OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# The Jungle (pel·lícula)

The Jungle és una pel·lícula muda estatunidenca de l'any 1914, del gènere dramàtic, produïda per All-Star Feature Corporation, i protagonitzada per George Nash. La pel·lícula és una adaptació de la novel·la del mateix nom de l'escriptor americà Upton Sinclair. El mateix Sinclair, que va coproduir el film, hi apareix al començament de la pel·lícula, en una mena de pròleg.
El film descriu, mitjançant l'odissea personal i familiar d'uns emigrants lituans al suburbi de "Packingtown" a principis del segle xx, la pobresa i precàries condicions de vida i de treball, i la desesperança de la classe obrera immigrant que treballava a la indústria envasadora de carn als "Stockyards" ((anglès): corrals de bestiar) de Chicago, i el contrast amb la molt arrelada corrupció dels qui exercien el poder. La pel·lícula incloïa (a diferència de la novel·la original) l'escena de la mort, pel protagonista Jurgis Rudkus, del capatàs Connor, violador de la seva jove muller Ona, llençant-lo en un corral de bestiar que li passa per sobre matant-lo.
El film era habitualment projectat en mítings socialistes als Estats Units de l'època. Sinclair fou un activista polític d'esquerres relacionat amb el Socialisme estatunidenc.
Avui en dia se la considera una pel·lícula perduda (lost film).

## Repartiment

* George Nash com Jurgis Rudkus
* Gail Kane com Ona
* Julia Hurley com Elzbieta
* Robert Cummings com Connor
* Alice Marc com Marija
* Robert Paton Gibbs com Antanas
* Clarence Handyside com John Durham
* E. P. Evers com Freddy Durham
* George Irving
* Upton Sinclair com ell mateix

## Referències

* ↑ The Jungle a Internet Movie Database (anglès)
* ↑ «The Jungle (1914)». New York Times.
* ↑ Upton Sinclair a Internet Movie Database (anglès)
* ↑ «The Jungle». Silentera.com.

## Vegeu també

* The Jungle novel·la d'Upton Sinclair

## Enllaços externs

* The Jungle a SilentEra
* The Jungle (1914) - AFI American Film Institute
* Cartell de la pel·lícula a MoviePosterDB
# Serranus annularis

Serranus annularis és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Bermuda i el sud de Florida fins al nord de Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Cuvier G. 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Claro, R., 1994. Características generales de la ictiofauna. p. 55-70. A R. Claro (ed.) Ecología de los peces marinos de Cuba. Instituto de Oceanología Academia de Ciencias de Cuba i Centro de Investigaciones de Quintana Roo.

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Companyia Peninsular de Telèfons

La Companyia Peninsular de Telèfons és una empresa telefònica creada el 28 de maig del 1894 a Barcelona amb l'auspici de capital britànic i l'impuls d'un grup d'inversors catalans encapçalats per Enric Parellada i Pallàs. Tres anys després, el 1897, hi havia tan sols 12.000 aparells de telèfon a Espanya.

## Antecedents

Encara que els primers assajos telefònics d'Espanya van tenir lloc a finals de la dècada del 1870 a l'Havana (Cuba) i a Barcelona el 1877, un any després de la invenció de Bell, el desenvolupament d'una xarxa telefònica a Espanya va ser força lent, el telègraf (generalment de titularitat pública) feia la competència al telèfon el qual tenia tarifes elevades i la demanda era escassa i feble.
El 1891, el president del govern Francisco Silvela va fer promulgar un Reial Decret pel qual es dividia l'Espanya peninsular en quatre zones telefòniques segons criteris geogràfics (nord-est, sud-est, sud-oest i nord-oest) amb l'objectiu d'unificar la concessió i subhasta per a la construcció i explotació de les línies interurbanes.

