OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nikolai Kamov

Nikolai Ilitx Kamov (en rus: Никола́й Ильи́ч Ка́мов; 14 de setembre [C.J. 1 de setembre] de 1902 – 24 de novembre de 1973) va ser un enginyer aeroespacial soviètic, pioner en el disseny d'helicòpters i fundador de l'oficina de disseny d'helicòpters Kamov.

## Biografia

Kamov va néixer en una família russa, a Irkutsk, però va viure a Tomsk fins a la seva mort el 24 de novembre del 1973 a Moscou. Es va graduar a la Universitat Politècnica de Tomsk amb un títol d'enginyer el 1923.
Kamov va treballar amb Dmitri Grigorovitx i més tard per alTsAGI. El 1940 va ser assignat per establir el nou helicòpter OKB que més tard va rebre el seu nom.

## Memòria

* Enterrat al cementiri de Novodévittxi, Moscou
* Des del 1992, un dels dos principals fabricants d'helicòpters soviètic-russos porta el cognom de Nikolai Kamov

## Referències

* 1 2 Свищёв. Авиация : Энциклопедия (en rus). Москва: Большая российская энциклопедия : ЦАГИ, 1994, p. 735.
* ↑ Остапенко. XX век. Авиастроение России в лицах (en rus). Москва: МОО «Общество авиастроителей», 2005, p. 552.
* 1 2 Савинский, Юрий. Камов. Творческая биография конструктора вертолётов (en rus). Москва: Полигон-Пресс, 2002, p. 200. ISBN 9785943840128.
* ↑ «Kamov Design Bureau». www.russianhelicopters.aero. [Consulta: 26 novembre 2018].
# Nikolai Karakulov

Nikolai Karakulov (Bardymsky District, 10 d'agost de 1918 - Moscou, 10 de març de 1988) va ser un atleta rus, especialista en curses de velocitat, que va competir sota bandera soviètica durant la dècada de 1940.
En el seu palmarès destaquen dues medalles d'or al Campionat d'Europa d'atletisme, en els 100 metres llisos en l'edició de 1946 i en els 4x100 metres el 1950, i disset campionats nacionals. D'aquests, destaquen els set que guanyà de manera consecutiva en els 100 metres entre 1943 i 1949; i sis en els 200 metres, el 1943, 1944, i de 1946 a 1949.
El 1957 va rebre l'Orde de la Bandera Roja del Treball.

## Millors marques

* 100 metres llisos. 10.4" (1948)
* 200 metres llisos. 21.6" (1946)

## Referències

* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* 1 2 Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«» (en rus). Peoples.ru. [Consulta: 2 maig 2020].
* ↑ «Còpia arxivada» (en russian). Спортивный некрополь. Arxivat de l'original el 22 de novembre 2012. [Consulta: 7 abril 2014].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Obiter dictum

Obiter dictum (generalment utilitzat en la seva forma plural, obiter dicta) és una expressió en llatí que significa literalment dit de passada. Fa referència a aquells arguments exposats en la part considerativa d'una sentència o resolució judicial que corroboren la decisió principal, però manquen de poder vinculant, perquè la seva naturalesa és merament complementària.
És el propi jutge el que opina sobre un tema en concret, i és aquesta opinió la que més tard es pot prendre com a vàlida per a l'ús en un procés judicial, però mai tindrà valor de llei.

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 23 agost 2020].
* ↑ E. Domenech, Ernesto Dicho sea de paso. Obiter dicta. Revista Anales de la Facultad de Ciencias Jurídicas y Sociales. U.N.L.P..
# Turki ibn Saïd

Turkí o Torki ibn Saïd al-Busaïdí (àrab: تركي بن سعيد البوسعيدي, Turkī b. Saʿīd al-Būsaʿīdī; balutxi: ترکی بن سعید) (1832-4 de juny de 1888) va ser sultà de Masqat i Oman del 30 de gener de 1871 al 4 de juny de 1888. Era el cinquè de Saïd ibn Sultan. Va accedir al tron després de la seva victòria sobre l'imam Azzan ibn Qais a la batalla de Dhank l'octubre de 1870. A la mort de Turki, el va succeir el seu segon fill, Faisal ibn Turki.

