OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Serralades Bètiques

Les Serralades Bètiques o els Sistemes Bètics són el conjunt de serralades que constitueixen el segment més occidental del sistema de plegament alpí indoeuropeu. S'estenen des del sud de la península Ibèrica –del golf de Cadis– fins a Alacant i les Illes Balears. Formen part de l'Arc de Gibraltar. Les Serralades Bètiques es divideixen en:

## Serralades
### Serralada Penibètica

La Serralada Penibètica o Sistema Penibètic és la serralada més meridional de les serralades Bètiques i discorre per la costa sud d'Andalusia, des de la província de Màlaga fins a la província de Múrcia. Corre paral·lelament a la costa de la mar Mediterrània, des de Gibraltar al camp de Cartagena. Inclou la Sierra Nevada amb el Mulhacén, el pic més alt del sistema i de la península Ibèrica, amb 3.482 metres d'altitud.

### Serralada Subbètica

La Serralada Subbètica o Sistema Subbètic és el grup de serralades que forma l'arc exterior de les serralades Bètiques, des del Cap Trafalgar fins a la Regió de Múrcia, amb una extensió de poc més de 500 km.

### Serralada Prebètica

La Serralada Prebètica o Sistema Prebètic es troba a la part oriental del Sistema Bètic que s'estén des de Martos, de la província de Jaén, fins a l'interior de la cap de la Nau a la Marina Alta, de la província d'Alacant.
* Serra de Tramuntana: és part d'una prolongació nord-oriental del Sistema Prebètic que se submergeix en la mar Mediterrània des de la cap de la Nau i emergeix a les Illes Balears, a Eivissa i Mallorca.

## Vegeu també

* Geografia del País Valencià (secció Sector bètic meridional)
* Parc Natural de la Sierra del Castril
* Serra del Mugrón

## Bibliografia

* Wes Gibbons & Teresa Moreno, The geology of Spain. Geological Society of London, 2003

## Enllaços externs

* «Serralades Bètiques». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Physical geography and geology of Spain (anglès)
* Virtual Cadastral Arxivat 2008-05-09 a Wayback Machine.
# Cecilia Laschi

Cecilia Laschi (Piombino, 6 d'octubre de 1968) és una docent i roboticista italiana. Pionera en el camp de la robòtica tova, ensenya a l'Institut de biorobòtica de la Scuola Superiore Sant'Anna a Pisa i ha estat la coordinadora del projecte integrador europeu ICT-FET OCTOPUS, que va crear un dels primers robots tous. També coordina l'Acció oberta de coordinació europea sobre robòtica tova. Se situava entre les 15 dones més influents d'Itàlia al DigiWomen 2018.
Tot i que nasqué a Piombino, va créixer a Follonica. Va estudiar informàtica a la Universitat de Pisa i es va graduar el 1993. Després es dirigí cap a la robòtica a la Universitat de Gènova on va presentar la seva tesi el 1998. El 2005 va començar a treballar amb la biòloga marina Barbara Mazzolai, i posteriorment va nàixer la idea de l'"Octopus", el primer robot sense estructura rígida.

## Referències

* ↑ «Cecilia Laschi, la scienziata e il suo octopus gigante immagine dell'Italia nel mondo». Il Messaggero, 24-06-2019 [Consulta: 25 novembre 2019].
# Josu Juaristi Abaunz

Josu Juaristi Abaunz (Azkoitia, 4 març de 1964) és un periodista i polític basc. Fou diputat del Parlament Europeu de 2014 a 2018 en representació de la candidatura Els Pobles Decideixen.

## Feina periodística

Josu Juaristi va obtenir la llicenciatura en periodisme per la Universitat del País Basc el 1989. És també diplomat en Integració Europea per la UPV (1996).
Va treballar com a redactor de cultura a EiTB entre 1986 i 1990. Posteriorment, fou redactor de cultura i temes internacionals al diari Egin (1990-1998), editor del suplement mensual "Europa" del mateix diari (1997-1998) i, després del tancament de la publicació, responsable de l'àrea d'Internacional de Gara (1999-2004), director del diari (2004-2011) i des de 2011 editor del dominical Gara 7K.
Interessat especialment en la política internacional, el 1992 va cobrir l'escissió de Txecoslovàquia i el 1993, la guerra de Bòsnia i Hercegovina. Des de 1996, Juaristi s'ha especialitzat en informació sobre la Unió Europea, fet que el va portar a cobrir plenaris, jornades, cimeres o conferències del Parlament i del Consell Europeu en nombroses ocasions. El 2004 va visitar Estònia, Letònia, Lituània, Polònia, República Txeca, Eslovàquia, Hongria i Eslovènia durant la cobertura per a Gara de la major ampliació fins aleshores de la Unió Europea.

