OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Girard II de Rosselló

Girard II de Rosselló (? - 1172) fou comte de Rosselló (1164-1172).
Fill de Gausfred III, i hereu del comtat de Rosselló a la mort d'aquest el 1164. Igual que el seu pare va signar convenis de pau amb els seus parents del comtat d'Empúries. Girard II, ja molt afeblit al capdavant del comtat, va posar-se sota el vassallatge del comte-rei Alfons I el Cast, al qual cedí el comtat en morir sense fills.

## Referències

* ↑ «Girard II de Rosselló». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Girard de Rosselhon

Girard de Rosselhon és una cançó de gesta del cicle dels vassalls rebels, composta vers el 1180; se'n conserven diverses versions que presenten una varietat lingüística (textos en occità i francès antics) i formal.
Hi hagué una primera cançó de gesta no conservada, composta vers el 1115. La versió coneguda, fou redactada en francoprovençal a mitjan s XII. Els autors d’ambdues versions, amb la intenció de donar-los un clima català, hi multiplicaren els topònims i antropònims catalans i esmentaren el gentilici catalans i potser el corònim Catalunya, llavors poc difosos fronteres enllà.
La versió més antiga en decasíl·labs es conserva en quatre manuscrits, que es troben a la British Library, a Nancy, a Oxford i a la Biblioteca Nacional de França; consta de 10.000 versos. N'hi ha també una versió en alexandrins, conservada en sis manuscrits, i dues en prosa del segle xv, per Jean Wauquelin. Així mateix, hi ha redaccions de la vida llegendària de Girard en llatí. És considerada una obra magistral de l'epopeia medieval amb gran riquesa dramàtica, poètica i èpica.
El tema és borgonyès, basat en una llegenda escrita en llatí abans del segle ix per un monjo de l'abadia de Pothières. Explica com Carles Martell i Girard de Rosselló salvaren Roma de la invasió àrab i obtingueren en matrimoni les filles de l'emperador, Elissent i Berta, però ambdós es disputen l'amor d'Elissent i la cosa acaba en guerra oberta, amb batalles salvatges i grandioses. Girard és vençut i ha de fugir amb Berta, pietosa i que li dona savis consells, a les Ardenes i l'Alvèrnia, on treballen respectivament de cosidora i de carboner. Després de diverses peripècies, reben el perdó del rei i Girard recobra el seu feu, però el seu fill mor. Els fets històrics fan referència a Carles el Calb i a Guiu, comte i marquès de Viena i Guifré el Pelós. El castell del Rosselló podria ser Castell Rosselló.

## Vegeu també

* Llengües híbrides en la literatura medieval

## Referències

* ↑ Fitxa de l'autor a ARLIMA
* ↑ Fitxa a l'obra a ARLIMA D'aquesta obra llatina, n'hi ha encara una traducció en prosa al francès Fitxa a ARLIMA

## Bibliografia

* Robèrt Lafont i Christian Anatole (1973) Història de la literatura occitana Dopesa, Barcelona.
* Real, Elena, Épica medieval francesa. Madrid: Síntesis, 2002 ISBN 8477389926 p. 228-230
* Martí de Riquer, Los cantares de gesta franceses, Barcelona, Ariel, 2009 [traducció a partir de la versió ampliada francesa], ISBN 9788424936150, p. 287-295
* Mary Hackett, Geneviève Brunel-Lobrichon, "Girart de Roussillon" a Dictionnaire des lettres françaises: le Moyen Âge, éd. Geneviève Hasenohr i Michel Zink, Paris, Fayard (La Pochothèque), 1994 p. 546-547
* La Llegenda de Girard de Rosselló i Catalunya. Miquel Coll i Alentorn 1966.
* La Chanson de Girart de Rousssillon: peème double, thème inversé, causes échangées. Robert Lafont. 1995.

