OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Creagrutus paraguayensis

Creagrutus paraguayensis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,8 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Paraguai al Paraguai.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Vari, R.P. i A.S. Harold 2001. Phylogenetic study of the Neotropical fish genera Creagrutus Günther and Piabina Reinhardt (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes), with a revision of the Cis-Andean species. Smith. Cont. Zool. 613:1-239.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Coser i cantar

Coser i cantar és el sisè disc del grup Antònia Font, publicat el 2007. Està compost per dos discos que contenen deu cançons cadascun; és a dir, un total de vint peces. És un recopilatori de les cançons amb més èxit del grup interpretades amb l'acompanyament de l'Orquestra Simfònica de Bratislava. L'àlbum inclou un DVD amb tots els videoclips del grup i el making off de com van gravar el disc.
Inclou cançons de tots els àlbums llençats al mercat fins a la data del seu llançament, excepte el seu primer disc Antònia Font. 8 cançons són del disc Taxi, 6 de Batiscafo Katiuscas, 5 d'Alegria i només una del disc A Rússia. En els directes de la gira que van realitzar van actuar amb una orquestra autoanomenada "The New Royal Philharmonic 4 Quesos Orchestra".

## Premis

* Premi de la Música millor àlbum pop de l'any. (2008)

## Referències

* ↑ «Antònia Font presentarà 'Coser i cantar' al Teatre-Auditori amb la Simfònica de Sant Cugat». VilaWeb, 29-11-2007 [Consulta: 5 febrer 2015].
# Kuarrhaphis cretacea

Kuarrhaphis cretacea és una espècie d'esponja calcària, marina i amb espícules formades per carbonat de calci. L'esponja és l'única espècie del gènere Kuarrhaphis, de la família Trichogypsiidae. El nom científic de l'espècie va ser publicat per primera vegada el 1872 per Ernst Haeckel.

## Referències

* ↑ Van Soest, R.W.M.; Boury-Esnault, N.; Hooper, J.N.A.; Rützler, K.; de Voogd, N.J.; Alvarez, B.; Hajdu, E.; Pisera, A.B.; Manconi, R.; Schönberg, C.; Klautau, M.; Kelly, M.; Vacelet, J.; Dohrmann, M.; Díaz, M.-C.; Cárdenas, P.; Carballo, J.L.; Ríos, P.; Downey, R.; Morrow, C.C. (2021). World Porifera Database. Kuarrhaphis cretacea (Haeckel, 1872). Accessed through: World Register of Marine Species at: http://www.marinespecies.org/aphia.php?p=taxdetails&id=164180 on 2021-03-09
# La papallona amb les ales ensagnades

La papallona amb les ales ensagnades (títol original en italià: Una farfalla con le ali insanguinate) és un pel·lícula italiana dirigida per Duccio Tessari, del 1971. Ha estat doblada al català.

## Argument

Un periodista de televisió, Alessandro Marchi, acusat d'haver matat a ganivetades una noia, Françoise Pigaut, en un parc de Bèrgam és condemnat a perpetuïtat. El seu advocat, Giulio, que és també el seu amic s'alegra d'haver perdut el procés, ja que és l'amant de Giulia, la dona d'Alessandro. Després del procés, Sarah que és la filla d'Alessandro troba ocasionalment Giorgio, un jove contestatari que en procés ha intentat d'absoldre Alessandro. Una relació sentimental neix entre Sarah i Giorgio, el comportament del qual és estrany.
Dos nous delictes, semblants a l'assassinat de Françoise Pigaut, condueixen el Tribunal d'Apel·lació a revisar el judici i finalment d'absoldre'l, considerant-lo víctima d'un error judicial gràcies, entre d'altres al testimoniatge de la seva amant Marta Clerici, que durant el seu primer procés havia desaparegut estranyament. Ja en llibertat, Alessandro Marchi és trucat telefònicament per tal de fixar una cita amb Giorgio, que li revela ser l'autor dels dos delictes.
Giorgio es prepara doncs a matar Alessandro que es defensa hàbilment, durant la lluita els dos protagonistes es fereixen mortalment.

