les cultures indígenes que es van assentar en els seus voltants van utilitzar com a centre cerimonial i observatori astronòmic. El jaciment es va posar al descobert el 1975, després del pas de la depressió tropical Eloísa i el desbordament del riu Portugués.
El jaciment conté un museu, inaugurat el 30 d'abril de 1982, la plaça cerimonial indígena i els seus voltants naturals. A la plaça cerimonial s'ubiquen set bateyes i dues places cerimonials multiformes. Un dels bateyes mostra una arquitectura megalítica, ordenada en forma de dissenys geomètrics: quadrats, rectangulars i triangulars que formen una estrella de sis puntes. Aquesta última presenta les seves puntes orientades cap als solsticis. Tot el lloc es troba envoltat de vegetació autòctona com arbredes de ceiba, capá, llentiscle, tabonuco i figuera. A més, hi ha un gran nombre d'espècies d'aus autòctones.

## Referències

* 1 2 «Centro Ceremonial Indígena Tibes, Ponce» (en castellà). Enciclopedia Puerto Rico. Fundación Puertorriqueña de las Humanidades, 12-09-2014. [Consulta: 3 juny 2018].
* ↑ «Encuentro con los ancestros» (en castellà). El Nuevo Dia, 03-05-2009. [Consulta: 3 juny 2018].

## Bibliografia

* L. Antonio Curet. Tibes: People, Power, and Ritual at the Center of the Cosmos. University of Alabama Press, 2010. ISBN 978-0-8173-5579-1.
# Maria Ballester i Jiménez

Maria Ballester i Jiménez és una política catalana.
Llicenciada en Filosofia i Lletres, Diplomada en Estudis Avançats (DEA) en ètica i filosofia política per la Universitat de Barcelona. De 1998 a 2004 fou investigadora i coordinadora d'activitats a l'Institut de Tecnoètica - Fundació EPSON. De 2004 a 2008 va treballar a la Secretaria de Telecomunicacions i Societat de la Informació de la Generalitat de Catalunya. Actualment treballa a M1TV. És regidora a l'Ajuntament d'Arenys de Munt. A les eleccions al Parlament de Catalunya de 2017 fou escollida candidata per la Candidatura d'Unitat Popular.

## Referències

* ↑ «Qui són i d'on vénen els candidats de la CUP per al 21-D?». Crític, 17-11-2017. [Consulta: 26 novembre 2017].
* ↑ «Els grups polítics municipals». Ajuntament d'Arenys de Munt. [Consulta: 26 novembre 2017].
* ↑ «Maria Ballester, regidora d'Arenys de Munt, número 4 a les llistes de la CUP per Barcelona». Ràdio Arenys, 20-11-2017. Arxivat de l'original el 2017-12-01. [Consulta: 26 novembre 2017].
* ↑ «La militància de la CUP-CC ratifica la llista proposada pel Secretariat Nacional». Candidatura d'Unitat Popular, 16-11-2017. [Consulta: 26 novembre 2017].
# Abbaretz

Abbaretz (en bretó Abarrez, en gal·ló Abarèt) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 1.747 habitants. Limita amb Nozay, Puceul, Saffré, Joué-sur-Erdre, La Meilleraye-de-Bretagne, Issé i Treffieux.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1954 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2005 |
| 2183 | 1994 | 2007 | 1828 | 1647 | 1572 | 1511 | 1711 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1970-1989 | Maurice Cadot |
| 1989-2008 | Robert Bommé |
| 2008- | Jean-Pierre Possoz |
# Vinícola del Priorat

Vinícola del Priorat és un celler cooperatiu fundat l'any 1991 per agrupar la producció de les petites cooperatives locals. Situat a Gratallops dins la Denominació d'Origen Qualificada Priorat, integra les antigues cooperatives locals de 4 poblacions de la comarca del Priorat: Gratallops, el Lloar, la Vilella Alta i la Vilella Baixa, fundades a partir del 1917.
És l'única cooperativa de la DOQ Priorat formada per productors pagesos que gestiona íntegrament el procés de producció, elaboració i comercialització del vi. Formada per uns 140 socis productors, i amb un total de 210 hectàrees de vinya, els pagesos i pageses treballen vinyes de petites dimensions i amb una baixa producció per cep.
La seva producció anual és d'unes 320.000 ampolles aproximadament dins de la Denominació d'Orígen Qualificada Priorat. L'any 2009 exportà el 80% de la seva producció.
En les instal·lacions del Molí Nou de la Vilella Alta produeixen oli d'oliva verge extra a partir de 320 hectàrees d'oliveres de la varietat arbequina.
Les seves marques de vi són Ònix, Clos Gebrat, L'Obaga, Nadius, Mas dels Frares i Vins de Vila Vinícola del Priorat. Les marques d'oli d'oliva verge extra són Molí Nou i Pedra de Molí.