## Enllaços externs

* Base de dades ARLIMA
# Armee der Liebenden oder Aufstand der Perversen

Armee der Liebenden oder Aufstand der Perversen (L'Exèrcit dels Amants o la revolta dels pervertits) és un documental alemany de 1979 dirigit per Rosa von Praunheim. La pel·lícula, rodada principalment a San Francisco, relata l'auge del activisme gai als Estats Units entre 1972 i 1978, després dels aldarulls de Stonewall i abans de l'arribada de l'epidèmia de la sida. Explora, entre altres temes, la unitat inicial formada en l'època post-Stonewall, que s'acabaria disgregant en nombroses faccions. El moviment d'alliberament gai estatunidenc, enfortit per l'assalt de les iniciatives antigai liderades per Anita Bryant, sembla sotsobrar en la polarització i en el sorgiment de grups d'interès propi en un lideratge cada vegada més fracturat. La pel·lícula analitza si l'expressió sexual oberta i la promiscuïtat ajudaven o perjudicaven la causa dels drets dels homosexuals.
Entre els entrevistats es troben un nazi gai, estrelles de cinema porno gai, portaveus de la Gay Activists Alliance i de la més conservadora National Gay Task Force, líders de la Mattachine Society, les fundadores de les Daughters of Bilitis, així com el novel·lista John Rechy, que defensava la promiscuïtat masculina gai enfront de la postura del director que l'obsessió amb les «discos», els banys i els bars d'orgies estava danyant el moviment gai. apareix en un míting cantant I Need A Man, la qual cosa li suposa ser durament criticada per una feminista lesbiana.

## Referències

* ↑ Kuzniar, 2000, p. 89.
* 1 2 3 Murray, 1994, p. 109.
* 1 2 «Army of Lovers or Revolt of the Perverts». The New York Times. Arxivat de l'original el 2007-12-19. [Consulta: 21 febrer 2013].

## Bibliografia

* Kuzniar, Alice. The Queer German Cinema (en anglès). Stanford University Press, 2000. ISBN 978-0-8047-3995-5.
* Murray, Raymond. Images in the Dark: An Encyclopedia of Gay and Lesbian Film and Video. TLA Publications, 1994. ISBN 978-1-880707-01-2.

## Enllaços externs

* Armee der Liebenden oder Aufstand der Perversen, rosavonpraunheim.de (alemany)
# Arne Jacobsen

Arne Jacobsen (Copenhaguen, 11 de febrer de 1902 - 24 de març de 1971) va ser un arquitecte i dissenyador danès, conegut per la seva contribució a l'arquitectura funcionalista i els dissenys simples i efectius de cadires.
Es va graduar a l'Acadèmia de les Arts de Copenhaguen el 1928 i va començar a exercir el 1930, podent distingir-se quatre etapes en la seva trajactòria, la primera amb l'ús de la fusta i la pedra, en la tradició nòrdica. En la segona etapa (1937-1945) es desenvolupa l'arquitectura funcionalista, introduint el formigó armat, guanyant concursos per la construcció d'ajuntaments a Dinamarca amb la seva habilitat per donar respostes senzilles a problemes complexes. A finals de la Segona Guerra Mundial, el 1943, es va refugiar a Suècia. En l'etapa de postguerra explora les possibilitats arquitectòniques del formigó armat, el vidre i l'acer, en col·laboració amb l'enginyer Folmer Andersen En la darrera etapa, a partir de 1965, explora les possibilitats de la prefabricació i la construcció industrialitzada.

## Obres

* St Catherine's College, Oxford
* Merton College, Oxford,
* Hotel SAS, Copenhagen,
* Edifici del Danish National Bank a Copenhagen,
* Diversos ajuntaments a Dinamarca.
* Ajuntament d'Aarhus
* HEW, Hamburg
* Va dissenyar molts mobles, el més conegut, la cadira Model 3107, també coneguda com la cadira número 7 l'any 1955.
* També va dissenyar coberts per dretans i esquerrans que van aparèixer a la pel·lícula 2001: una odissea de l'espai de Stanley Kubrick.

