OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tondela

Tondela és un municipi portuguès, situat al districte de Viseu, a la regió del Centre i a la subregió de Dão-Lafões. L'any 2004 tenia 31.152 habitants. Es divideix en 26 freguesias. Limita al nord amb Vouzela i Oliveira de Frades, al nord-est amb Viseu, al sud-est amb Carregal do Sal, al sud amb Santa Comba Dão, al sud-oest amb Mortágua i a l'oest amb Águeda.

## Població

Població del concelho de Tondela (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 3417 | 17880 | 30622 | 34632 | 38917 | 35906 | 32049 | 31152 | 31026 |

## Freguesies

* Barreiro de Besteiros
* Campo de Besteiros
* Canas de Santa Maria
* Caparrosa
* Castelões
* Dardavaz
* Ferreirós do Dão
* Guardão
* Lajeosa do Dão
* Lobão da Beira
* Molelos
* Mosteirinho
* Mosteiro de Fráguas
* Mouraz
* Nandufe
* Parada de Gonta
* Sabugosa
* Santiago de Besteiros
* São João do Monte
* São Miguel do Outeiro
* Silvares
* Tonda
* Tondela
* Tourigo
* Vila Nova da Rainha
* Vilar de Besteiros
# Zlatko Čajkovski

Zlatko Čajkovski (de vegades escrit Zlatko Tchaikowsky o Zlatko Txaikovski) (24 de novembre 1923-27 de juliol 1998) fou un futbolista i entrenador de futbol croat.
Començà com a futbolista al HŠK Građanski Zagreb ingressant posteriorment al Partizan de Belgrad. Acabà la seva trajectòria a Alemanya (1. FC Köln) i Israel (Hapoel Haifa).
Entre 1942 i 1943 jugà dos cops per l'estat independent de Croàcia i entre 1946 i 1955 fou 55 cops internacional amb Iugoslàvia marcant 7 gols. Participà en els Jocs Olímpics de 1948 i 1952 guanyant dues medalles d'argent. També participà en els Mundials de 1950 i 1954.
Un cop retirat començà una brillant trajectòria com a entrenador. Guanyà el campionat alemany el 1962 amb el Colònia. El 1963 agafà les regnes del Bayern de Múnic, club amb el qual ascendí a primera divisió, guanyà dues copes alemanyes i vencé a la Recopa d'Europa de futbol enfront del Glasgow Rangers el 1967. Al Bayern coincidí amb els inicis de grans jugadors com el porter Sepp Maier, Franz Beckenbauer i el golejador Gerd Müller, que pocs anys després formarien un dels més grans equips de la història.
Posteriorment entrenà a altres clubs alemanys com Hannover 96, 1. FC Nürnberg, Kickers Offenbach (amb qui guanyà una nova Copa el 1970), croats com NK Dinamo de Zagreb, grecs com l'AEK Atenes FC, on guanyà el doblet, els suïssos de FC Zürich (1978-1980) i FC Grenchen (1980), acabant al Grazer AK austríac el 1981.
Fou germà del també futbolista Željko Čajkovski.

## Referències

* ↑ «Players Appearing for Two or More Countries». RSSSF. [Consulta: 15 abril 2008].

## Enllaços externs

* (serbi) Perfil Arxivat 2008-06-12 a Wayback Machine.
# Leòntida

Leòntida (grec antic: Λεοντίς) era el nom d'una tribu de l'antiga Atenes que tenia vint demos en el moment de la seva creació. El seu nom provenia de Leos, suposadament fill d'Orfeu.
Aquesta va ser la quarta tribu que es va establir amb les reformes de Clístenes. Temístocles pertanyia a aquesta tribu.

## Referències

* ↑ Traill, John S «The Political Organization of Attica: A Study of the Demes, Trittyes, and Phylai, and Their Representation in the Athenian Council». Hesperia Supplements, 14, 1975, pàg. 37.
# Zlatko Iànkov

Zlatko Iànkov (Burgàs, 7 de juny de 1966) és un exfutbolista búlgar de la dècada de 1990.
Fou 80 cops internacional amb la selecció búlgara amb la qual participà en la Copa del Món de Futbol de 1994 i a la Copa del Món de Futbol de 1998.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de clubs com Neftochimic Burgas, Chernomorets Burgas, Levski Sofia i Beşiktaş JK.