## Referències

* ↑ Peñín, José. Guia Peñín de Los Vinos de España 2009. Madrid: Peñín Ediciones, 2009. ISBN 978-84-95203-52-6.

## Enllaços externs

* Pàgina del celler
# Josep Planagumà i Bagué

Josep Planagumà i Bagué (Amer, 26 d'octubre de 1893 - Barcelona, 1954) va ser un pedagog i mestre català.
Estudià magisteri a Girona i el 1919 es traslladà a Calella on exercí de mestre. L'any 1922 es traslladà a Malgrat, on assumí la direcció de les Escoles Fonlladosa fins al 1934.
Fou un mestre d'escola notable que va assumir en un moment de la seva vida una consciència de pedagog damunt tota la societat. La seva preocupació per l'educació del poble, per la cultura pròpia del país, per la renovació de l'ensenyament i, sobretot, el seu tarannà filantròpic, el dugueren a ser un dels principals impulsors junt amb Francesc Fontrodona, l'any 1930, de l'entitat Acció Cultural Malgratenca, estretament vinculada al Centre Català Republicà de Malgrat de Mar. Des d'aquesta institució organitzaren conferències, editaren una revista de nom Ciutadania, organitzaren cursos de gramàtica catalana per a tota la població, una biblioteca circulant, sortides amb finalitat educativa, lectures comentades, una secció excursionista, entre d'altres.
Quan va esclatar la Guerra Civil Espanyola, Josep Planagumà va ser l'encarregat d'endegar el projecte dissenyat per la Generalitat de Catalunya del Consell de l'Escola Nova Unificada en el període 1936-1939 a la població malgratenca. Essent-ne el director va poder impulsar les noves línies educatives tot instaurant una pedagogia molt moderna, que en tot moment van tenir el suport del consistori i de la població en general. Va preparar un equip de mestres competent, alguns d'ells sense titulació però de gran vàlua. Ateses les circumstàncies revolucionàries del moment i les necessitats econòmiques d'aquell enorme projecte educatiu, es van decretar nous impostos i especialment diverses pressions als propietaris eminents de la població perquè aportessin diners al projecte. Els tràgics fets que es visqueren i el desenllaç final de la Guerra Civil Espanyola, van dur el mestre Planagumà a la presó de l'any 1939 al 1941. Així mateix se li va prohibir d'exercir de mestre mai més i va estar vigilat fins a la fi dels seus dies.
Morí al seu domicili de Barcelona d'una embòlia cerebral l'any 1954.

## Referències

* 1 2 3 GARANGOU I TARRÉS, Sònia. Malgrat 1930-1940: els anys silenciats. Malgrat de Mar: Ajuntament de malgrat de Mar, 2005. isbn=84-934633-0-2
* ↑ GARANGOU I TARRÉS, Sònia. Malgrat 1930-1940: els anys silenciats. Malgrat de Mar: Ajuntament de malgrat de Mar, 2005. p.223. isbn=84-934633-0-2
* ↑ GARANGOU I TARRÉS, Sònia. Malgrat 1930-1940: els anys silenciats. Malgrat de Mar: Ajuntament de malgrat de Mar, 2005. p.303,307. isbn=84-934633-0-2
# Lex Manilia de bello Mithridatico

La lex Manilia de bello Mithridatico va ser una antiga llei romana establerta a proposta de Gai Manili, tribú de la plebs, quan eren cònsols Marc Emili Lèpid i Luci Volcaci Tul·le, l'any 66 aC. Era un privilegi que donava la direcció de la guerra contra Mitridates VI Eupator a Gneu Pompeu amb el comandament de les províncies de l'Àsia Menor i els exèrcits que tenia Luci Licini Lucul·le, i amb potestat de combatre també contra Tigranes II d'Armènia.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 110-111 [Consulta: 16 abril 2022].
# Cèsar Pi-Sunyer i Bayo

Cèsar Pi-Sunyer i Bayo (Roses, Alt Empordà, 24 d'agost de 1905 - Mèxic 1997) és un bioquímic català nacionalitzat mexicà, mort en l'exili.