## Referències

* ↑ Fehrman, Cherie; Fehrman, Kenneth. Interior Design Innovators 1910-1960 (en anglès). Fehrman Books, 2009, p. 82. ISBN 098420010X.
* 1 2 Emanuel, Muriel. Contemporary Architects (en anglès). Springer, 2016, p. 390. ISBN 134904184X.
* ↑ da Sousa Cruz, Paulo J. Structures & Architecture: ICSA 2010 - 1st International Conference on Structures & Architecture, July 21-23 July, 2010 in Guimaraes, Portugal (en anglès). CRC Press, 2010, p. 186. ISBN 1439862974.
* ↑ Design Museum Enterprise Limited. Fifty Chairs that Changed the World: Design Museum Fifty. Hachette UK, 2009. ISBN 1840915862.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial d'Arne jacobsen
* http://www.epdlp.com/arquitecto.php?id=75
* Obres de Arne_Jacobsen en Urbipedia Arxivat 2017-10-27 a Wayback Machine.
# Arne Brustad

Arne Brustad (Oslo, 14 d'abril de 1912 - Oslo, 22 d'agost de 1987) fou un futbolista noruec de les dècades de 1930 i 1940.
Disputà 33 partits amb la selecció de futbol de Noruega, amb la qual guanyà la medalla de bronze als Jocs Olímpics de 1936 i participà en el Mundial de 1938. Tota la seva carrera la va viure al Lyn, guanyant la copa noruega els anys 1945 i 1946.

## Referències

* ↑ Perfil a databaseolympics.com
* ↑ «Appearances for Norwegian National Team». RSSSF. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ Perfil a eu-football.info
# Antonio Valentín Angelillo

Antonio Valentín Angelillo (Buenos Aires, 5 de setembre de 1937 - Siena, 5 de gener de 2018) fou un futbolista i entrenador de futbol argentí, nacionalitzat italià.

## Trajectòria esportiva

Després de jugar a l'Argentina a Arsenal de Lavallol el 1952, i a Racing Club de Avellaneda el 1955, ingressà a Boca Juniors el 1956. Juntament amb els seus companys Omar Sivori i Humberto Maschio marxaren a Itàlia a les darreries de la dècada de 1950. En aquest país van rebre el sobrenom de "trio de la mort" i "àngels de cara bruta". Entre 1957 i 1961, Angelillo disputà 127 partits a l'Inter de Milà, marcant 77 gols. A la Sèrie A disputà 113 partits i marcà 68 gols pel club. Fou el màxim golejador de la lliga italiana de futbol la temporada 1958-59 amb 33 gols en 33 partits. Malgrat els seus gols, Angelillo no guanyà cap títol important amb els nerazurri. El seu següent club fou l'AS Roma, on disputà 106 partits i marcà 27 gols entre 1961 i 1965. Els seus darrers clubs foren l'AC Milan (11 partits, 1 gol), Lecco (12 partits, 1 gol) i Genoa CFC.
Disputà 11 partits i marcà 11 gols amb la selecció argentina. Al Campionat Sud-americà de futbol de 1957 que guanyà Argentina fou el segon màxim golejador empatat, amb 8 gols en 6 partits. Fou després d'aquesta competició, que ell, Omar Sivori i Humberto Maschio marxaren a Itàlia a jugar. Un cop a Itàlia adquirí la nacionalitat italiana i fou internacional amb aquesta selecció en dos partits, en els quals marcà un gol.
Un cop acabada la seva carrera de jugador es convertí en entrenador. Dirigí diversos principalment clubs de categories inferiors a Itàlia. El seu major èxit arribà a l'Arezzo, amb el qual guanyà la Coppa Italia Sèrie C, una lliga de la Serie C1 i perdé una promoció a la Serie A.

## Referències

* ↑ «Malta Today». Arxivat de l'original el 2010-01-01. [Consulta: 1r juny 2011].
* ↑ «Southamerican Championship 1957». rsssf.com. [Consulta: 2 gener 2017].

## Enllaços externs

* (italià) Perfil a Inter Arxivat 2011-09-28 a Wayback Machine.
* Perfil a Inter
* (castellà) Angelillo a Boca Juniors Arxivat 2005-05-28 a Wayback Machine.
* (castellà) Biografia Arxivat 2018-04-08 a Wayback Machine.
# Giuseppe Grassi

Giuseppe Grassi és el nom dels següents personatges:
* Giuseppe Grassi (polític) (Martano, 1883 - 1950), polític italià
* Giuseppe Grassi (1942) (Carmignano, província de Prato, 1942), ciclista en ruta italià
* Giuseppe Grassi (1943) (Bariano, província de Bèrgam, 1943), ciclista en pista italià
# Gonorrinquiformes

Els gonorrinquiformes (Gonorynchiformes) són un ordre de peixos osteïctis.