## Desenvolupament

Només es va construir la xarxa del Nord-est per part de la Companyia Peninsular de telèfons. En aquella època les diferents xarxes telefòniques de la resta d'Espanya no estaven coordinades ni eren compatibles. L'empresa estava relacionada, per exemple compartia inversors, amb la Compañia Madrileña de Teléfonos i altres companyies telefòniques. Poc temps després de la seva creació la Compañia Peninsular de Telèfons va adquirir les xarxes de Madrid, Bilbao, Santander, Saragossa, Sabadell-Terrassa i Mataró, a més va adquirir la xarxa urbana de l'empresa Sociedad General de Teléfonos. Amb això s'assegurava la interconnexió. Entre 1906-1907 es va aconseguir connectar la xarxa urbana i la xarxa interurbana.
Des de 1909 a 1924 la Companyia Peninsular de telèfons va incrementar el nombre de concessions amb l'absorció de concessionaris menors i el nombre d'usuaris encara que, en un principi, aquests estaven reduïts a institucions polítiques i el món empresarial i periodístic. Va controlar parcialment la xarxa d'altres demarcacions geogràfiques.

## Final

La unificació telefònica espanyola no es va produir fins a la creació el 19 d'abril del 1924, per part de la Dictadura de Primo de Rivera, de la Compañia Telefónica Nacional de España i el seu monopoli de l'explotació del telèfon a Espanya (25 d'agost del 1924). El pla per unificar la telefonia va ser dissenyat per l'empresa estatunidenca International Telegraph and Telephone Co. (ITT)

## Referències

* ↑ Calvo Calvo, 1998.

## Bibliografia

* Calvo Calvo, Ángel Amado «El teléfono en España antes de Telefónica (1877-1924)». Revista de Historia Industrial, 13, 1998, pàg. 59-81.
# Michael Schwarzmann

Michael Schwarzmann (Kempten, Baviera, 7 de gener de 1991) és un ciclista alemany. Professional des del 2010, actualment corre a l'equip Lotto-Soudal.

## Palmarès

* 2009
** Vencedor d'una etapa al Rothaus Regio-Tour
* 2016
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Azerbaidjan

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2016. 157è de la classificació general
* 2017. 154è de la classificació general
* 2018. 150è de la classificació general
* 2020. 122è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2019. 114è de la classificació general
* 2022. 133è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Epidèmia de còlera de 1854 al Berguedà

L'epidèmia de còlera que l'any 1854 va afectar Catalunya, com a tota la península Ibèrica, va tenir una important incidència al Berguedà. Aquell any, el 9,7% de les defuncions documentades de la comarca van ser causades pel còlera morbo. La primera mort documentada de còlera es va produir el dia 25 d'agost a Bagà i l'última el dia 25 de novembre a Gironella. La punta màxima de mortaldat causada per aquest brot de còlera va ser entre mitjans i finals de setembre.
Els municipis i nuclis de població dels quals es tenen dades de les morts causades per còlera l'any 1854 al Berguedà són: Avià, Bagà, Berga, on van morir 668 dels seus 6.000 habitants, Borredà, Casserres, Castell de l'Areny, L'Espunyola, Gironella, Montclar de Berguedà, Montmajor, Olvan, La Pobla de Lillet, Puig-reig, Sagàs, Saldes, Sant Jaume de Frontanyà, Serrateix i La Valldan. Segons aquestes dades la incidència d'aquesta malaltia va ser més important al centre i al sud de la comarca, però també és cert que hi ha pocs municipis de l'Alt Berguedà que tinguin documents d'arxiu d'aquella època, ja que molts van ser destruïts.
L'afectació, per edats, va ser més gran en persones adultes que en infants i joves, essent la franja d'edat entre els 40 i els 65 anys la que va patir més morts. I l'expansió de l'epidèmia a la comarca devia anar de nord a sud, tenint en compte el lloc on es van produir la primera i l'última mort documentada.