## Referències

* ↑ Zlatko Yankov - International Appearances Arxivat 13-1-2010 a Wayback Machine.
* ↑ Profile at LevskiSofia.info
* ↑ Zlatko Iànkov a National-Football-Teams.com (anglès)
# Bayes

«Bayes» té aquests significats:
# Jordi Arbonès

Jordi Arbonès és el nom dels següents personatges:
* Jordi Arbonès i Freixas, escriptor català nascut el 1956
* Jordi Arbonès i Montull, assagista i traductor català nascut el 1929 i mort el 2001
# Lauzeta

Lauzeta («alosa» en occità) és un duet de música folk català, format el 2011 per Joan Baró (veu, guitarra i busuqui) i Núria Garcia (violí i veu), que mescla música tradicional catalana i celta. Reels, gigues, cançons de taverna i balades formen part del seu repertori.
L'any 2024, van emprendre una aventura a bord del creuer Queen Elizabeth III, de la companyia Cunard Line, que durant quatre mesos va navegar de Nova Zelanda fins al Japó i en què Lauzeta va fer fins a 3 actuacions al dia al pub del vaixell.

## Discografia

* Fet amb folk de llenya (2014)
* El llibre vermell de Lauzeta (2022)

## Referències

* ↑ Mongay, Cristina. «És molt divertit fer reviure cançons tradicionals que no se sap quan van començar a interpretar-se», 05-10-2017. [Consulta: 3 gener 2024].
* ↑ Domingo, Gina. «Les xarxes ens han permès estar en contacte directe amb el nostre públic». Segre, 19-03-2023. [Consulta: 3 gener 2024].
* ↑ Mongay, Cristina. «El duet folk lleidatà Lauzeta, en plena campanya de micromecenatge del seu primer disc». Territoris.cat, 16-09-2021. [Consulta: 3 gener 2024].
* ↑ «El duo Lauzeta, als antípodes per actuar 4 mesos en el creuer Queen Elizabeth». Segre, 16-11-2023. [Consulta: 3 gener 2024].
* ↑ «Lauzeta Folk se'n va de creuer». Lleida TV, 2023. [Consulta: 3 gener 2024].
* ↑ «Espectacular concert de música folk i tradicional celta i catalana al Castell de Verdú». Urgell TV, 15-07-2018. [Consulta: 3 gener 2024].
* ↑ Ballabriga, Joan Josep. «El duo Lauzeta triomfa a Twitch i estrena el seu primer disc». Segre, 15-03-2022. [Consulta: 3 gener 2024].
# Isabel Pires

Isabel Cristina Rua Pires (21 de juny de 1990) és una política portuguesa. Va ser diputada a l'Assemblea de la República a la XIV legislatura pel Bloc d'Esquerra.

## Referències

* ↑ Barnils, Andreu. «A Espanya, encara avui hi ha escletxes de poder franquista». Vilaweb, 03-04-2018. [Consulta: 2 setembre 2022].
* ↑ «Biografia» (en portuguès de Portugal). [Consulta: 2 setembre 2022].
# Biblioteca de la Universitat de Belgrad

La Biblioteca de la Universitat de Belgrad o Biblioteca universitària Svetozar Marković (en serbi ciríl·lic: Универзитетска библиотека Светозар Марковић Марковий; en serbi llatí: Univerzitetska biblioteka Svetozar Marković) és la biblioteca central de la universitat. Situada en el Bulevard kralja Aleksandra ("bulevard del rei Alexandre"), en el centre de la capital de Sèrbia, deu el seu nom a Svetozar Marković, un socialista serbi del segle xix. Pel seu valor arquitectònic, l'edifici que l'alberga està inscrit en la llista de monuments culturals protegits de la República de Sèrbia i en la dels béns culturals de la Ciutat de Belgrad.

## Història

La Biblioteca Universitària es va crear el 1921, succeint la Biblioteca de l'escola secundària de Belgrad, creada el 1844. Es tracta d’una Biblioteca Carnegie, construïda amb els mitjans econòmics donats per l'empresari i filantrop Andrew Carnegie a la ciutat de Belgrad després de la Primera Guerra Mundial. Belgrad va ser una de les tres ciutats afectades per la guerra que van tenir una Biblioteca Carnegie, juntament amb Reims i Lovaina. Aquesta biblioteca universitària és l’única biblioteca de Carnegie a l’Europa central i oriental.