## Particularitats

Ans que moltes famílies són reduïdes en els temps presents, hi ha molts gèneres fòssils.

## Famílies i gèneres

* subordre Chanoidei
** família Chanidae
* subordre Gonorynchoidei
** família Gonorynchidae
* subordre Knerioidei
** família Kneriidae
** família Phractolaemidae

## Gonorrinquiformes fòssils

Entre els gèneres i famílies fòssils cal mencionar:
* Gèneres:
** Notogoneus
** Charitosomus
** Ramallichthys
** Charitopsis
* Subfamília Chaninae
** Dastilbe
** Parachanos
** Tharrhias

## Referències

* ↑ Nelson, Joseph, S. (2006). Fishes of the World. John Wiley & Sons, Inc. ISBN 0-471-25031-7
# Gonoreta

Gonoreta és un gènere d'arnes de la subfamília Drepaninae. Va ser descrita per William Warren el 1902.
Algunes espècies són conegudes com a defoliadores de les plantes de cafè. (Rubiaceae).

## Taxonomia

Algunes espècies de Gonoreta són:
* Gonoreta albiapex Watson, 1965
* Gonoreta angulosa Watson, 1965
* Gonoreta bispina Watson, 1965
* Gonoreta contracta (Warren, 1897)
* Gonoreta cymba Watson, 1965
* Gonoreta differenciata (Bryk, 1913)
* Gonoreta forcipulata Watson, 1965
* Gonoreta gonioptera (Hampson, 1914)
* Gonoreta opacifinis Watson, 1965
* Gonoreta subtilis (Bryk, 1913)

## Referències

* ↑ De Prins, J; De Prins, W. «Gonoreta Warren, 1902» (en anglès). Afromoths, 2018. Arxivat de l'original el 2018-08-08. [Consulta: 31 juliol 2020].
* ↑ Beccaloni, G.; Scoble, M.; Kitching, I.; Simonsen, T.; et al. «Gonoreta» (en anglès). The Global Lepidoptera Names Index. Natural History Museum, 2003.
* ↑ Griveaud, 1967, Lépidoptères défoliateurs des Rubiacées en Côte d'Ivoire, Cah.ORSTOM, col. Biol.3 PDF
# Associated Independent Recording

Associated Independent Recording (AIR) és una companyia d'enregistrament independent fundada a Londres el 1965 pel productor de The Beatles George Martin i el seu soci John Burgess després de la seva sortida d'EMI.
Des de 1969 AIR ha operat les seves pròpies instal·lacions d'enregistrament d'àudio professionals.

## Oxford Street

La primera instal·lació d'AIR era al quart pis del 214 d'Oxford Street, que contenia quatre estudis, i posteriorment, un espai de programació de Midi. La instal·lació incloïa dos estudis grans (un de 58×32 peus i l'altre de 30×28) i dos de petits. Els estudis contenien dos pianos Bösendorfer, moltes cabines soundproof, i una consola de mescles de 56 canals, dissenyada expressament per Neve Electronics segons les especificacions d'AIR.

## AIR Montserrat

La companyia va construir un altre estudi de gravació a l'illa caribenya de Montserrat durant els anys 1970. El 1986, la instal·lació es descrivia com a:
    "Espai de control remodelat recentment que ara presenta 60 canals per SSL amb l'automatització i TR i 12 canals plenament integrats per Rupert Neve de Focusrite, dues màquines digitals de 32 pistes Mitsubishi X850 i 24 pistes Studer A800. Mescla digital en dos Mitsubishi X86. Llista d'equip auxiliar molt completa."
Jimmy Buffett va enregistrar Volcano a l'estudi de Montserrat el maig de 1979, anomenant l'àlbum i la seva cançó pel llavors dorment volcà de Soufrière Hills a l'illa. Elton John va enregistrar tres àlbums a l'estudi de Montserrat durant els anys 1980. Dire Straits va enregistrar seu reeixit àlbum Brothers in Arms entre 1984 i 1985. Duran Duran va enregistrar un dels seus àlbums més importants, Rio, durant els mesos de gener i de febrer de 1982. Altres artistes com Paul McCartney, Rush, The Police (Ghost in the Machine i Synchronicity), Rolling Stones, Pink Floyd, Black Sabbath, Little River Band, Sheena Easton, Luther Vandross, i Supertramp també van enregistrar-hi àlbums.
La instal·lació de Montserrat va ser pràcticament destruïda per l'Huracà Hugo el 1989.