## Referències

* 1 2 Montañà, Daniel; Pujol, Joan (1993), pàg.113-115
* ↑ «Doctor Pau Florejachs, l'heroi oblidat de Berga». Regió7, 09-01-2017. [Consulta: 26 març 2020].
* ↑ Montañà, Daniel; Pujol, Joan (1993), pàg.9

## Bibliografia

* Montañà i Buchaca, Daniel; Pujol i Ros, Joan. L'epidèmia de còlera de 1854 al Berguedà. Barcelona: Promocions i Publicacions Universitàries, 1993. ISBN 8444700690.
# Serra de Corbera

La serra de Corbera és una alineació muntanyosa situada entre les comarques valencianes de la Ribera del Xúquer i la Valldigna.

## Particularitats

La serra de Corbera forma, juntament amb la serra de les Agulles i altres serres de menor entitat, una unitat orogràfica que seguix la direcció NO-SE, pròpia del sistema Ibèric al qual pertanyen, tot i restar-ne aïllada al seu extrem sud.
S'estén des d'Alzira (Ribera Alta), fins a Tavernes de la Valldigna (Safor). A la part oest es bifurca en dos alineacions separades per la vall de la Murta, al sud la serra de la Murta i al nord la serra del Cavall Bernat. En la part oriental es troben les majors altituds, amb la Ratlla (626 m), al terme de Favara, com a cim culminant, també destaquen els cims dels Germanells (599 m) i la muntanya de les Creus (539 m) a les portes de Tavernes de la Valldigna. El Cavall Bernat (587 m) culmina la serra del mateix nom, mentre que la de la Murta no presenta altures superiors als 350 m.
La lloma de la Sangonera (501 m) fa d'enllaç entre la serra de Corbera i la de les Agulles formant un massís que pren el mateix nom de serra de Corbera junt a les muntanyes del Realenc, del Convent i de la Valldigna, constituint un anticlinal jurassicocretaci profundament carstificat i parcialment esventrat per la vall d'Aigües Vives, del qual el massís del Mondúber és la continuació, separat, però, per la falla transversal a l'eix, de la Valldigna.
A més d'Alzira i Tavernes, altres poblacions al voltant de la serra són Corbera, Llaurí i Favara.

## Referències

* ↑ «Serra de Corbera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Les Creus i la font de la Sangonera.
# Brachianodon westorum

Brachianodon westorum és una espècie extinta de mamífers que visqueren durant l'Eocè a Nord-amèrica. Se'l coneix a partir de tres fòssils, tots trobats a Wyoming.

## Referències

* ↑ Gunnell, G. F.; Gingerich, P «Skeleton of Brachianodon Westorum, A New Middle Eocene Metacheiromyid (Mammalia, Palaeanodonta) from the Early Bridgerian (Bridger A) of the Southern Green River Basin, Wyoming» (PDF) (en anglès). Contributions from the Museum of Paleontology, University of Michigan, 28, 15, 1993, pàg. 365–392.
# Juan Francisco Ferrandis d'Híxar

Juan Francisco Cristóbal Luis Ferrandis d'Híxar i Ferrandis de Heredia nascut el 6 d'octubre de 1552 i mort el 13 d'abril de 1614, fill de Luis Ferrandis d'Híxar i Ramírez d'Arellano (X baró d'Híxar) i de Polita Ferrandis d'Heredia i Cuevas. L'any 1599 lo rei Felip I d'Aragó li autoritzar lo títol de duc, amb el que Juan Francisco Cristóbal esdevenir el 2n duc Híxar.
Es casà dues vegades i tingué filles amb la segona muller, Francesca de Castro-Pinós i Zurita. Les filles heretaren els seus títols nobiliaris.
En el seu mandat es va produir l'expulsió dels moriscos del 1609, i també dels "cristians nous". El II duc fer venir "cristians vells" d'altres terres. El dia 28 d'agost de 1611 concedir privilegis a los repobladors cristians d'Híxar en un document firmat davant del notari reial Chuan Batista de Lanuza, i el mateix fer el dia 12 de setembre amb els repobladors de La Puebla d'Híxar i el dia 28 de setembre amb los d'Urrea de Gaén.