## Repartiment

* Helmut Berger: Giorgio
* Giancarlo Sbragia: Alessandro Marchi
* Ida Galli: Maria Marchi
* Silvano Tranquilli: l'inspector Berardi
* Wendy D'Olive: Sarah Marchi
* Carole André: Françoise Pigaut
* Lorella De Luca: Marta Clerici
* Dana Ghia: la mare de Giorgio

## Al voltant de la pel·lícula

* El rodatge va tenir lloc a Bèrgam i Milà.

## Referències

* ↑ esadir.cat. La papallona amb les ales ensagnades. esadir.cat.
* ↑ «Una farfalla dalle ali insanguinate». The New York Times.
* «Una farfalla con el ali insanguinate» (en italià). Arxivat de l'original el 2015-02-25. [Consulta: 25 febrer 2015].
# L'Atelier de la rue Condamine

Aquesta obra de Frédéric Bazille, amb català anomenada " El taller de l'artista", es crea durant 1870 (any de mort de l'autor), i es considera el testament i també l'obra mestra de Bazille. El quadre vol fer una critica a la societat artística impressionista, a les seves maneres i la seva estructura jeràrquica i ho fa mitjançant els quadres que apareixen en l'escena
# La Cage aux rossignols

La Cage aux rossignols és una pel·lícula francesa del 1945 dirigida per Jean Dréville. Estigué nominada a l'Oscar a la millor història. El 2004 se'n feu un remake, Les Choristes, de Christophe Barratier.

## Argument

Clement Mathieu busca publicar la seva novel·la, sense èxit. Amb l'ajut d'un amic que és periodista, la seva història sobre la gàbia dels rossinyols es publica subreptíciament en un periòdic.

## Repartiment

* Noël-Noël
* Micheline Francey
* Georges Biscot
* René Génin
* René Blancard
* Marguerite Ducouret
* Marcelle Praince
* Marthe Mellot
* Georges Paulais
* André Nicolle
* Richard Francoeur
* Jean Morel
* Roger Vincent
* Michel François
* Roger Krebs

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1948: Oscar a la millor història per Georges Chaperot i René Wheeler

## Referències

* ↑ «La Cage aux rossignols». The New York Times.
# Curial (personatge)

Curial és el protagonista masculí de la novel·la cavalleresca Curial e Güelfa, escrita al segle xv i tradicionalment considerada anònima, si bé recentment s'ha volgut atribuir a Enyego d'Àvalos.
A diferència de la figura de l'heroi clàssic i èpic, que ho és per llinatge, Curial ostenta el seu prestigi gràcies a l'ofici cavalleresc i els diners deguts a la seva unió amb Güelfa, germana del marquès de Montferrat, el seu senyor. L'estil de la novel·la, que explica tots els episodis de la seva vida –i no només les gestes èpiques– el converteix en un personatge de carn i ossos, possible i concret, constantment assetjat per dubtes i passions.
De fet, Curial no és res sense la voluntat de Güelfa, qui el rebutja en certs moments del llibre, però tanmateix esdevé un cavaller ideal en el sentit simbòlic medieval, que encarna les virtuts cavalleresques més preades: valentia, generositat, fidelitat, sentit de l'honor, etc. La seva conducta pública és exemplar, tant en les armes –els combats a ultrança i els torneigs– com en l'art o l'amor, en què malgrat les temptacions manté la seva fidelitat. Així, a través dels capítols de l'obra Curial assoleix un gran prestigi i arriba a ser considerat «el millor cavaller del món», però en l'àmbit privat mostra defectes com a home; li agraden els plaers i les riqueses, i es deixa endur per la vanaglòria obtinguda gràcies a les seves gestes bèl·liques. Tampoc no li falten pretendents i arriba, fins i tot, a estar a punt de prometre's amb Làquesis, filla del duc de Baviera, de qui s'enamora, fet que li comportarà el càstig diví de Juno, indignada per la seva ingratitud, car ja havia estat afavorit amb l'amor de Güelfa.
Totes aquestes inclinacions –més humanes que heroiques— afectaran la seva existència, entesa com a història d'una ascensió social, i el duran a patir set anys de captiveri al nord d'Àfrica que seran necessaris per recuperar la solidesa moral. Finalment, però, serà l'estudi allò que el farà modèlic i digne de Güelfa.