## AIR Lyndhurst Hall

El 1991 els Estudis AIR van assumir el Lyndhurst Hall, edifici llistat com a grau II dissenyat per Alfred Waterhouse, situat al suburbi d'Hampstead al nord de Londres. L'espai es reorganitzava com a instal·lació d'enregistrament i s'obria per a negoci el desembre de 1992. L'aire Lyndhurst és ara una instal·lació de Londres clau per enregistraments clàssics i populars, així com música per a pel·lícules, postproducció de televisió, i diàlegs, efectes de so i música per a videojocs.

## Referències

* AIR Studios website
* Video tour and producer interviews shot at Air Studios
# Any Europeu de les Persones amb Discapacitat

L'any 2003 fou designat Any Europeu de les Persones amb Discapacitat (AEPD) pel Consell de la Unió Europea, que hi dedicà un pressupost de dotze milions d'euros. L'Any fou iniciat oficialment sota la presidència grega, a Atenes, el dia 26 de gener del 2003. La cerimònia d'obertura fou codirigida per Julie Fernandez.

## Referències

* ↑ Vega Fuente, 2003, p. 130.
* ↑ Banks, M. «Year of disabled losing out to Iraq crisis» (en anglès). Politico Europe, 2 abril 2003. [Consulta: 26 novembre 2022].

## Bibliografia

* Vega Fuente, A. «L'Any Europeu de les Persones amb Discapacitat com a reivindicació d'una societat més justa». Educació social. Revista d'intervenció socioeducativa, 24, 2003, pàg. 128-139.

## Enllaços externs

* Lloc web de l'Any Europeu de les Persones amb Discapacitat Arxivat 2019-09-11 a Wayback Machine. (anglès)
# Gustaf Kossina

Gustaf Kossinna (Tilsit, 28 de setembre de 1858 - Berlín, 20 de desembre de 1931) va ser un Lingüista alemany i professor d'arqueologia de la Universitat de Berlín. Juntament amb Carl Schuchhardt va ser el prehistoriador alemany més influent de la seva època, i el creador de les tècniques de Siedlungsarchaologie, o "arqueologia dels assentaments". Va encunyar el terme Cultura de l'àmfora globular. Les seves teories nacionalistes sobre els orígens dels pobles germànics va influir en aspectes de la ideologia nazi, però, va ser rebutjat pel partit com la seva prehistòria oficial. Aquesta distinció va ser lliurada a Carl Schuchhardt, l'arqueòleg rival que va vèncer Kossinna per avaluar correctament el valor del Tresor Eberswalde, el tresor més gran que s'hagi descobert en la història alemanya, a partir del seu descobriment el 1913.
El 1902 publicà el seu Resposta arqueològica a la qüestió indoeuropea on, a través del recorregut de la ceràmica cordada del Calcolític (identificada amb l'expansió dels indoeuropeus) i els seus elements associats, advoca per un origen nord alemany i sud escandinau. El moviment d'empenta d'aquests pobles hauria empès els portadors de la ceràmica cordada cap al sud i posteriorment, cap a l'est.
Kossinna va destacar un model de la cultura, segons el qual l'evolució cultural va ser produïda per un "procés pel qual les influències, idees i models es transmeten pels pobles més avançats als menys avançats amb els quals va entrar en contacte." També ha posat èmfasi que aquesta superioritat era de caràcter racial (el do especial dels "nòrdics", dels pobles d'Alemanya).
Kossinna presentava al poble germànic com una ètnia superior, amb unes teories encaminades a una història d'una Alemanya superior fins i tot l'Imperi Romà. Segons ell: "Els germànics van ser persones que mai van ser destructors de la cultura, a diferència dels romans, i els francesos en els últims temps". Combinat amb la ideologia nazi, aquesta teoria dona la perfecta base per a la creença que Alemanya va ocupar la primera posició en la civilització mundial.

## Referències

* 1 2 Klein, page 233.