## Activitat política

El 2014 fou escollit cap de llista per EH Bildu a les eleccions europees d'aquell any. Després de la creació de la coalició Els Pobles Decideixen, Juaristi va ocupar-ne el primer lloc, obtenint l'acta d'eurodiputat gràcies als 326.464 vots (2,08%) que la candidatura va obtenir a tot l'estat. Juaristi es va integrar al Grup de l'Esquerra Unitària Europea/Esquerra Verda Nòrdica (GUE/NGL). Al Parlament Europeu fou membre de la Comissió de Medi Ambient, Salut Pública i Seguretat Alimentària i de la Delegació per a les Relacions amb els Estats Units, i suplent de la Comissió de Desenvolupament Regional. En virtut dels acords de la seva coalició, va cedir el càrrec el febrer de 2018 a la candidata del BNG Ana Miranda Paz.

## Referències

* ↑ «Fitxa de Josu Juaristi a EH Bildu». Arxivat de l'original el 5 d’abril 2019. [Consulta: 5 maig 2021].
* ↑ «Josu Juaristi, candidat d'EH Bildu per a les eleccions europees». Diario Vasco, 31-01-2014.
* ↑ Butlletí Oficial l'Estat. «id=BOE-a-2014-6233 Acord de la Junta Electoral Central, pel qual es procedeix a la publicació dels resultats de les eleccions de Diputats al Parlament Europeu», 12-06-2014.
* ↑ «Podem i Bildu entren en el grup d'esquerres de l'Eurocambra amb el vistiplau d'IU». eldiario.es, 11-06-2014.
* ↑ «La eurodiputada del BNG Ana Miranda toma posesión de su escaño». La Vanguardia, 28-02-2018.

## Enllaços externs

* Fitxa de Josu Juaristi al Parlament Europeu
# Casa de veïns al carrer dels Àngels, 8 (Berga)

Casa de veïns al carrer dels Àngels, 8 és una obra de Berga inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge entre mitgeres seguint la línia irregular del carrer. Està estructurat en planta baixa i tres pisos superiors. A la planta baixa hi ha un local d'ús comercial. El segon i tercer pisos estan avançats respecte dels inferiors, aquesta part es suporta sobre bigues de fusta. És una construcció senzilla, amb les obertures allindades, dues a cada pis, alineades amb les de la resta. Remata l'edifici un ràfec de fusta, avui força malmès. A l'últim pis hi ha un terrat.

## Referències

* ↑ «Casa de veïns al carrer dels Àngels, 8». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].
# John Strong Newberry

    Aquest autor és citat en taxonomia animal amb el nom «Newberry».
John Strong Newberry (Windsor, Connecticut, 22 de desembre del 1822 – New Haven, Connecticut 7 de desembre del 1892) fou un geòleg, metge, explorador i escriptor estatunidenc, així com un membre del Megatherium Club de la Smithsonian Institution a Washington DC.
Passà gran part dels seus primers anys a la Western Reserve d'Ohio. Es graduà de la Western Reserve University el 1846 i de l'Escola Mèdica de Cleveland el 1848. Després de dos anys d'estudiar medicina i paleontologia a París, establí la seva consulta a Cleveland (1851).
El 1855 s'uní a una expedició d'exploració encapçalada pel Lloctinent Williamson, enviada pel Departament de Guerra per estudiar el terreny entre San Francisco i el riu Columbia. El 1857-58 fou el geòleg d'una expedició encapçalada pel Lloctinent Ives per explorar el riu Colorado, i el naturalista d'una expedició dirigida pel Capità Macombe, que estudià el sud-oest de Colorado i parts adjacents de Utah, Arizona i Nou Mèxic. Fou el primer geòleg conegut en visitar el Gran Canyó. Se li oferí una càtedra a la Universitat de Colúmbia (actualment la Universitat George Washington) el 1857. Durant la guerra civil dels Estats Units, el Dr. Newberry fou el secretari de la Comissió Sanitària de la Vall del Mississipi. El 1886 se li oferí la càtedra de geologia i paleontologia a l'Escola de Mines, a la Universitat de Colúmbia, que acceptà i ocupà durant 24 anys. Els seus altres càrrecs foren: director del Servei Geològic d'Ohio, membre del Servei Geològic d'Illinois, president de l'American Association for the Advancement of Science, president de l'Acadèmia de les Ciències de Nova York i president del Torrey Botanical Club. Contribuí a organitzar la Societat Geològica d'Amèrica a Cleveland el 1888, i formà part de la comissió per organitzar un congrés geològic internacional, del qual fou president el 1891. El 1888 li fou atorgada la Medalla Murchison de la Societat Geològica de Londres.
El cràter de Newberry a Oregon (actualment al Monument Volcànic Nacional Newberry) fou anomenat en honor seu el 1903.