## Biografia

Fill d'August Pi i Sunyer i germà de Pere Pi-Sunyer i Bayo i Jaume Pi-Sunyer i Bayo. Es va llicenciar en farmàcia a la Universitat de Barcelona el 1927, i es va doctorar el 1931 a la Universitat de Madrid, amb la tesi Estudios sobre el metabolismo intermediario animal y vegetal de los hidratos de carbono. Després, pensionat per la Junta d'Ampliació d'Estudis, va viatjar a Alemanya, on va fer estudis de postgrau en els Instituts de Farmàcia, Bioquímica, Patologia i Biologia de la Universitat de Berlín durant dues anys.
Al seu retorn va començar com a assistent en el laboratori de bioquímica de l'Institut de Fisiologia de Barcelona, on va romandre durant tota la Segona República (1931-1939) i va arribar a ser cap de laboratori; a més de professor de bioquímica en la Universitat Autònoma de Barcelona i secretari de la Societat Catalana de Biologia des de 1933. Durant aquests anys va participar en diferents congressos a Madrid, Barcelona, i en 1935 va romandre un temps en Budapest per conèixer els avanços realitzats sobre el procés d'obtenció de la insulina injectable. Durant la Guerra Civil va seguir treballant, també com a cap de laboratori de l'Hospital Militar de Barcelona
En acabar la guerra civil espanyola es va exiliar a Mèxic, on n'adquirí la nacionalitat el 1941. Allí compaginà les activitats professionals com a director de Laboratorios Químicos SA amb la presidència de l'Institut Català de Cultura (1975-1978) i de l'Orfeó Català de Mèxic (1971-1974), i col·laborà en les revistes catalanes Quaderns de l'Exili, Nova Revista, Pont Blau i Xaloc de Mèxic, i Vida Nova de Montpeller. Va ser membre de la Societat Química Americana i en 1981, superada la dictadura, va ser nomenat acadèmic de la Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya. El 1984 va rebre la Creu de Sant Jordi

## Obres

* Metabolismo intermediario de los hidratos de carbono (1932)
* El complex vitamínic B (1933)
* Curs de bioquímica i fisiologia de la contracció muscular (1934),
* Descarboxilació biològica de la histidina a histamina (1954),
* La bioquímica dels hidrats de carboni (1966) i
* La presència dels catalans a Mèxic (1984).

## Referències

* 1 2 «Dr. César Pi-Sunyer Bayo. Curriculum Vitae. Mexico, D.F. 1984». Institut d'Estudis Catalans, 1984.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Cèsar Pi-Sunyer i Bayo». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Diccionari dels catalans d'Amèrica. vol.3: Ll-Ro. Comissió Amèrica i Catalunya 1992, 1992, p. 296. ISBN 8472569950.
# Xanca de Táchira

La xanca de Táchira (Grallaria chthonia) és una espècie d'ocell de la família dels gral·làrids (Grallariidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el terra de la selva pluvial. Conegut únicament als Andes del sud-oest de Veneçuela al sud-oest de Táchira.

## Referències

* ↑ «Xanca de Táchira». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/06/2021(català)
# Villademor de la Vega

Villademor de la Vega és un municipi de la província de Lleó a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca d'Esla-Campos. Limita al nord amb San Millán de los Caballeros, a l'est amb el riu Esla i Valencia de Don Juan, a l'oest amb Laguna de Negrillos i al sud amb Toral de los Guzmanes.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 542 | 492 | 442 | 451 |

## Imatges

* Església Parroquial de San Pedro
* Església d'El Cristo
* Ermita de la Piedad

## Enllaços externs

* Ajuntament de Villademor de la Vega
# Villadepera

Villadepera és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 306 | 295 | 280 | 273 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | | | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | | | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | | | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | | | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | | | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | José Ignacio Isidro Isidro | PP | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | José Ignacio Isidro Isidro | PP | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | José Ignacio Isidro Isidro | PP | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |
# Centre Catòlic (Sant Joan de les Abadesses)

El Centre Catòlic de Sant Joan de les Abadesses (Ripollès) és un edifici inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un gran edifici amb bar, cinema-teatre a la planta baixa, múltiples sales de conferències i reunions al primer pis i en el que eren les golfes hi ha l'escola municipal de música. Encara que ha tingut moltes remodelacions interiors conserva la seva façana principal pràcticament igual, sols la porta ha canviat de lloc. És una façana d'estil eclèctic doncs, allà s'hi barregen molts estils. Les obertures, totes rectangulars, presenten ornamentació variada i línies rectes i corbes. Pedra i rajols vermells s'hi combinen formant plaques rectangulars alternant amb columnes adossades i relleus de ciment emmotllat. A la part superior hi ha cornises i damunt el teulat un element decoratiu rectangular que es remata amb un cercle amb dues boles a casa costat.