## Referències

* ↑ Soler, Abel «Enyego d'Àvalos, autor de "Curial e Güelfa"?». Estudis Romànics. Institut d'Estudis Catalans, Vol. 39, 2017, pàg. 137-165. DOI: 10.2436/20.2500.01.218.
* ↑ Anònim. Curial e Güelfa. Selecció oficial. A cura de Jordi Tiñena. Barcelona: Laertes, 2002. ISBN 84-7584-481-2.
* ↑ Parera, Raquel. «La potència femenina en el ‘Curial e Güelfa’». Núvol, 02-12-2018. [Consulta: 17 abril 2020].
* ↑ «Curial (personatge)». Diccionari de la literatura catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Curiaci

Curiaci és el nom dels següents personatges:
* Publi Curiaci, tribú de la plebs el 401 aC.
* Gai Curiaci, tribú de la plebs el 138 aC.
# La Cuadra de Sevilla

La Cuadra de Sevilla és un grup de teatre espanyol fundat el 1971 pel seu actual director, Salvador Távora, i enquadrat dins del moviment del teatre independent. En les seves obres intenta combatre la manipulació folklòrica de la imatge més tòpica d'Andalusia recorrent a l'èmfasi sobre el dolor i la violència silenciada. La presència de màquines ha estat una constant en l'escenografia dels espectacles d'aquest grup, juntament amb la música i el cant flamenc.
Han representat obres per a l'Exposició Universal de Sevilla de 1992, i el seu muntatge Identidades, poema plàstic i musical sobre la solidaritat entre cultures patrocinat per la Junta d'Andalusia li va valdre la Creu de Sant Jordi el 1997, malgrat la polèmica per la representació de Carmen el 1996 al Castell de Peralada perquè en la trama introduïa la mort d'un toro i xocà amb la legislació antitaurina de Catalunya.

## Representacions

* Quejío (1972)
* Los palos (1975)
* Herramientas (1977)
* Andalucía amarga (1979) sobre l'emigració, estrenada a Brussel·les.
* Nanas de espinas (1982) basada en Bodas de Sangre de Federico García Lorca.
* Piel de toro (1985)
* Las Bacantes (1987) adaptació d'Eurípides.
* Alhucema (1988)
* Crónica de una muerte anunciada (1990), de Gabriel García Márquez
* Picasso andaluz o La muerte del Minotauro (1992)
* Identidades (1994)
* Carmen (1996), intent de reescriure l'òpera de Prosper Merimée i reivindicar un mite andalús deformat.
* Don Juan en los Ruedos (2000)
* Imágenes andaluzas para Carmina Burana (2003), amb música de Carl Orff.
# Creu del Brollador de la Font

La Creu del Brollador de la Font és una obra del municipi d'Igualada (Anoia) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquesta creu imita l'estil barroc que tenia la inicial. Si observem la verge que hi ha en la part de darrere de la creu veurem que està en la mateixa posició i gest que la verge del retaule de Santa Maria. La columna també imita la del retaule, en el capitell hi veiem quatre escuts; el davanter és el de la ciutat; els altres tres, més el del fust de la columna, són dels fundadors dels ordes religiosos que passaren per la ciutat. Aquests són: Sant Ignasi, Sant Josep de Calassanç, Sant Claret i en el fust, Sant Francesc.