## Arquitectura

L'edifici actual acull la biblioteca des del 1926. Va ser construït segons els plans dels arquitectes Dragutin Đorđević (1866-1933) i Nikola Nestorović (1858-1957) i és característic de l'arquitectura acadèmica del període d’entreguerres a la capital sèrbia. El porxo central de la façana principal, d’aspecte monumental, està decorat amb quatre columnes d’estil corinti i està coronat per un frontó triangular amb acroteris simètrics. La decoració del frontó i les obertures, de pedra artificial, es deu a l'escultor Aca Stojanović.
Al vestíbul s'ha instal·lat un bust d'Andrew Carnegie, donat per la Philanthropist Foundation.

## Fons

Amb 1,5 milions de referències, la Biblioteca Universitària Svetozar Marković és la biblioteca universitària més gran del país. És la biblioteca central de la Universitat de Belgrad, però també serveix de base per a la resta de biblioteques d’ensenyament superior serbi. Les universitats, els instituts d’investigació i altres grups poden ser membres si ho sol·liciten. La biblioteca és ben coneguda com a biblioteca nacional a causa de la seva extensa col·lecció sèrbia, però també inclou una àmplia gamma de col·leccions acadèmiques internacionals.

## Referències

* ↑ «University Library "Svetozar Marković"» (en anglès). http://www.bg.ac.rs. Universitat de Belgrad. Arxivat de l'original el 12 d’octubre 2009. [Consulta: 18 agost 2013].
* 1 2 3 (serbi)(anglès) «Svetozar Marković University Library». http://beogradskonasledje.rs. Institut per la protection du patrimoni de la vila de Belgrad. [Consulta: 18 agost 2013].
* ↑ «The Library Collection» (en anglès). http://www.unilib.bg.ac.rs. Biblioteca universitària Svetozar Marković. [Consulta: 18 agost 2013].
# José Seguí

«José Seguí» té aquests significats:
* José Seguí Cardona, pilotari valencià.
* Josep Seguí Díaz, polític menorquí.
# Lauwers

El Lauwers (frisó: De Lauwers, groninguès: Laauwers) és un rierol que forma la frontera de les províncies neerlandeses de Groningen i Frísia. El nom romà era Lavica, Laubacrus o Laubacue i es pensa que a l'època de Carlemany es deia Laubach o Laubeke.

## Referències

* ↑ Lauwers al lloc web del Centre frisó d'història i de literatura(neerlandès)
# Isabel Piralkova Coello

Isabel Piralkova Coello (Arenys de Mar, 23 de juny de 2005) és una jugadora de waterpolo catalana.

## Trajectòria

El seu pare és l'ex jugador de waterpolo i medallista Svilen Piralkov, que el 2024 era assistent del seleccionador espanyol masculí. Ella va conèixer l'esport veient jugar al seu pare a Terrassa, Sabadell i Mataró, mentre es formava en aquest esport a Terrassa primer i al CN Mataró després, fins al segon any de juvenils. El 2022 va passar a l'Atlètic-Barceloneta i el 2023 al Terrassa.
El 2023 va ser subcampiona del món sub-20 amb la selecció espanyola, que va perdre a la final davant Hongria a Coimbra. El febrer del 2024 va ser medalla de plata al campionat del món de Doha. Isabel Piraklova va formar part de l'equip espanyol que va guanyar la medalla d'or als Jocs Olímpics d'estiu de París 2024.

## Referències

* ↑ «Isabel Piralkova Coello». [Consulta: 4 agost 2024].
* 1 2 Molero, Iván. «La familia de los Mundiales» (en castellà), 12-02-2024. [Consulta: 7 agost 2024].
* ↑ Infobae, Por Newsroom. «Isabel Piralkova: "Si seguimos así, podemos ganar a quien sea"» (en espanyol europeu), 11-02-2024. [Consulta: 7 agost 2024].
* ↑ «Forgacs i Piralkova, noves incorporacions al sènior de waterpolo del CNT». Món Terrassa, 30-08-2023. [Consulta: 7 agost 2024].
* ↑ Redacció. «Isabel Piralkova, del CN Terrassa, convocada per disputar el Mundial sub-20», 05-09-2023. [Consulta: 7 agost 2024].
* ↑ Redacció. «Isabel Piralkova es proclama subcampiona del Món sub-20 de waterpolo», 17-09-2023. [Consulta: 7 agost 2024].
* ↑ Terrassa, Diari de. «Isabel Piralkova, subcampiona del món sub-20», 17-09-2023. [Consulta: 7 agost 2024].
* ↑ «Isabel Piralkova» (en anglès). World Aquatics Official. [Consulta: 7 agost 2024].
* ↑ «El waterpolo femenino español ya tiene su oro olímpico» (en espanyol europeu), 10-08-2024. [Consulta: 29 agost 2024].
# Beelzebufo ampinga

Beelzebufo ampinga és una espècie extinta d'anur de la família Ceratophryidae particularment gran; podia mesurar 41 cm i pesava 4,5 kg.
Quan la troballa va sortir a la llum els mitjans de comunicació la van anomenar «granota dimoni», «gripau dimoni», i «granota infernal». Les restes fòssils de Beelzebufo s'han recuperat dels estrats de la formació de Maevarano a Madagascar, que daten del període Cretaci, de fa uns 70 milions d'anys.