## Obres

* Reports of Explorations and Surveys to Ascertain the Most Practical and Economic Route for a Railroad from the Mississippi River to the Pacific Coast, Made in 1855-56 (Washington, 1857)
* Report on the Colorado River of the West, Explored in 1857-58 (Washington, 1861)
* Reports of the Exploring Expedition from Santa Fé to the Junction of the Grande and Green Rivers (Washington, 1876)
* The Rock Oils of Ohio (1859)
* Iron Resources of the United States (1874)
* The Structure and Relations of Dinichthys (1875)
* Report on the Fossil Fishes Collected on the Illinois Geological Survey (1886)
* The flora of the Amboy Clays (abstract) (1886)
* Fossil Fishes and Fossil Plants of the Triassic Rocks of New Jersey and the Connecticut Valley (1888)
* Paleozoic Fishes of North America (1889)
* Later Extinct Floras (1898)

## Bibliografia

* J. J. Stevenson, "Memoir", a l'American Geologist (Minneapolis, juliol del 1893)
* C. A. White, Biographical Memoir of John Strong Newberry (Washington, 1908)
# Centre Demòcrata Andorrà

El Centre Demòcrata Andorrà (CDA) fou un partit polític democratacristià d'Andorra. Estava afiliat a la Internacional Demòcrata de Centre.
El partit es va presentar per primera vegada a les eleccions nacionals el 2005, quan es va presentar en coalició amb Segle 21. Estava representat al Consell General d'Andorra per Enric Tarrado. El seu president era Josep Maria Cosan i el vicepresident Robert Albos. L'aliança va rebre el 10,7% dels vots i va obtenir dos escons.
El 2005, les dues parts es van fusionar oficialment, creant Nou Centre.
El 2009 va refundar-se i canviar-se el nom per Nou Centre per integrar-se posteriorment a la coalició reformista liderada pel Partit Liberal d'Andorra.

## Referències

* ↑ Nordsieck, Wolfram. «Andorra». Parties and Elections in Europe. Arxivat de l'original el 8 abril 2005. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ Nohlen D & Stöver P (2010) Elections in Europe: A data handbook, p162 ISBN 978-3-8329-5609-7
* ↑ Nohlen & Stöver, p164
# José Roberto Suárez

José Roberto Suárez (Montevideo, 1902 - ibídem, 1964) fou un activista, escriptor i poeta afrouruguaià.
Nascut a Montevideo, Uruguai, va passar la seva infantesa en un reformatori. Amb 18 anys, començà la seva carrera literària. Al costat del seu company Pilar Barrios, va publicar alguns dels seus poemes al periòdic Nuestra raza i també al diari Ansina. De professió obrera, els seus poemes tracten de la pobresa i de la seva condició de negre, la qual cosa representava un problema social a l'Uruguai d'aquell temps.
Probablement la seva publicació més coneguda sigui el poema Barrio Reus del Sur, el qual tracta sobre el barri de Montevideo del mateix nom. En general, la poesia de Suárez gira entorn de l'amor i a la temàtica del racisme.
Morí a Montevideo i es troba enterrat al Cementerio del Norte, a la mateixa ciutat.

## Obra

* Tambor.
* A los expositores de II Salón "Ramón Pereyra".
* Parche y madera.
* Barrio Reus del Sur.