## Vegeu també

* Ducat d'Híxar
* Comtat de Guimerà
# Tensió superficial

La superfície de qualsevol líquid es comporta com si sobre aquesta existís una membrana de tensió. L'home coneix aquest fenomen com a tensió superficial, i se sol representar amb la lletra γ. La tensió superficial és una manifestació de les forces intermoleculars a l'interior dels líquids. Les seves unitats són N·m$^{-1}$=J·m$^{-2}$ (en el Sistema Internacional).

## Propietats

La tensió superficial és una manifestació de les forces intermoleculars a l'interior dels líquids. A l'interior d'un líquid una molècula és atreta per totes les altres que l'envolten (forces de cohesió), de manera que l'efecte total és nul (el radi d'acció de les forces moleculars és relativament petit, abasta les molècules veïnes més properes), però en la superfície les forces que atrauen a les molècules cap avall no poden ser neutralitzades per les molècules superiors perquè no existeixen. A causa d'aquest fet els líquids tendeixen sempre a presentar la menor superfície lliure possible, d'aquí que un líquid, en absència de gravetat, adopti la forma esfèrica, que és la que té menor relació àrea/volum (com una gota d'aigua). Aquest efecte permet a alguns insectes, com el sabater (Hydrometra Stagnarum), desplaçar-se per la superfície de l'aigua sense enfonsar-se.
La resultant de les forces d'interacció sobre una molècula que es troba a l'interior del líquid i a la superfície són diferents:
* A l'interior d'un líquid una molècula està en equilibri amb el seu entorn. La resultant de les forces d'interacció que l'envolten és nul·la i per això està en equilibri.
* El cas contrari és quan la molècula està situada a la superfície del líquid. Aleshores, la interacció entre les molècules del líquid i les de l'aire és inapreciable, per la qual cosa la superfície estarà sotmesa a una força resultant dirigida cap a l'interior del líquid.

### Condicions

La tensió superficial depèn de la naturalesa del líquid, del mitjà que l'envolta i de la temperatura. En general, la tensió superficial disminueix amb la temperatura, ja que les forces de cohesió disminueixen quan augmenta l'agitació tèrmica. La influència del medi exterior es comprèn, ja que les molècules del medi exerceixen accions d'atracció sobre les molècules situades en la superfície del líquid, contrarestant les accions de les molècules del líquid.

## Coeficient de la tensió superficial

La força F de la tensió superficial serà proporcional a la longitud l del contorn sobre el que actua (no pas proporcional a l'àrea de contacte líquid-sòlid, com podria semblar a primera vista). Per això, podem definir el coeficient de tensió superficial del líquid així:
    $y=F/l$

## Vegeu també

* Estalagmòmetre

## Referències

* ↑ White, Frank M. «1: Introduction». A: Elizabeth A. Jones. Fluid Mechanics [Mecànica de Fluids] (en anglès). 5a. Nova York: McGraw-Hill, 2003, p. 29 (McGraw Hill Series in Mechanical Engineering). ISBN 0-07-240217-2 [Consulta: 19 gener 2020].
# Serranus aequidens

Serranus aequidens és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba al Pacífic oriental central.

## Referències

* ↑ Cuvier G. 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Heemstra, P.C., 1995. Serranidae. Meros, serranos, guasetas, enjambres, baquetas, indios, loros, gallinas, cabrillas, garropas. p. 1565-1613. A W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para Identification de Especies para los Fines de la Pesca. Pacifico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma, Itàlia.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Epidèmia de còlera de 2016-2020 al Iemen