## Biografia

Turki ibn Saïd va ser governador de Suhar de 1854 a 1868 i de Gwadar de 1868 a 1871.
Després de la mort del seu pare Said ibn Sultan (1804-1856), Turki havia impugnat el govern d'Oman pel seu germà Thuwayni ibn Saïd (1856-1866). Quan el seu germà va morir Azzan ibn Qais va prendre el poder del sultanat i Turki s'hi va oposar. El 1870, amb l'ajuda dels xeics dubaitians d'Ajman i Ras al-Khaimah, i el suport financer de Zanzíbar, va aconseguir derrotar Azzan ibn Qais (1868-1870) al Uadi Dhank prop d'Ibri.
A partir d'aquell moment va poder assumir el control de Masqat i Oman. El seu regnat va estar marcat per la decadència econòmica del país i les rivalitats entre els principals grups tribals hinawi i ghafiri. A més, va haver de seguir contenint els seguidors d'Azzan ibn Qais. Amb tota aquest situació, només va poder mantenir-se al poder amb el suport dels britànics.
El 14 d'abril de 1873 va signar un tractat amb els britànics en el qual es va comprometre a tancar tots els mercats públics d'esclaus, protegir els esclaus alliberats i a que, a partir de llavors, totes les persones que entressin als seus dominis haurien de ser lliures.
Va morir al seu palau de Masqat el 1888 i el va succeir el seu fill Faisal ibn Turki (1888–1913).

## Descencència

Turki ibn Saïd va tenir cinc fills:
* Saïd Muhammad ibn Turki al-Saïd (1860–?)
* Saïd Faisal ibn Turki al-Saïd (1864–1913)
* Saïd Fahad ibn Turki al-Saïd (?-1894)
* Saïda Turkia ibnt Turki al-Saïd que es va casar amb un cosí, el sultà de Zanzíbar Hamad ibn Thuwaini al-Saïd
* Saïda (nom desconegut) ibnt Turki al-Saïd, que es va casar amb Talal ibn Abdullah al-Rashid, emir de Jabal Xammar.

## Honors

* Orde de l'Estrella de l'Índia (atorgat l'1 de gener de 1886)

## Referències

* 1 2 3 4 «The Al-Busaid Dynasty - 7» (en anglès). royalark.net. [Consulta: 13 desembre 2022].
* 1 2 3 Lorimer, 1915, p. 729.
* 1 2 «The Al-Busaid Dynasty - 3» (en anglès). royalark.net. [Consulta: 13 desembre 2022].

## Vegeu també

* Llista de governants d'Oman
* Dinastia Al-Bu Said

## Bibliografia

* Lorimer, John. Gazetteer of the Persian Gulf (en anglès). Bombai: Govern Britànic, 1915.
# Oak Leaf

Oak Leaf és una població dels Comtat d'Ellis (Texas) a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 1.209 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Oak Leaf tenia 1.209 habitants, 401 habitatges, i 364 famílies. La densitat de població era de 203 habitants/km².
Dels 401 habitatges en un 39,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 81,5% hi vivien parelles casades, en un 7% dones solteres, i en un 9% no eren unitats familiars. En el 7,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,01 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,3% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 26,1% entre 25 i 44, un 32,5% de 45 a 60 i un 7,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 80.274$ i la renda mediana per família de 81.824 $. Els homes tenien una renda mediana de 51.522 $ mentre que les dones 32.500 $. La renda per capita de la població era de 28.327 $. Aproximadament l'1,7% de les famílies i el 2,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Oak Leaf». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Oak Leaf». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Nova Esquerra Catalana