## Referències

* ↑ National Geographic - Animals. «Devil Frog Beelzebufo ampinga» (en anglès). [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ Dybas, Cheryl. «Scientists Discover 'Giant Fossil Frog from Hell'». Press Release 08-025. National Science Foundation, 18-02-2008. [Consulta: 19 febrer 2008].
* ↑ «Scientists find 'Devil Toad' fossil». Associated Press, 19-02-2008 [Consulta: 19 febrer 2008].
* ↑ Hooper, Rowan. «Giant prehistoric frog hints at ancient land link». New Scientist, 18-02-2008. [Consulta: 19 febrer 2008].
* ↑ Evans, Susan E.; Jones, Marc E. H.; Krause, David W. «A giant frog with South American affinities from the Late Cretaceous of Madagascar». Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America, 105, 8, 2008, pàg. 2951–2956. DOI: 10.1073/pnas.0707599105. PMID: 18287076.
# RG-6

El RG-6 (segons la designació GRAU 6G30) es un llançagranades semiautomàtic de 40 mm que utilitza un carregador de tipus de tambor, dissenyat a Rússia entre 1993 i 1994 pel Comitè Central de Disseny i Desenvolupament d'Armes de Caça i Esportives (TsKIB SOO), Tula, Rússia.

## Història

El RG-6 era necessitat per a ampliar la potència de foc de l'infant deia durant el combat en ciutats i en espais reduïts, com en conflictes armats petits, com les Guerres Txetxenes. El RG-6va entrar en una producció limitada a mitjans de la dècada de 1990 i es actualment utilitzat per diverses branques de l'Exèrcit Rus i forces especials, similars als MVD.

## Disseny

El disseny del RG-6, feia aquesta arma preparada per a disparar granades sense cos de 40 mm, disponibles per a altres llançagranades, similars al GP-25. El disseny del RG-6 va ser, aparentment, molt influenciat pel llançagranades Sud Africà Millor MGL, però tenia algunes diferències. La principal diferència era que el RG-6 era en el seu ús de granades sense cos, i per això, les granades es carregaven per davant de l'arma. El canó era d'ànima llisa i servia únicament per a suportar el front de l'empunyadura i les mires.
El sistema del gallet de doble acció era una versió modificada del GO-25, amb un sistema de seguretat manual i diversos mecanismes de seguretat automàtics.
El cilindre rota mitjançant un motlle similar al dels rellotges, la qual es carrega manualment per fer que el carregador giri. Per a la recàrrega, la planxa frontal del cilindre amb el tub era desbloquejat del cos de l'arma en rotar-lo cap al costat, exposant el front del cilindre. Cada recambra del cilindre es un sistema de canó d'avantcàrrega diferent, similar al disseny del canó del GP-25.
Les mires poden ser retràctils per a un transport i emmagatzematge més convenient, amb una mira ajustable en la part inferior. La culata disposa d'una part de goma, per reduir el retrocés, que és de plàstic, i quan la culata no és utilitzada, es pot fer retràctil i reduir la mida de l'arma fent girar aquesta part cap endavant per fer l'arma més compacta.

## Vegeu també

* Llança granades
* Milkor MGL
* Granatnik RGP-40
* RGA-86
* RGM-40 Kastet
* GM-94

## Enllaços externs

* Modern Firearms: RG-6
* https://web.archive.org/web/20131026001821/http://zonawar.ru/granatomet/ru4nie3.html#6g30
# Mitologia valenciana

Mitologia valenciana és el llegendari que s'ha explicat durant generacions al País Valencià. Es tracta d'un conjunt d'històries de transmissió oral centrades en personatges singulars o a explicar l'existència de construccions i particularitats locals. Poden ser la transformació de mites europeus similars o bé tradicions pròpies, sovint compartides amb la Mitologia catalana. Com a representació cultural transcendeix els límits fronterers actuals, i és una manifestació més de la cultura valenciana.
La mitologia popular està basada en la por i la necessitat d'explicar el món. Al País Valencià les criatures màgiques reben el nom de bubota, també conegudes com a mumerota i altres noms derivats. Entre el bestiari festiu destaquen els dracs, figures zoomòrfiques de cartó o fusta que caigueren en decadència entre els segles XVIII i xix, sent recuperats durant el segle XX tant a Catalunya com al País Valencià. Són populars a celebracions com el Corpus.