A l'octubre 2016, va començar un brot de còlera al Iemen. Cap a mitjans de març de 2017 el brot estava disminuint, però va reaparèixer el 27 d'abril de 2017 –segons sembla després que el sistema de clavegueram de la capital, Saná, deixés de funcionar– i seguia actiu al juny de 2017.
El 24 de juny de 2017, UNICEF i l'OMS va estimar el nombre total de casos al país per sobre dels 200.000, amb 1.300 morts i 5.000 casos nous tots els dies. Les dues agències van declarar que era «el pitjor brot de còlera al món». Aproximadament la meitat dels casos, i una quarta part de les morts, han estat nens.
A 12 de juny de 2017, l'índex de mortalitat del brot és del 0,7%, però la mortalitat és substancialment més alta en persones majors de 60 anys (3.2%). El serotipus de la bacteria Vibrio cholerae implicat en el brot és el Ougawa. Un total de 268 districtes de 20 de les 23 governacions del país han tingut casos a data de 21 de juny de 2017; la meitat d'ells provenen de les governacions d'Amanat Al Asimah (la capital Saná), al-Hudayda, 'Amran i Hajjah, totes elles situades a l'oest del país.
UNICEF i l'OMS han atribuït l'esclat a la desnutrició i la reculada en els sistemes de sanejament i d'aigua neta a causa del conflicte actual del país. Els impactes del brot s'han vist exacerbats per l'esfondrament dels serveis de salut iemenites, on molts treballadors de salut porten mesos sense cobrar.

## Referències

* ↑ «Cholera cases in Yemen». WHO, 10-10-2016. Arxivat de l'original el 2017-05-22. [Consulta: 26 juny 2017].
* ↑ «Weekly update: cholera cases in Yemen, 21 March 2017». WHO, 21-03-2017. Arxivat de l'original el 14 de juny 2017. [Consulta: 26 juny 2017].
* ↑ «Weekly update – cholera in Yemen, 22 June 2017». WHO, 22-06-2017. [Consulta: 26 juny 2017].
* ↑ «UN: 1,310 dead in Yemen cholera epidemic». [Consulta: 26 juny 2017].
* ↑ «Yemen faces world's worst cholera outbreak – UN». , 25-06-2017 [Consulta: 26 juny 2017].
* ↑ «Yemen: Cholera outbreak response: Situation report No. 3». WHO, 12-06-2017. Arxivat de l'original el 2019-03-14. [Consulta: 26 juny 2017].
* ↑ «Statement from UNICEF Executive Director Anthony Lake and WHO Director-General Margaret Chan on the cholera outbreak in Yemen as suspected cases exceed 200,000». [Consulta: 26 juny 2017].
* ↑ Bruwer, Johannes «The horrors of Yemen's spiralling cholera crisis». , 25-06-2017 [Consulta: 26 juny 2017].
# Scott Bakula

Scott Bakula (Saint Louis, 9 d'octubre de 1954) és un actor estatunidenc de cinema i televisió. És conegut sobretot pel seu paper protagonista en 2 sèries de ficció per a la televisió: Quantum Leap i Star Trek: Enterprise per les quals és considerat un actor de culte en papers de ciència-ficció. També va ser co-protagonista en una curta sèrie de televisió anomenada Mr. & Mrs. Smith (CBS, 1996, no té relació amb la pel·lícula de cinema de 2005) i va tenir un paper recurrent en les sèries Murphy Brown, Designing Women, The New Adventures of The Old Christine o Roseanne.
També ha participat en pel·lícules com American Beauty, Mercy Mission, roughness necessary, Lluminàries, entre d'altres.
Va estrenar-se com a actor el 1976 amb l'obra de teatre "Romance, Romance". També en teatre amateur personificar a "Don Quixot" a "L'Home de la Manxa".

## Filmografia

* I-Man (1986)
* My Sister Sam (1 capítol, 1986)
* Designing Women (1986-1988)
* Matlock (2 capítols, 1987)
* Eisenhower and Lutz (1988)
* Quantum Leap (1989-1993)
* Necessary Roughness (1991)
* Mercy Mission: The Rescue of Flight 771 (1993)
* El color de la nit (Color of Night) (1994)
* Murphy Brown (14 capítols 1994-1996)
* The Invaders (1995)
* La meva família (My Family) (1995)
* El senyor de les il·lusions (Lord of Illusions) (1995)
* The Bachelor's Baby (1996)
* Mr. & Mrs. Smith (1996)
* Cats Don't Dance (1997)
* Major League: Back to the Minors (1998)
* NetForce (1999)
* American Beauty (1999)
* Above Suspicion (2000)
* Life as a House (2001)
* What Girls Learn (2001)
* Star Trek: Enterprise (2001-2005)
* Papa's Angels (2003)
* The New Adventures of Old Christine (2 capítols, 2006)
* Blue Smoke (2007)
* American Body Shop (1 capítol, 2007)
* Boston Legal (1 episodi, 2008)
* Tracey Ullman's State of the Union (5 capítols, 2008)
* Chuck (4 capítols, 2009)
* The Informant (2009)
# Brian Boru