Nova Esquerra Catalana (NECat) fou un partit polític socialdemòcrata catalanista partidari de la independència de Catalunya. El partit va ser fundat el 15 de desembre de 2012 a Sitges sota l'impuls d'Ernest Maragall, exdirigent del Partit dels Socialistes de Catalunya.
El partit es presentà a les eleccions al Parlament Europeu de 2014 en coalició amb Esquerra Republicana de Catalunya (ERC) i Catalunya Sí sota el nom de L'Esquerra pel Dret a Decidir. En aquells comicis, la candidatura independentista obtingué dos escons, fet pel qual Ernest Maragall obtingué el càrrec d'eurodiputat, ja que encapçalava la llista en segon lloc. Ara bé, està previst que finalitzi la legislatura a mitjan mandat, ja que aquest fou l'acord a què van arribar les parts abans de les eleccions. En substitució de Maragall assumirà el càrrec el número tres de la llista, el militant d'ERC i batlle de Caldes de Montbui, Jordi Solé.
El 28 d'agost del 2014 a Palamós, hi hagué una trobada organitzada per Nova Esquerra Catalana i Avancem per iniciar el curs polític a Catalunya. En aquella ocasió, les dues organitzacions van manifestar la voluntat de confluir en una nova organització abans de la finalització de l'any 2014.
El 22 de novembre de 2014 presentà la seva confluència amb Moviment Catalunya per crear una nova candidatura definida com a socialista, catalanista i sobiranista. El nom del partit estava previst que es presentés oficialment en societat el 30 de novembre al Casinet d'Hostafrancs de Barcelona. El nou partit no inclou de moment a Avancem, el corrent crític liderat per Joan Ignasi Elena, ja que posa, entre altres condicions, el requisit de baixa de militància del PSC en referència als exconsellers Geli, Tura i Castells. Arribat el 30 de novembre, anuncià la seva fusió sota la denominació Moviment d'Esquerres (MES).

## Referències

* ↑ «L'exconseller socialista Ernest Maragall serà el número dos d'ERC a les europees del maig». 324.cat, 03-04-2014. [Consulta: 24 novembre 2014].
* ↑ «Ernest Maragall(NEC), segon a la candidatura europea d'ERC». Directe.cat, 03-03-2014. Arxivat de l'original el 2017-09-20. [Consulta: 24 novembre 2014].
* 1 2 3 «Ernest Maragall només serà eurodiputat mitja legislatura». ACN.cat, 26-05-2014. [Consulta: 24 novembre 2014].
* ↑ «NeCat i Avancem donen el tret de sortida al procés de confluència». DiarideGirona.cat, 28-08-2014. [Consulta: 1r setembre 2014].
* ↑ «NeCat i Moviment Catalunya presenten la seva candidatura». DiarideGirona.cat, 22-11-2014. [Consulta: 23 novembre 2014].
* ↑ «NeCat, Moviment Catalunya i Avancem abocats a ERC». Directe.cat, 21-11-2014. Arxivat de l'original el 2018-01-29. [Consulta: 23 novembre 2014].
* ↑ «Els dissidents del PSC impulsen un nou partit sobiranista». 324.cat, 21-11-2014. [Consulta: 23 novembre 2014].
* ↑ «Els crítics del PSC, el partit d'Ernest Maragall i Moviment Catalunya presenten MES, un nou partit d'esquerres». 324.cat, 30-11-2014. [Consulta: 30 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Nova Esquerra Catalana - Lloc web oficial
# Nova Esquerda Socialista

Nova Esquerda Socialista és una organització política gallega. Es va formar l'any 2010 amb militants revolucionaris, activistes socials, sindicalistes i un nodrit grup d'immigrants d'ideologia esquerrana. Nova Esquerda Socialista es defineix com a organització gallega, republicana i socialista. Els seus militants enarboren la bandera de marxisme revolucionari i defensen una política conseqüent amb els drets nacionals de Galícia.
Els seus màxims dirigents són Lois Pérez Leira, secretari general, i Xosé Manuel Graña, president nacional.
El març de 2013, es va unir a un sector de Unidade da Esquerda Galega per a formar Nova Esquerda Galega, organització integrada en ANOVA-Irmandade Nacionalista.

## Referències

* ↑ Nova Esquerda Socialista nace como 'frente amplio', Atlántico, 13 de juliol de 2010.
* ↑ Anova xa conta con outro colectivo organizado "transformador e revolucionario", Galicia Confidencial, 26 de març de 2013.
# Aphantophryne pansa

Aphantophryne pansa és una espècie de granota de la família Microhylidae que viu a Papua Nova Guinea.