## Història

Va ser construïda el 1897-1899 per la societat Centre Catòlic, creada l'any 1887. Sempre ha tingut cafè, teatre i sales de reunions però distribuït de moltes diferents maneres. Exteriorment sols ha canviat el lloc de la porta que era ocupada el lloc d'una finestra. Durant la Guerra Civil fou confiscat i era la seu del Partit Obrer d'Unificació Marxista (POUM). Els anys seixanta del segle XX es va fer totalment nova la sala d'actes pel funcionament del cinema parroquial amb la màxima tecnologia de l'època. El seu constructor podria haver estat en Lluís Font Arnau, per la semblança amb la façana municipal i de la font que hi ha a la plaça d'en Clavé.

## Referències

* 1 2 «Centre Catòlic». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2014].
# Españolada

Españolada és un terme que sol emprar-se de manera despectiva per fer referència a determinades obres artístiques que exageren i falsegen el caràcter espanyol. L'estereotip més freqüent redueix la realitat espanyola i els seus conjunts culturals i tradicionals al tòpic de la realitat andalusa. En una segona accepció, españolada designa a qualsevol esforç ostentós i desmesurat al seu objectiu, o que dona poc o cap fruit perquè el seu propòsit estava mal concebut des del principi; en la faceta més noble, el terme podria ser sinònim de quixotada, i en la vessant més xarona, esdevé una estupidesa.

## Origen i evolució

S'ha acceptat que aquesta deformació de la imatge d'Espanya va tenir el seu origen al segle xix quan el Romanticisme va posar de moda el mite espanyol, provocant una peregrinació d'escriptors europeus, primer anglesos i després i sobretot francesos, entre ells Alejandro Dumas i el seu fill, Théophile Gautier, Victor Hugo o Prosper Merimée, l'obra del qual Carmen, s'ha considerat per Francisco Ayala, entre molts altres autors, com el bressol de l'Espanya mítica, territori exòtic i diferenciat pel que fa a la resta d'Europa. Una extensa i curiosa iconografia produïda per il·lustradors, pintors i gravadors estrangers, i afirmada amb l'obra dels artistes del costumbrisme romàntic andalús va teixir el conjunt de llegendaris tòpics entorn de la terra andalusa (bandolers, gitanos, toreros, balladors, tonadilleras, etc).

## Al cinema

El terme españolada es va introduir a través d'un subgènere cinematogràfic espanyol desenvolupat des de la dècada de 1930, i amb especial desenvolupament després de la Guerra Civil, durant la dictadura franquista. Títols d'aquest període van ser, per exemple, El turismo es un gran invento, Amor a la española, 40 grados a la sombra o Vente a Alemania, Pepe. Alguns actors cèlebres que es van iniciar o van afirmar en aquest gènere van ser Paco Martínez Soria, Antonio Ozores, Alfredo Landa o José Luis López Vázquez. José Luis Navarrete, va explicar l'èxit i la popularitat del gènere com a consol provocat pel desig que la imatge que en elles es brindava d'Espanya fóra realista i autèntica.

## Referències

* ↑ definició del terme per la RAE
* ↑ Artículo El País: Españolada.
* ↑ Diversos autors «Reivindicar el costumbrismo». Ínsula, 637, 2000. Arxivat de l'original el 2016-09-25 [Consulta: 24 setembre 2016]. Arxivat 2016-09-25 a Wayback Machine.
* ↑ La españolada cinematográfica a estudio.
* ↑ Valdivieso, Enrique. Historia de la pintura sevillana. Guadalquivir, 1992. ISBN 84-86080-76-2.
* ↑ Gubern, Román. El cine sonoro en la II República (en espanyol). Barcelona: Lumen, 1977.
* ↑ Navarrete, José Luis. Historia de un género cinematográfico: la españolada (en espanyol). Madrid: Quiasmo, 2009.
# Roc de la Feixa (Herba-savina)

El Roc de la Feixa és una cinglera del terme municipal de la Conca de Dalt, a la comarca del Pallars Jussà, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, en territori del poble d'Herba-savina.
Està situat al nord d'Herba-savina, al vessant meridional de la Serra de Pessonada, en el seu extrem oriental. És, de fet, la mateixa paret vertical de la Serra de Pessonada, a migdia del Pas del Banyader i de l'Espluga de l'Ordial.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Central business district

Central business district (Districte central de negocis), (CBD) i downtown són termes anglesos per a anomenar el pol comercial o financer d'una ciutat, son l'àrea dins d'una ciutat amb la major accessibilitat i amb una major varietat i concentració de béns i serveis especialitzats que qualsevol altra àrea. En grans ciutats, sovint és sinònim de centre financer, i geogràficament, sovint coincideix amb el centre històric o el downtown, però aquests conceptes no son mútuament excloents, doncs moltes ciutats tenen un CBD allunyat dels pols cultural i comercial, o del centre de la ciutat, o poden tenir més d'un CBD.