## Història

La creu fou obrada l'any 1954 per l'escultor Ernest Marco com a culminació del brollador projectat per l'arquitecte Bonaventura Bassegoda. Aquesta creu venia a substituir l'antiga creu de terme existent davant del portal de Capdevila, documentada des de l'any 1409 i que l'any 1835 va ésser traslladada als jardins del cementiri on restà fins a la seva destrucció l'any 1936.

## Referències

* 1 2 «Creu del Brollador de la Font». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2014].
# Lamb Holm

Lamb Holm és una illa deshabitada pertanyent al grup sud de l'arxipèlag de les Òrcades, a Escòcia.Lamb Holm rau al canal de Holm Sound, una de les entrades de l'est de Scapa Flow, entre Mainland i l'illa de Burray.
L'illa ocupa una superfície de 40 hectàrees i la seva altitud màxima sobre el nivell del mar és de 20 metres.
L'illa està connectada a Mainland i Glimps Holm per mitjà de les Churchill Barriers. A l'illa es troba l'Italian Chapel, que data de la Segona Guerra Mundial i va ser construïda pels presoners de guerra italians, els qui també van construir les Churchill Barriers. La pedrera utilitzada per construir-les ara s'ha inundat i convertit en una piscifactoria.

## Referències

* ↑ «Lamb Holm». Gazetteer for Scotland. [Consulta: 30 agost 2009].
* ↑ Haswell-Smith, Hamish. The Scottish Islands. Edinburgh: Canongate, 2004. ISBN 978-1-84195-454-7.
# Curièiras

Curièiras (en francès Curières) és un municipi del departament francès de l'Avairon, a la regió d'Occitània. Està situat a l'Aubrac.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Curious Cat

Curious Cat és una plataforma social de preguntes i respostes dirigida als joves. Els seus creadors són els cosins gallecs Nuno i Marco Balbona.

## Funcionament

Curious Cat permet a l'usuari tenir un perfil on li poden escriure preguntes de forma anònima. L'usuari pot respondre-hi i publicar-ne la resposta a Twitter i Facebook.

## Creació

El 3 d'abril de 2016, quan Nuno i Marco Balbona tenien només 19 i 18 anys, respectivament, se'ls va acudir la idea de crear aquesta eina. Ells feien videojocs des de petits, i es van inspirar en les xarxes socials de preguntes i respostes ThisCrush i Ask.fm, però pretenien crear-ne una de millor. Van voler que, a diferència d'Ask.fm, l'usuari no hagués de tenir un compte per a accedir-hi, sinó que fos tan fàcil com entrar a través de Twitter o Facebook.

## Impacte

Aquest projecte ha superat ja la xifra dels dos milions i mig d'usuaris, i els països on més s'utilitza són Brasil, Estats Units, Argentina i Portugal.
Curious Cat és un espai lliure d'adults i des de l'anonimat, i aquesta intimitat que genera fa que els joves parlin de temes tabús amb total normalitat. Igualment, l'anonimat també comporta casos d'assetjament.

## Referències

* 1 2 3 4 Hernández, Álvaro. «Curious Cat, la exitosa red social española que le roba los adolescentes a Snapchat» (en castellà). [Consulta: 15 desembre 2018].

## Enllaços externs

* Curious Cat - Lloc web oficial
# Cristina Aristoy

Cristina Aristoy (València, 1988) joiera i empresària valenciana fundadora l'any 2014, amb Paco Tormo, de la marca de joieria Singularu.
Va estudiar Disseny Industrial i Organització Industrial a la Universitat Politècnica de València, a més té estudis de joieria i està al front del front del producte a Singularu, destacant per haver estat l'any 2018 la marca espanyola de joies amb més novetats l'any.
En 2018 va rebre el premi eWoman al negoci en línia, junt a Julieta XLF que el va rebre en la categoria d'Art Digital i Xarxes socials, i la catedràtica Pilar Roig a la seua trajectòria professional.