## Referències

* Richards, S. & Allison, A. 2004. Aphantophryne pansa. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 27 d'abril del 2008.
# Reutenbourg

Reutenbourg (en alsacià Riteburi) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 2004 tenia 322 habitants. Limita al nord-est amb Lochwiller, a l'est amb Westhouse-Marmoutier, al sud amb Jetterswiller, al sud-oest amb Singrist i al nord-oest amb Marmoutier.
Forma part del cantó de Saverne, del districte de Saverne i de la Comunitat de comunes del Pays de Saverne.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 363 | 365 | 355 | 328 | 318 | 303 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jean-Bernard Hauswalt | |
| 2008- | Frédéric Georger | |
# Llista de peixos del riu Dordonya

Aquesta llista de peixos del riu Dordonya -incompleta- inclou 11 espècies de peixos que es poden trobar al riu Dordonya ordenades per l'ordre alfabètic de llur nom científic.

## A

* Esturió comú (Acipenser sturio)
* Alosa fallax

## C

* Cottus duranii
* Cottus perifretum

## G

* Gobio alverniae
* Gobio occitaniae

## L

* Lampetra fluviatilis
* Lampetra planeri
* Leuciscus oxyrrhis

## P

* Parachondrostoma toxostoma

## S

* Salmó europeu (Salmo salar)

## Referències

* ↑ Species in Dordogne River - FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Billard, R., 1997. Les poissons d'eau douce des rivières de France. Identification, inventaire et répartition des 83 espèces. Lausana, Delachaux & Niestlé, 192 p.
* Kottelat, M. i H. Persat, 2005. The genus Gobio in France, with redescription of Gobio gobio and description of two new species (Teleostei: Cyprinidae). Cybium 29(3):211-234.
* Kottelat, M. i J. Freyhof, 2007. Handbook of European freshwater fishes. Publications Kottelat, Cornol, Suïssa. 646 p.
* Spillman, C.-J., 1961. Faune de France: Poissons d'eau douce. Fédération Française des Sociétés Naturelles. Vol. 65. París. 303 p.
* Vallot, J.-N., 1837. Ichthyologie française, ou histoire naturelle des poissons d'eau douce de la France. E. Frantin, Dijon. 1-320.

## Enllaços externs

* Les poissons migrateurs de la rivière Dordogne (francès)
* Rivière Dordogne - AAPPMA Canton LA FORCE 24 Arxivat 2015-09-30 a Wayback Machine. (francès)
* Fishing the Dordogne rivers Arxivat 2015-02-04 a Wayback Machine. (anglès)
# Horaci Pulvil

Els Horaci Pulvil (llatí: Horatius Pulvillus) va ser una distingida branca de la gens Horàcia, una antiga família d'origen patrici. El cognom Pulvillus significava 'coixinet'.
Alguns personatges de la família van ser:
* Marc Horaci Pulvil, cònsol el 509 aC i potser el 507 aC.
* Gai Horaci Pulvil, cònsol el 477 aC i 457 aC, fill de l'anterior.
* Luci Horaci Pulvil, tribu amb potestat consular el 386 aC.
* Marc Horaci Pulvil, tribú amb potestat consular el 378 aC, germà de l'anterior.

## Referències

* ↑ Alberich, Joan; André, Avel·lí; Blay, Maite; Borràs, Joana; Romero, Carmen. Diccionari Llatí-Català de noms propis. Barcelona: Columna, 1994.
* ↑ Gaffiot, Félix. «Pulvillus». Dictionnaire Latin-Français. [Consulta: 12 setembre 2020].
* ↑ An Historical Compendium, from the Creation, to the Year of Our Lord 1722: In Two Parts; ... (en anglès). B. Creak, 1722.
# Alfons X

«Alfons X» té aquests significats:
* Alfons X de Castella (Toledo, 1221 - Sevilla, 1284), rei de Castella (1252-84)
* Estació d'Alfons X, estació de la Línia 4 del metro de Barcelona sota la Ronda del Guinardó al districte d'Horta-Guinardó de Barcelona
* Orde Civil d'Alfons X el Savi, orde civil espanyol establerta per Reial decret del 1902
# Epígon

Epígon és el nom dels següents personatges:
* Epígon o epígons, hereus o descendents dels diàdocs, primers descendents dels generals d'Alexandre el Gran
* Epígon (escultor), escultor grec
# Epígon (escultor)