## Referències

* 1 2 (castellà) Antología de Poetas Negros Uruguayos, per Alberto Britos Serrat
# Centre cerimonial indígena de Caguana

El centre cerimonial indígena de Caguana és un lloc arqueològic ubicat al barri de Caguana, Utuado, Puerto Rico.
Es creu que el lloc té més de 800 anys, construït pels taïnos al voltant de 1270 d. C. S'han identificat aproximadament 30 pistes del joc de pilota mesoamericà (bateyes) i molts han estat restaurats al seu estat original. Es creu que el joc de batey es va originar a Mesoamèrica i es diu que s'ha jugat a Cuba, Jamaica, Hispaniola, les Bahames i les Illes Verges. monòlits i petròglifs tallats pels taínos es poden veure entre les roques i pedres, algunes pesant més d'una tona, que van ser portades probablement des del riu Tanama situat adjacent al lloc. També situat prop del lloc es troba la Muntanya Cemí que, segons els Taínos, era la llar dels seus déus i la raó per la qual van construir les pistes de pilota en aquesta zona.
El lloc de Caguana probablement es va fer servir per funcions diferents. Primer es va usar per a danses cerimonials, rituals religiosos i altres ritus; també es va usar per a jugar jocs de pilota en els quals dos equips d'igual número llançàven una pilota entre si; i tercer, es creu que es va utilitzar per a fer observacions astronòmiques.
L'Institut de Cultura Porto-riquenya gestiona el lloc com a parc sota el nom de Centre cerimonial indígena de Caguana. El Servei de Parcs Nacionals el va incloure en el Registre Nacional de Llocs Històrics, i l'ha designat com una fita històrica nacional (sota el nom de Caguana Site).
El parc també inclou un petit museu que conté artefactes taíno, exhibicions arqueològiques i un jardí botànic amb les plantes collides pels taínos per a l'alimentació, com a moniato, mandioca, dacsa i xanthosoma. Molts dels arbres utilitzats pels Taínos per a construir les seves cases (bohíos), com caoba, es poden veure en tot el parc.
Va ser inclòs en el Registre Nacional el 1992 i va ser designat National Historic Landmark el 1993.

## Galeria

* Pista de pilota
* Ocell extret en pedra
* Rostres dibuixats en pedres
* Bohio tradicional, com els construïts pel Taino

## Referències

* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2012-04-26. [Consulta: 16 novembre 2018].
* ↑ «Parque Ceremonial Indígena de Caguana. Puerto Rico». pueblosoriginarios.com.
* ↑ «Caguana Ceremonial Ball Courts Site--Historic Places in Puerto Rico and the Virgin Islands; A National Register of Historic Places Travel Itinerary». www.nps.gov.
* ↑ "Caguana Site". National Historic Landmark summary listing. National Park Service. Archived from the original on 2007-12-06. Retrieved 2007-06-28.
* ↑ "National Register Information System". National Register of Historic Places. National Park Service. April 15, 2008.

## Enllaços externs

* Centro Ceremonial Indígena de Caguana, Utuado - Puerto Rican Cultural Institute
* Caguana cerimonial ball courts site(anglès)
* National Historic Landmark description by the National Park Service
* Parque Ceremonial Indigena de Caguana Official Page
# Catalan TV

Catalan TV és un canal privat de televisió local de la població sarda de l'Alguer. Catalan TV emet la seva programació tant en italià com en català (en la variant dialectal algueresa).
L'emissora va començar a emetre el mes de juliol de l'any 2004 i emet alguns programes produïts per Televisió de Catalunya (com les sèries Sitges i Plats Bruts). Anteriorment, ja hi havia hagut una televisió algueresa, Tele Riviera del Corallo, que va ser inaugurat el desembre del 1976 i, des d'un principi, emetia una part de la seva programació en català. L'any 1984 va començar a emetre els Telenotícies i alguns altres programes de TV3. L'any 1991 va deixar d'emetre.
La televisió, que en el passat va ser part de la sindicació Port TV, emetía en el canal 38 UHF de Monte Palmavera en les ciutats de l'Alguer, Olmedo, Villanova Monteleone i Putifigari però a partir dels inicis de 2022 emete en tota l'illa. Segons els seus creadors, Catalan TV té l'objectiu de divulgar i promoure entre els algueresos l'ús del català (en la variant algueresa) i de la cultura catalana, gràcies als nombrosos programes emesos en aquesta llengua (incloent-hi els Telenotícies).