## Referències

* ↑ «Cinc dones valencianes i emprenedores per a no perdre de vista en 2018 -», 15-10-2018. Arxivat de l'original el 2019-09-23. [Consulta: 23 setembre 2019].
* ↑ S.L, EDICIONES PLAZA. «La marca de joyería Singularu cierra una ronda de financiación de un millón de euros» (en castellà). [Consulta: 23 setembre 2019].
* ↑ Empordà. «Èxit en clau de dona». [Consulta: 23 setembre 2019].
* ↑ «Una horchata con Cristina Aristoy - Entrevista | CEEI Valencia | EmprenemJunts» (en castellà). [Consulta: 23 setembre 2019].
* ↑ Levante-EMV. «Els premis eWoman, en marxa» (en castellà). [Consulta: 23 setembre 2019].
# Dabik (Síria)

Dabiq (àrab: دابق, Dābiq) és una ciutat de Síria, al districte d'Azaz, a la governació d'Alep, a la carretera entre Manbij i Antioquia. Corre per la població el riu Kuwayk i la ciutat és a la plana de Mardj Dabiq a una altura d'uns 450 metres sobre el nivell de la mar.
La ciutat existia ja sota els assiris amb el nom de Dabigu, que els grecs van anomenar més tard Dabekon. Els àrabs la van anomenar Dabiq i sota omeies i abbàssides fou una base per a les expedicions a territori romà d'Orient. El califa omeia Sulayman ibn Abd-al-Màlik hi va residir força temps i hi va morir el setembre del 717, sent enterrat a la ciutat; Úmar ibn Abd-al-Aziz, el seu successor, fou proclamat califa allí mateix. Va perdre importància a poc a poc, tant sota els abbàssides com posteriorment.
És famosa per la batalla lliurada a la Plana de Dabiq (Mardj Dabiq) entre el sultà mameluc Qànsawh al-Ghawrí i el sultà otomà Selim I el 24 d'agost de 1516; els otomans, mercès a la seva artilleria, van aconseguir una victòria decisiva i el sultà mameluc va trobar la mort a la lluita.

## Referències

* ↑ Kohn, George C. Dictionary of Wars (en anglès). Infobase Publishing, 2006, p. 318. ISBN 1438129165.

## Bibliografia

* G. Le Strange, Palestine under the Moslems, Londres 1890
# La Prenyanosa

La Prenyanosa és una entitat de població al terme de Cervera, a la comarca de la Segarra. El poble, situat en un coster a l'esquerra del riu Sió, a 3 km de Cervera i a 12 km de Guissona, té al voltant d'una vintena de cases disposades sobre el pendent de la vall. Una carretera l'envolta des del pla superior a la vall, i la connecta amb la carretera local L-311. Presideix el conjunt una casa de tipus senyorial, amb una robusta torre de planta rectangular, però molt modificada com a estatge de pagès. L'església parroquial, dedicada a Sant Miquel, conserva alguna paret de la construcció romànica, i al seu costat hi ha el cementiri que es troba una mica separat del nucli de cases.

## Història

La primera referència escrita de la Prenyanosa apareix l'any 1024 en una afrontació del terme de Guissona. El 1099 figura en l'acta de consagració de l'església de Guissona. Al segle xii passa sota el domini del llinatge dels Fluvià i del monestir de Solsona. El 1262 Guillem de Fluvià ven al prepòsit de Solsona, Ponç, tot el que té a la Prenyanosa, i des d'aquell moment el poble forma part del patrimoni eclesiàstic solsoní i són els prepòsits i abats de Solsona qui nomenen el batlle. Als primers temps hi tenen un castlà, com Jaume Ros, del que se'n té constància l'any 1311. Al segle xiv intenta, juntament amb Malgrat, fer-se veïna de Cervera i pertànyer a la hoste de la vila.
Fins a l'any 1972 forma un municipi propi del qual és cap. L'antic terme incloïa la Cardosa, Castellnou d'Oluges, Malgrat, Queràs i Sant Miquel de Tudela.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya, localització de la Prenyanosa
* ↑ «La Prenyanosa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «La Prenyanosa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* La Prenyanosa a TurismeSegarra.com Arxivat 2010-10-19 a Wayback Machine.
# Cua d'oreneta