Epígon (en llatí Epigonus, en grec antic Ἐπίγονος) fou un escultor grec que va imitar a altres artistes. Era escultor a la cort de la dinastia atálida a Pèrgam al segle III aC. Va florir amb el rei Àtal I de Pèrgam.
Destaquen com obres seves més originals l'anomenada El trompetista i Noia acariciant a la seva mare morta, segons diu Plini el Vell (Naturalis Historia XXXIV, 84 i 88). Aquesta darrera obra sembla inspirada en la famosa pintura del mateix tema d'Aristides. Pel que diu Plini, aquestes obres formaven part d'un gran conjunt d'estàtues que Àtal va consagrar al santuari d'Atena a Pèrgam per commemorar la seva victòria sobre els gàlates.

## Referències

* ↑ Epigonus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 37

## Vegeu també

* Gàlata moribund
# El rústic "Bertoldo"

Lo rústic "Bertoldo" (El rústic "Bertoldo", en català normatiu) és una farsa grotesca en quatre actes i en vers, original de Frederic Soler, en col·laboració de Joan Molas i Casas i Josep Feliu i Codina, escrita l'any 1880 i estrenada al Teatre Català Romea el dia 2 de maig de 1886.

## Repartiment de l'estrena

* La reina: Concepció Pallardó
* Palmira: Carme Parreño
* Reparada: Caterina Mirambell
* Rosaura: Concepció Palà
* La fadrina: Caterina Fontova
* Dalmira: ?
* La viuda: ?
* Bertoldo: Lleó Fontova
* El rei: Joan Isern
* El comte Robert: Joaquim Pinós
* Enric: Hermenegild Goula
* El duc del castell: Jaume Virgili
* Estornell: Lluís Muns
* Crespi: N. Baró
* Un agutzil: Frederic Fuentes
* El duc de l'Estol: ?
* El comte Rosanes: ?
* Un uixer: ?
* Un notari: ?

## Edicions

* 1ª ed.: Casa Editorial de Teatre. Bonavia i Duran, impressors. Barcelona, 1915.

## Referències

* ↑ «f. 1». [Consulta: 24 abril 2022].
* ↑ «Lo Rústic Bertoldo». [Consulta: 24 abril 2022].
* ↑ «Archivo digital histórico de espectáculos del Teatro Romea». [Consulta: 24 abril 2022].
* ↑ Teatre, Institut del. «Carme Parreño i Gibert». [Consulta: 24 abril 2022].
* ↑ «Edición del lunes, 03 mayo 1886, página 7 - Hemeroteca - Lavanguardia.es». [Consulta: 24 abril 2022].
* ↑ Teatre, Institut del. «Ermengol Goula i Catarineu». [Consulta: 24 abril 2022].

## Enllaços externs

* El rústic "Bertoldo", a la xarxa
* El rústic "Bertoldo", edició 1915 a Europeana
# Escorredora

Una escorredora o escorredor és un colador gros que s'empra a la cuina i que serveix per a posar-hi a escórrer algun aliment. Alguns usos típics són per a separar el brou de la carn d'olla, en una sopa; per a escórrer l'enciam i altres verdures de fulla un cop rentades amb aigua; per a escórrer la pasta; la fruita rentada; etc. Prou semblant és la llossa traucada.
Antigament solien ser de fusta o de terrissa. Aquests darrers eren molt similars a les cassoles de fang però amb la diferència que tenien forats a la base. Actualment hom opta per materials més lleugers, com el metall en plaques fines, el plàstic i més recentment la silicona. Algunes escorredores metàl·liques tenen els forats de tal manera que de l'altra banda es poden fer servir com a ratllador. Algunes escorredores d'enciam són mecàniques, i solen rebre el nom de centrifugadores.

## Variants
### Plat escorredor

Un plat escorredor, plat colador, plat d'escórrer o degotador és un plat gran, relativament pregon, amb molts de foradins, que serveix per a colar o escórrer el peix, verdura, fruita, etc.

### Materials
#### Escorredora de plàstic

D'ençà de la segona meitat del segle xx, les escorredores domèstiques sovint s'han constituït del material econòmic que és el plàstic.