## Referències

* 1 2 «TVC cedirà programes a Catalan TV, la nova cadena de televisió de l'Alguer». TV3.cat.
* ↑ Tele Riviera del Corallo-Storie di Alghero-16/09/2016
* ↑ L'Esfractat - Pino Piras-YouTube
* ↑ El pequeño gigante-El País-02/09/1989
* ↑ «Catalan TV es consolida a l'Alguer».
* ↑ «L'Alguer estrena televisió i escola catalana». Racó Català.

## Enllaços externs

* Catalan TV
# Ràdio Londres

Ràdio Londres va ser una emissora de ràdio francòfona de la BBC en funcionament durant la Segona Guerra Mundial. Ràdio Londres va estar en antena de 1940 a 1944 i va ser ideada per França Lliure amb l'objectiu de contrarestar les emissions propagandístiques de Ràdio París (controlada pels nazis) i Radiodiffusion Nationale (controlada pel règim de Vichy), així com aixecar la moral del poble francès. El seu eslògan era Les Français parlent aux Français («Els francesos parlen als francesos»).
Entre la programació emesa per l'emissora destaquen les crides a la resistència contra l'ocupació alemanya (com el discurs «appel du 18 Juin» de Charles de Gaulle), contribucions satíriques de Pierre Dac, Maurice Schumann i altres, així com missatges codificats destinats a la Resistència francesa. D'aquesta manera, amb el poema Chanson d'automne de Paul Verlaine es va anunciar el desembarcament dels Aliats a Normandia.

## Referències

* 1 2 «Radio Londres, une arme de guerre» (en francés). Chemins de Mémoire. Ministeri de Defensa de França. [Consulta: 4 agost 2017].
* 1 2 Fancourt, Daisy. «The role of radio in wartime France» (en inglés). Music and the Holocaust. World ORT. [Consulta: 4 agost 2017].
# Roberta Sá

Roberta Varela de Sá (Natal, Rio Grande do Norte, 19 de desembre de 1980) és una cantant brasilera d'MPB i samba. El 2007, va ser nominada al Grammy Llatí en la categoria d'"Artista Revelació", juntament amb el sambista Diogo Nogueira i el 2017, el seu àlbum Delírio no Circo va ser nominat novament però en la categoria "Millor Àlbum de Samba/Pagode".
El 28 de febrer de 2011, l'aerolínia TAP Portugal va llançar el seu comercial "TAP amb els braços oberts", presentant el seu eslògan nou. Els cantants Sá, Mariza, i Paulo Flores van protagonitzar un vídeo de la cançó de l'anunci corresponent.
Va interpretar dues cançons en la banda sonora original del film Zuzu Angel, el biopic sobre l'activista política brasilero-estatunidenca Zuzu Angel.

## Discografia

| En estudi 2004: Sambas e Bossas 2005: Braseiro 2007: Que Belo Estranho Dia Para se Ter Alegria 2009: Pra se Ter Alegria 2010: Quando o Canto é Reza 2012: Segunda Pele 2015: Delírio 2019: Giro | En directe 2009: Pra Se Ter Alegria 2016: Delírio no Circo |

## Referències

* ↑ «Roberta Sá» (en portuguès brasiler). Dicionário Cravo Albin Da Música Popular Brasileira. Arxivat de l'original el 2022-08-27. [Consulta: 20 maig 2023].
* ↑ «Roberta Sá concorre a revelação do ano e melhor album mpb do Grammy» (en portuguès). Nominuto.com, 07-11-2008. Arxivat de l'original el 2009-02-28. [Consulta: 20 maig 2023].
* ↑ «The 18th Latin GRAMMY Awards in Las Vegas» (en anglès). Livein Style, 20-11-2017. Arxivat de l'original el 8 de desembre de 2019. [Consulta: 29 novembre 2018].
* ↑ Veloso, Maria João. "MORA & AVIS – WITH ARMS WIDE OPEN Arxivat 2020-09-07 a Wayback Machine.." Up. TAP Portugal, 1 de junio, 2011. Retrieved on 15 de febrero, 2012. Portuguese version: "MORA & AVIS – DE BRAÇOS ABERTOS Arxivat 2014-05-14 a Wayback Machine.."
* ↑ «TAP e Mariza De Braços Abertos» (en portuguès de Portugal). Marketeer. Sapo, 25-02-2011. Arxivat de l'original el 2023-05-20. [Consulta: 20 maig 2023].
* ↑ «#49 - Cem anos de Zuzu Angel - ELLE News» (podcast) (en anglès). Omny FM, 07-06-2021. Arxivat de l'original el 2023-05-20. [Consulta: 20 maig 2023].