L'acoblament de cua d'oreneta, cua d'oronella, cudornella o cua de milà o coa de milana és un tipus d'encaix, de fusta, de metall o d'altra matèria sòlida, dentat que es talla de manera que la metxa es va eixamplant cap al seu extrem amb forma de falca que recorda la cua d'una oreneta comuna i que es fa encaixar en una cavitat feta amb la mateixa forma, generalment de trapezi, en l'altra peça que es vol acoblar. L'eina de fuster per a fer embarrotats, és una mena de ribot o plana que fa biaix, amb el ferro de forma especial, dit embarrotador o reganyador. Un embarrotat són les clavendes ressaltades d'una porta d'entrada, de manera que es puguin unir amb les travesseres de darrere; o la unió de dues peces de fusta amb la juntura en angle agut. Els costats inclinats de la cua d'oreneta reforcen la resistència a la tracció amb el mateix principi d'una falca clavada en el mànec d'un martell o d'una destral. Així a diferència d'un acoblament de caixa i metxa, l'acoblament de cua d'oreneta és capaç de resistir no solament la força lateral, sinó també la força transversal i de tracció. Encaixada així dins un buit de la mateixa forma, roman subjecta molt fortament i no es pot treure sense una gran força. N'hi ha de dues classes: cudornelles cegues (quan l'encaix o encaixos d'una de les peces de fusta no la travessa, de manera que no es veu la testa de l'altra) i cudornelles passades (quan l'encaix o encaixos d'una de les peces de fusta la travessa, de manera que es veu la testa de l'altra).
Els acoblaments de cua d'oreneta s'utilitzen en moltes àrees de la tecnologia:
* Encaixos de peces de fusta, sobretot perquè no cal emprar fixacions metàl·liques addicionals (claus o caragols), en particular, per als calaixos, caixes o també instruments musicals.
* Fixació de les paletes al volant d'una turbina.
* Inserció de cua d'oreneta postissa
* Encaix de cua d'oreneta
* Variacions
* Cua d'oreneta comuna
* Solc per a la brida de fixació en una màquina-eina

## Vegeu també

* Acoblament amb cap ocult oblic

## Referències

* ↑ https://www.termcat.cat/ca/diccionaris-en-linia/188/fitxa/MjkwNzg3NQ%3D%3D
* ↑ John Kelsey. Woodworker's Guide to Joinery: Straight Talk for Today's Woodworker. Fox Chapel Publishing, 2010, p. 40–. ISBN 9781565234628.

## Enllaços externs

* «Diverses opcions de muntatge de caixa i espiga» (en anglès). diydata.
* «Diverses opcions de muntatge en caixa» (en anglès). diydata.
* «Diverses opcions de muntatge de marcs» (en anglès). diydata.
# Daniela Fejerman

Daniela Fejerman (1964) és una directora i guionista de cinema argentina. Llicenciada en Psicologia. Ha treballat durant 11 anys al costat d'Inés París i és germana del músic argentí Andy Chango. Ha estat Nominada al Goya per al millor director novell al costat d'Inés París per A mi madre le gustan las mujeres

## Filmografia

* 7 minutos, directora i guionista amb Ángeles González-Sinde. (2009)
* Semen, una historia de amor, directora i guionista amb Inés París. (2005)
* A mi madre le gustan las mujeres, directora i guionista amb Inés París. (2002)
* Sé quién eres, guionista (2000)
* Vamos a dejarlo, directora i guionista amb Inés París. (1999)

## Referències

* ↑ Martínez, Beatriz «Daniela Féjerman: "Viví un proceso de adopción que casi acaba conmigo"». El Periódico, 11-11-2015.