#### Escorredores de metall

Abans de l'adveniment del plàstic, a Occident, les escorredores eren metàl·liques. Per a una més gran durabilitat i resistència, s'esmalten. Avui en dia, per a ús professional i cada cop més en les llars, es privilegia l'acer inoxidable.

#### Matèries vegetals

El zaru és, al Japó, una escorredora de bambú.
* Zaru japonès
* Escorredora de metall dotada d'un mànec llarg

## Referències

* ↑ «Escorredora». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Enrique Jiménez González

Enrique Jiménez González (Madrid, 1888 - 1957) fou un matemàtic espanyol. Doctorat en Ciències exactes en la Universitat Central de Madrid, va ser professor d'aritmètica, àlgebra, geometria analítica i càlcul infinitesimal en escoles superiors, així com de ciències en els Instituts de Segon Ensenyament.
Era catedràtic en la seva universitat quan va haver de sortir d'Espanya arran de l'exili republicà a l'acabar la Guerra Civil, i a Mèxic va ocupar funcions igualment destacades, com a director de l'Institut Lluís Vives.Va donar a conèixer estudis sobre la teoria de les substitucions i els sistemes polars; ampliació i complement de matemàtiques, Geometria analítica i Geometria descriptiva. Jiménez va morir el 1957, mateix any en el qual va expirar Ricardo Vinós Sants.

## Referències

* ↑ (castellà) «El Pensamiento español contemporáneo y la idea de América».
* ↑ (castellà) «Científicos en el exilio».
# Els Pinars del Badó

Els Pinars del Badó és una urbanització del terme municipal de Sant Quirze Safaja, a la comarca del Moianès.
Està situada al sud del terme municipal, cap a la meitat del sector occidental. És al nord i est de la carretera C-59, just a tocar del Coll de Poses, a la dreta del torrent de la Balma de Poses. Queda al costat nord de l'indret conegut com la Rambla de la Pineda, que constitueix la meitat meridional de la urbanització.
El seu accés és per la carretera C-59, per una carretera local que en menys d'1 quilòmetre mena a la urbanització des de la carretera.
# Manuel Hermoso Rojas

Manuel Antonio Hermoso Rojas (San Cristóbal de La Laguna, Tenerife, Canàries, 24 de juny de 1935) és un polític nacionalista canari, membre de Coalició Canària. Va ser alcalde de Santa Cruz de Tenerife entre 1979 i 1991 i el quart president de la Comunitat Autònoma de Canàries entre 1993 i 1999. De jove marxà a estudiar a Madrid i posteriorment a Vigo. En 1969 regressa a Canàries i pren les regnes de l'empresa de mobles fundada pel seu pare (natal d'Almería), qui havia mort poc abans. Posteriorment funda l'empresa de prefabricats Maher. A inicis de la dècada de 1970 es converteix en delegat provincial de l'INI (Institut Nacional d'Indústria).
Amb la convocatòria de les primeres eleccions municipals després de la mort de Franco, decideix presentar al costat d'altres empresaris una candidatura per a l'ajuntament de Santa Cruz de Tenerife, per a això entraria en contacte amb la Unió de Centre Democràtic (UCD). En les eleccions de 1979 és escollit alcalde de Santa Cruz de Tenerife sent cap de llista de la candidatura de UCD. Serà alcalde d'aquesta ciutat de 1977 a 1991, presentant-se a partir de 1983 per Agrupación Tinerfeña Independiente (ATI). A les eleccions al Parlament de Canàries de 1987 seria elegit diputat per les Agrupacions Independents de Canàries (AIC). En 1993 és nomenat President de Canàries a través d'una moció de censura realitzada contra Jerónimo Saavedra i amb suport d'Agrupacions Independents de Canàries, Iniciativa Canària Nacionalista, Asamblea Majorera i Centre Canari Nacionalista. Tots els grups que van donar la moció de censura acabarien formant Coalició Canària.

## Referències

* ↑ Alonso, Goretti. «Un alcalde para siempre.» (en castellà). laopinion.es, 21-04-2016. [Consulta: 18 octubre 2017].
* ↑ Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 371. ISBN 84-930048-0-4.

## Enllaços externs

* Articlo sobre Manuel Hermoso Arxivat 2006-03-03 a Wayback Machine.