Brian Bórumha mac Cennétig conegut com a Brian Boru o Brian el Gran en anglès (926 o 941 a Killaloe, comtat de Clare – 23 d'abril de 1014, Clontarf)) fou Ard rí (Gran rei d'Irlanda) de 1002 a 1014.
El seu pare era Cennétig mac Lorcáin, rei de Thomond i la seva mare Bé Binn ingen Murchada, filla del rei de Connacht Occidental. El 977 va massacrar els víkings que s'havien establert a l'illa d'Inis Cathaigh l'any 850. Fou coronat rei del Regne de Munster el 978 i d'Irlanda el 1002. Envaí Ossory el 983, i el 1002 li fou reconegut el títol de rei d'Irlanda. Les seves pretensions a la sobirania sobre el regne de Leinster provocaren l'aliança del sobirà d'aquest regne amb el rei noruec de Dublín Sigtrygg Barba d'Argent. Brian els derrotà a la batalla de Glenn-Máma (999) i en la decisiva batalla de Clontarf (1014). Un grup dels vençuts, però, envaí la tenda de Brian i l'assassinà. Els seus descendents constituïren l'estirp dels O'Brien.

## Referències

* ↑ Collins, R. Thomas. Builders of a new union (en anglès). Ravensyard, 1999. ISBN 9780966788303.
# Quíone

Quíone (Chione) és el nom dels següents personatges:
* Quíone (filla de Bòreas).
* Quíone (filla de Dedalió).
# Consell Insular d'Eivissa

El Consell Insular d'Eivissa és una institució d'autogovern en l'àmbit de l'illa d'Eivissa. Va ser regulat l'any 2007 arran de l'aprovació d'Estatut d'Autonomia. El nou Consell es constituí passats quaranta-cinc dies de les eleccions de dia 27 de maig de 2007. Està regulat per la Llei de Consells Insulars.

## Història

El Consell d'Eivissa sorgeix arran de la separació del seu òrgan antecessor, el Consell Insular d'Eivissa i Formentera que disposava l'Estatut.

## Llista de presidents

| No. | Nom | Inici | Fi | Partit |
| 1. | Xico Tarrés Marí | 9 de juliol de 2007 | 1 de juliol de 2011 | PSOE-ExC |
| 2. | Vicent Serra Ferrer | 1 de juliol de 2011 | 4 de juliol de 2015 | PP |
| 3. | Vicente Torres Guasch | 4 de juliol de 2015 | 5 de juliol de 2019 | PSOE |
| 4. | Vicent Marí Torres | 5 de juliol de 2019 | actualitat | PP |

## Referències

* ↑ «Consell Insular d'Eivissa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Serra Ferrer, Vicent
* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Torres Guasch, Vicent
* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Mari Torres, Vicent
* ↑ Vicent Marí, nuevo presidente del Consell (castellà)

## Vegeu també

* Eleccions al Consell Insular d'Eivissa de 2007
* Eleccions al Consell Insular d'Eivissa de 2011
* Eleccions al Consell Insular d'Eivissa de 2015
* Eleccions al Consell Insular d'Eivissa de 2019
* Eleccions al Consell Insular d'Eivissa de 2023

## Enllaços externs

* Consell d'Eivissa Arxivat 2008-03-27 a Wayback Machine.
* Llei 8/2000, de Consells Insulars PDF
* Reglament Orgànic del Consell Insular d'Eivissa i Formentera PDF