## Vegeu també

* Maria Rita
# Roberto Acciaiuoli

Roberto Acciaiuoli, fill d'Angelo Acciaiuoli, fou comte de Malta i Gozo i tercer comte de Melfi. Comte de Gerace i senyor de Rapolla, Tramonti, Roccapiemonte, Maiori, Gragnano, Pino, Scafati, Nocera dei Pagani, Cisterna, Spinazzola, Troppa, Seminara, Cava, Buccino, San Marzano, Valle i Civitella d'Abruzzo, vers el 1380. Fou gran senescal del regne de Sicília. Fou privat dels feus i el càrrec el 1392.

## Referències

* ↑ Roberto Acciaiuoli ao Dizionario Treccani
# Roda de Eresma

Roda de Eresma és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2007 |
| 97 | 106 | 107 | 112 | 171 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Roda de campanes

Una Roda de campanes, també anomenada Rogle, Rotlle de campanetes Rodella de campanetes o Volta de campanetes, és un objecte litúrgic que es troba en nombroses esglésies, encara que actualment és pràcticament en desús.
Es feia sonar en certes diades, durant la missa, al moment de l'elevació i en cantar el Glòria.
En castellà s'anomena Rueda de campanillas o Rolde de campanillas. En italià s'anomena ciarangella.

## Enllaços externs

* Inventari general de rogles

## Referències

* ↑ Amengual, Miquel Pou «La roda de campanes: pervivències d’un objecte litúrgic de la Mallorca medieval». SVMMA. Revista de Cultures Medievals, 2018, pàg. 28–50. ISSN: 2014-7023.
* ↑ Abellí, Blai Ciurana i. «PAX Les campanes interiors de l’Església – campanes.cat». [Consulta: 28 agost 2021].
* ↑ «Tesauros - Diccionarios del patrimonio cultural de España - Volta de campanetes». [Consulta: 28 agost 2021].
# Rubén Prey

Rúben David d'Oliveira Santos Prey (Paço de Arcos, Portugal, 16 de febrer de 2005) és un jugador de bàsquet portuguès. Des de l'estiu de 2023 pertany a la primera plantilla de Club Joventut Badalona. Amb 2,08 metres d'alçada, juga en la posició de pivot.

## Carrera esportiva

Es va formar en el Paço de Arcos portuguès, on va jugar fins als 13 anys, signant l'any 2018 pel CA Queluz, on va jugar dues temporades.
L'estiu de 2020 arriba a Badalona per formar part de les categories inferiors del Club Joventut Badalona, i amb tot just 15 anys disputaria partits amb el filial de Lliga EBA. El 13 de febrer de 2023 es va proclamar campió de l'Adidas Next Generation Tournament de Patras, en el qual Rubén aconsegueix el premi a l'MVP del torneig. Durant la mateixa temporada alterna la seva participació en el filial de Lliga EBA i en el CB Prat de LEB Plata. Debuta amb el primer equip de la Penya l'11 de setembre de 2023, en partit de Lliga Catalana davant el BAXI Manresa.

## Selecció nacional

És internacional amb les categories inferiors de la selecció de bàsquet de Portugal. A l'estiu de 2022, va disputar l'Europeu Sub 20.

## Referències

* ↑ Toribii, Carlos «Joventut de Badalona apuesta por Rúben Prey como parte del primer equipo». Solo asket, 18-07-2023 [Consulta: 19 gener 2024].
* ↑ «Rubén Prey». verdinegres.cat. [Consulta: 18 gener 2024].
* ↑ «La cantera del Joventut saca músculo en el All Star con Ruben Prey» (en castellà). mundodeportivo.com, 21-02-2023. [Consulta: 4 maig 2023].