## Referències

* ↑ Gisbert 2010, p. 10
* 1 2 Gisbert 2010, p. 15
* 1 2 Gisbert 2010, p. 28

## Bibliografia

* Gisbert, Francesc. Màgia per a un poble. Picanya: Edicions del Bullent, 2010. ISBN 978-84-96187-88-7.
* Labrado, Víctor. Llegendes valencianes : criatures mítiques de la tradició oral. Alzira: Bromera, 2007. ISBN 978-84-9824-156-3.

## Enllaços externs

* Article sobre mitologia valenciana de Francesc Gisbert al diari Levante (30/10/2018)
# Iangurtxi

Iangurtxi - Янгурчи (rus) - és un poble de la República del Tatarstan, a Rússia. El 2010 tenia 18 habitants. Pertany al districte (raion) de Baltassí.

## Referències

* ↑ «Arbash». GeoNames. [Consulta: 7 setembre 2013].
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2018-03-24.
# José Saura Celdrán

José Saura Celdrán (Cartagena, 5 de juny de 1901 - Granollers, 8 de juny de 1966) va ser un ciclista espanyol que competí entre 1919 i 1926. Els seus principals èxits foren dues victòries al Campionat d'Espanya en ruta.
Els seus fills José i Gabriel també foren ciclistes professionals.
Va morir a conseqüència d'un accident de tràfic.

## Palmarès

* 1920
** 3r al Campionat d'Espanya en ruta
* 1922
** Campió d'Espanya en ruta
* 1924
** 3r al Gran Premi Pascuas
* 1926
** Campió d'Espanya en ruta

## Referències

* ↑ Ha muerto Jose Saura Celdrán

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Laux Maler

Laux Maler, Lucas Maller (* 1485; † 5 de juliol, de 1552 ?) és un dels primers constructors de llaüts que es coneix.
La família Maler provenia de Füssen, un lloc de coneguda reputació per la construcció de llaüts i violins i s'establiria a Bolonya. Segimon Maler, probablement el seu germà, s'establí a Venècia i, ambdós, eren cosins de Max Unverdorben. Els primers llaüts fets al taller de Laux es remunten a l'any 1520. Tenen la clàssica forma de pera, que es va estendre durant el segle següent a Europa. El Germanische Nationalmuseu i el museu txec de la música, Tschechische Museum für Musik (České muzeum hudby) de Praga, conserven peces de Laux Maler. Podem comptar molts llaüts fets als anys 1520: 1100 llaüts sencers, més de 120 inacabats i més de 1300 tapes harmòniques, i és obvi amb aquestes xifres que no treballava sol. A partir del 1530 s'associà amb Segismon.

## Bibliografia

* Willibald Leo Frhr v. Lütgendorff: Die Geigen und Lautenmacher vom Mittelalter bis zur Gegenwart. 4. Auflage, 1. Band. Frankfurter Verlags-Anstalt A.G., Frankfurt, 1922.
* «Luth, Laux Maler, Bologne, entre 1529 et 1552, E.2005.3.1, vue de face». Europeana. [Consulta: 29 desembre 2012].

## Referències

* ↑ A companion to music in sixteenth-century Venice. ISBN 9789004358300.
* ↑ Matthew., Spring,. The lute in Britain : a history of the instrument and its music. Oxford: Oxford University Press, 2001. ISBN 0198166206.
* ↑ Alton., Smith, Douglas. A history of the lute from antiquity to the Renaissance. [Lexington, VA?]: Lute Society of America, 2002. ISBN 097140710X.

## Enllaços externs

* Dokumentation einer erhaltenen Laute am GNM
* Nachbau einer 7-chörigen Renaissance-Laute nach Laux Maler
# Bernat Sarrieu

Bernat Sarrieu (1875-1935) fou un escriptor i un dels lingüistes més importants de l'àmbit gascó. Era també professor agregat de filosofia. Fou un dels membres fundadors i cap de l'Escolo deras Pirinéos. Influí notablement en l'escriptor aranès Josèp Condò Sambeat i l'incità a escriure en occità. Estudià el parlar de Banhèras de Luishon i en publicà un estudi a la Revue des Langues Romanes.