## Bibliografia

* Klein, Leo. Encyclopedia of Archaeology: The Great Archaeologists: Volume I. ABC-CLIO, 1999, p. 233–246. ISBN 1-57607-199-5. «Gustaf Kossinna: 1858-1931»
# Aphyolebias rubrocaudatus

Aphyolebias rubrocaudatus és una espècie de peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Perú (riu Amazones).

## Referències

* ↑ BioLib (anglès) i (txec)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gymnothorax flavoculus

Gymnothorax flavoculus és una espècie de peix de la família dels murènids i de l'ordre dels anguil·liformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 40,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Golf d'Oman fins al sud d'Oman.

## Referències

* ↑ Bloch M. E. 1795. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlin. Naturg. Ausl. Fische v. 9. i-ii + 1-192.
* ↑ BioLib
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons (1994).
* Smith, D.G., 1994. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 6: Anguilliformes, Saccopharyngiformes, and Notacanthiformes (Teleostei: Elopomorpha). Smithson. Contrib. 566:50 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Güéjar Sierra

Güéjar Sierra és un municipi situat al Nord-oest de Sierra Nevada, en el límit suroriental de la Vega de Granada (província de Granada). Aquesta localitat limita amb els municipis de Pinos Genil, Dúdar, Quéntar, La Peza, Lugros, Jerez del Marquesado, Trevélez, Capileira i Monachil.
Per ell passen el riu Genil i el Maitena.
# Gnathophis capensis

Gnathophis capensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 37 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 128-135.
* És de color marró oliva a la zona dorsal, més clar al ventre i platejat al cap.

## Depredadors

A Sud-àfrica és depredat per Helicolenus dactylopterus, Chelidonichthys queketti i el peix martell (Sphyrna zygaena).

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic sud-oriental: Sud-àfrica (des de False Bay fins a Plettenberg Bay) i l'illa de Tristan da Cunha.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Meyer, M. i M.J. Smale, 1991. Predation patterns of demersal teleosts from the Cape south and west coasts of South Africa. 2. Benthic and epibenthic predators. S. Afr. J. mar. Sci. 11:409-442.
* ↑ Smale, M.J., 1991. Occurence and feeding of three shark species, Carcharinus brachyurus, Carcharinus obscurus and Sphyrna zygaena, on the eastern Cape coast of South Africa. S. Afr. J. Mar. Sci. 11:31-42.
* ↑ Macpherson, E., 1989. Influence of geographical distribution, body size and diet on population density of benthic fishes off Namibia (South West Africa) Mar. Ecol. Prog. Ser. 50:295-299.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Autodesk Softimage

Autodesk Softimage, o senzillament Softimage (/sɒftɪˈmɑːʒ/) és una aplicació de gràfics 3D per ordinador ja descontinuada, per a produir gràfics 3D per ordinador, modelatge 3D, i animació per ordinador. Actualment en mans d'Autodesk i coneguda abans com a Softimage|XSI, l'aplicació ha estat predominantment utilitzada en les industries de pel·lícules, videojocs i publicitàries per a la generació de personatges, objectes, i entorns per ordinador.
Llençada l'any 2000 com a successora de Softimage|3D, Softimage|XSI va ser desenvolupat per l'empresa del mateix nom, llavors una filial de Avid Technologies. El 23 d'octubre de 2008, Autodesk va adquirir tant la marca Softimage com les aplicacions 3D d'Àvid per aproximadament uns 35$ milions, liquidant d'aquesta manera Softimage Co. com a entitat independent. El febrer 2009, Softimage|XSI fou rebatejat com a Autodesk Softimage.
Una versió lliure del programari, anomenada Softimage Mod Tool, va ser desenvolupada per a la comunitat de modding per crear els jocs utilitzant les eines XNA de Microsoft per PC i Xbox 360, o per crear mods pels jocs que utilitzen el Source Engine de Valve, l'Unreal Engine de Epic Games i altres. Va ser interromput amb el llançament de Softimage 2014.
El 4 de març de 2014, va ser anunciat que Autodesk Softimage seria interromput després de la 2015 versió, proporcionant suport de producte fins al 30 d'abril de 2016.

## Referències

* ↑ Simon Carless. «Autodesk Acquires Softimage For $35 Million». Gamasutra, 24-10-2008. [Consulta: 10 setembre 2013].