## Llista dels CBD més importants als Estats Units

* Midtown (Manhattan, New York)
* Central Chicago (Chicago)
* Downtown Miami (Miami)
* Financial District (Houston), reunint els 5 centres financers que hi ha a la ciutat.
* Financial District (Manhattan, New York)
* Financial District (San Fransisco)

## Referències

* ↑ Murphy, Raymond E. The Central Business District: A Study in Urban Geography (en anglès), 1972 [Consulta: 17 novembre 2021].

## Vegeu també

* Centre financer
* Centre històric
* Downtown
# Casa Serra (desambiguació)

* No s'ha de confondre amb Casa Serrà.
«Casa Serra» té aquests significats:
* Casa Serra (Barcelona), edifici a la ciutat de Barcelona obra de Josep Puig i Cadafalch
* Casa Serra (Calaf)
* Casa Serra (els Prats de Rei)
* Casa Serra (Reus)
* Casa Serra i Corominas
* Casa Serra Xaus
# Casa Serra Goday

La Casa Serra Goday és un edifici del municipi de Sant Feliu Sasserra (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'una casa de dues plantes i baixos amb la façana principal orientada a ponent i dos cossos ben diferenciats. Coberta a doble vessant, la façana de llevant és molt característica: porta d'arc de mig punt amb grans dovelles, cisterna-pou de planta circular i finestres goticitzants, entre les quals cal destacar una de geminada amb columna de fust prim; la resta de finestres tenen llinda i muntants de pedra. Els murs són fets amb carreus de pedra, de mida més gran, polits i ben escairats als angles, mentre que als panys són irregulars, petits i lligats amb morter de calç.
Recentment ha estat convenientment restaurada.

## Història

La casa fou usada, a mitjans del segle xx, com un conjunt de dependències parroquials. Restaurada fa pocs anys, és un interessant casal de base medieval amb ampliacions dels segles xvii i xviii. El finestral gòtic a llevant de la casa conserva les impostes dels arcs lobulats originals, que defineixen una estructura geminada; el propietari hi col·locà un capitell gòtic provinent d'una altra edificació per tal de conservar el finestral.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Serra Goday». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 desembre 2015].
# Casa Serra (Tremp)

La Casa Serra és una obra de Tremp (Pallars Jussà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres, amb quatre nivells d'alçada, planta baixa i tres pisos. Presenta influències classicistes en la disposició de la façana, que destaca per la unitat simètrica dels vans i balconades. Les finestres balconeres d'arc de mig punt amb la dovella clau sobresortida, es troben emmarcades per balconades corregudes amb unes baranes de ferro molt treballat presentant motius vegetals i classicistes. En el balcó del segon pis s'indica la data 1888, moment en què es van fer la forja dels balcons i finestres.
La façana posterior es troba molt reformada.

## Història

No es té cap referència història sobre els orígens de la Casa Serra, que fou propietat de la família Serra i posteriorment dels hereus de Josep Mir Bastús. La construcció pot emmarcarse dins la fase constructiva de finals del segle xix, moment en què es permet terraplenar el fossar i aixecar edificis de planta baixa, per evitar tapar les cases que donaven a l'antiga murada. Aquest és l'origen que s'atribueix a les terrasses que envolten avui dia l'actual Plaça Princesa Sofia.
Cal destacar que segons fonts locals, la forja dels balcons i finestres procedeix d'un palau de Sevilla.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Serra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 març 2019].
# Catocala contemnenda

Catocala contemnenda és una espècie de papallona nocturna de la subfamília Erebinae i la família Erebidae. Es troba a Xinjiang, (Xina).

## Referències

* ↑ «Funet». Arxivat de l'original el 2019-07-20. [Consulta: 25 març 2016].

## Enllaços externs

* Funetː Catocala contemnenda Arxivat 2019-07-20 a Wayback Machine. (en)
# Catocala connexa

Catocala connexa és una espècie de papallona nocturna de la subfamília Erebinae i la família Erebidae. Es troba al Japó.
Fa 50-57 mm d'envergadura alar.

## Enllaços externs

* Funetː Catocala connexa Arxivat 2019-07-20 a Wayback Machine. (en)
* Espècies del Japóː Catocala connexa