## Obres

-En occità:
* Era garlando (1903)
* Piréno : tragedió imitado des tragediéz elleniques (1903)
* Et perdut : pastorale luchonnaise (1910)
* Sént Mamèt, et gran martir (mistèri en 5 actes, 1914)
* Edj arroumaire : peçoto coumico en siés tablèus (1922)
-En francès:
* Une langue vivante méconnue : la langue d'oc (1909)
* Le docteur Cator, félibre gascon : Sa vie et son oeuvre (1924)
* "La graphie de la langue d'oc et la langue commune d'Occitanie" in La Revue Méridionale (1924)
* L'assimilation des étrangers en France et particulièrement dans le Midi (1924)
* Observations sur l'enseignement de la langue d'oc (1929)

## Referències

* ↑ «La vido de Bernat Sarrieu (1875-1935)» (en occità). [Consulta: 20 abril 2017].
* ↑ «Una serenado de Bernat Sarriéu» (en occità). Mistralenc, blog en lengo d ' oc.
# Mohita

La mohita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom en honor de Günter Harald Moh (2 de maig de 1929 - 13 de maig de 1993), professor de la Universitat de Heidelberg, Alemanya. Especialista en minerals i mineralogies experimentals, va realitzar nombrosos estudis sobre sistemes de sulfur i va sintetitzar primer el compost.

## Característiques

La mohita és una sulfosal de fórmula química Cu₂SnS₃. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la mohita pertany a «02.CB - Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:1 (i similars), amb Zn, Fe, Cu, Ag, etc.» juntament amb els següents minerals: coloradoïta, hawleyita, metacinabri, polhemusita, sakuraiïta, esfalerita, stil·leïta, tiemannita, rudashevskyita, calcopirita, eskebornita, gal·lita, haycockita, lenaïta, mooihoekita, putoranita, roquesita, talnakhita, laforêtita, černýita, ferrokesterita, hocartita, idaïta, kesterita, kuramita, pirquitasita, estannita, estannoidita, velikita, chatkalita, mawsonita, colusita, germanita, germanocolusita, nekrasovita, estibiocolusita, ovamboïta, maikainita, hemusita, kiddcreekita, polkovicita, renierita, vinciennita, morozeviczita, catamarcaïta, lautita, cadmoselita, greenockita, wurtzita, rambergita, buseckita, cubanita, isocubanita, picotpaulita, raguinita, argentopirita, sternbergita, sulvanita, vulcanita, empressita i muthmannita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit d'or, argent i tel·luri de Kochbulak, conegut com a mina Kockbulak, i situat al districte d'Okhangaron, a Sughd (Tadjikistan). També ha estat descrita a la mina Fuentes Villanas, a Salamanca (Castella i Lleó, Espanya), a la mina Swifter, a l'estat de Nevada (EUA), i a la mina Julio Verne, a la província de Salta (Argentina).

## Referències

* ↑ «Mohite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 desembre 2020].
# Paradoxornis alabrú

El paradoxornis alabrú (Sinosuthora brunnea) és una espècie d'ocell passeriforme de la família dels paradoxornítids (Paradoxornithidae), tot i que sovint encara se'l troba classificat amb els sílvids (Sylviidae). Habita matolls, bambú i pastures del sud-oest de la Xina i est i centre de Myanmar. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.2, juliol 2022), el paradoxornis alabrú tindria 3 subespècies:
* Sinosuthora brunnea brunnea;
* Sinosuthora brunnea styani;
* Sinosuthora brunnea ricketti.
Tanmateix, el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), consideren la subespècie s. b. ricketti tindria la categoria d'espècie. D'acord amb aquest altre criteri, s'hauria de considerar:
* Sinosuthora brunnea (stricto sensu) - Paradoxornis alabrú (2 subespècies).
* Sinosuthora ricketti. - Paradoxornis de Yunnan

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «paradoxornis alabrú». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Sylviid babblers, parrotbills, white-eyes». IOC World Bird List Version 11.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2021. [Consulta: 17 juny 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 636. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Brown-winged Parrotbill. Suthora brunnea (formerly as: Sinosuthora brunnea)» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Master Lists». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-01-2021. [Consulta: 4 setembre 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 636. ISBN 978-84-16728-37-4.