OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Viggo Dorph-Petersen

Viggo Theodor Dorph-Petersen (Ishøj (Dinamarca), 9 de febrer de 1851 - Perpinyà, 23 de juliol de 1937) fou un arquitecte d'origen danès instal·lat a la Catalunya Nord, d'estil modernista, que va esdevenir arquitecte de referència de la burgesia del Rosselló de l'època i va deixar una àmplia obra repartida per tot el territori.

## Biografia

Nascut a Barfredshøj, una finca agrícola del municipi d'Ishøj, a la perifèria de Copenhaguen, fill de Carl Frederik August Petersen i Charlotte Margrethe Dorph, fou el vuitè d'onze germans. Treballant de fuster i ebenista a la seva joventut, estudià arquitectura a Copenhaguen, diplomant-se el 1879. El 1880 anà a perfeccionar els seus estudis a l'Escola de Belles Arts de París. Allà començà a treballar en un despatx on rebé, el 1883, l'encàrrec de construir un hotel a Vernet, al Conflent.
A partir d'aquest moment es traslladà a Catalunya Nord, es domicilià a Perpinyà i comença a rebre encàrrecs de la burgesia del Rosselló, coincidint amb la puixança econòmica de l'època del fin de siècle.
El seu estil clàssic però, a la vegada, modernista en les tècniques rebé una gran acollida entre les famílies benestants del moment i acabà construint un gran catàleg de mansions i palaus que deixà una gran empremta en l'urbanisme de la regió.
Els seus edificis són opulents i magnífics, guarnits al gust de l'època amb vidrieres, ceràmiques, teulades amb decoració, amb mansardes i torretes.
Petersen visqué a Perpinyà fins a la seva mort als 87 anys. És enterrat al cementiri de La Ròcha Focaud, a Charente.

## Obres

Algunes de les seves obres principals són:
* A Argelers, el castell de Valmy per a una de les filles de l'industrial Pierre Bardou.
* A Argelers, l'establiment termal L'Oasis.
* A Banyuls, la Vil·la Camille.
* A Banyuls, la Vil·la Théré.
* A Brullà, el castell de Pourteils.
* A Canet de Rosselló, el castell de l'Esparrou per a la família Sauvy.
* A Ceret, el castell d'Aubiry per al fill de l'industrial Pierre Bardou.
* A Ceret, la Vil·la Jeanne d'Arc.
* A Cotlliure, l'església protestant.
* A Elna, l'edifici de la Maternitat Suïssa.
* A Elna, la Vil·la de la família Lazerne.
* A Palau del Vidre. la Vil·la Villeclare.
* A Perpinyà, el castell de Ducup de Sain Paul per a una de les filles de l'industrial Pierre Bardou.
* A Perpinyà, la Vil·la Les Tilleuls per a Joseph Puig.
* A Perpinyà, l'hotel Drancourt.
* A Perpinyà, la casa Gibrat.
* A Perpinyà, la Casa de Beneficència.
* A Perpinyà, l'immoble Parès.
* A Perpinyà, l'immoble Pams-Bouvier.
* A Perpinyà, el Cafè de la Llotja.
* A Pesillà de la Ribera. l'església de les Santes Hòsties.
* A Portvendres, la casa Pams per a Juli Pams.
* A Sant Hipòlit de la Salanca, la Vil·la Rozès.
* A Tuïr, la Vil·la Palauda per a la família Violet.
* A Vernet, l'Hotel de Portugal.

## Enllaços externs

* Article Castells de paper de fumar d'Àlex Figueras a L'Econòmic.
# Badia Gran

Badia Gran és una urbanització d'habitatges unifamiliars, al terme municipal de Llucmajor. Situada a la costa que va del cap de Regana al cap Enderrocat, entre ses Males Pesqueres al sud i el Pujador des Frares o Davallador de Pedrafort al nord. Ocupa terres anomenades els Marsals, de la possessió de sa Torre. S'inicià el 1969, promoguda per la societat Bahía Grande SA, de capital mallorquí i català. Es desenvolupà en dues fases: 1969-1972 (Badia Gran pròpiament dita) i 1972-1975 (Badia Blava, al nord del Devallador de Pedrafort). Dividida en 710 solars, el 70% dels quals està construït. Té zona comercial, esportiva i una escola pública. Fou lliurada a l'Ajuntament de Llucmajor el 1976

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia de Mallorca. Palma: Promomallorca, 1988-2004. ISBN 84-86.617.17-2.
# Rossinyol (grup de bolets)

Els rossinyols o rossinyols vers són bolets anuals, terrestres i carnosos, generalment de color
groc més o menys viu; relativament massissos, de carn blanca, blanquinosa o del color del barret; en el revers presenten plecs engruixits, longitudinals, ramificats en Y vora el marge del barret. No es corquen mai i poden restar mesos al bosc sense descompondre.
Són propers als rossinyolics, trompetes i gots de vi.

### Espècies de rossinyols

Entre els rossinyols més corrents :
* Cantharellus cibarius, rossinyol
* Cantharellus alborufescens, picornell, rossinyol d’alzinar
* Cantharellus amethysteus, rossinyol d’escates liles
* Cantharellus pallens, rossinyol de roureda
* Cantharellus ferruginascens, rossinyol groguenc
* Cantharellus friesii, rossinyol menut albercoc
* Cantharellus romagnesianus, rossinyol menut groguenc
* Cantharellus ianthinoxanthus, rossinyol grisejant

## Referències

* 1 2 Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021. ISBN 978-84-18243-12-7.
* 1 2 Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
# Tiberi Coruncani

Tiberi Coruncani (en llatí Tiberius Coruncanius) va ser un magistrat i jurista romà. El seu pare i el seu avi portaven el mateix nom, però ell va ser el primer en tenir càrrecs importants.
Tàcit, explicant un discurs de l'emperador Claudi, diu que la família era originària de Camerium però Ciceró fa del jurista un habitant de Tusculum. Encara que no hagués nascut a Roma i fos un homo novus va assolir les magistratures més altes. Va ser orador o jurista i encara que no va deixar escrits va ser molt influent en les seves opinions durant la República. El cognom Coruncanius apareix també com a Coruncanus. De vegades se l'anomena Tit però el nom correcte és Tiberi.
L'any 280 aC va ser elegit cònsol junt amb Publi Valeri Leví i mentre el seu col·lega va fer la guerra a Pirros de l'Epir, Tiberi va anar a Etrúria i va derrotar-hi els habitants de Vulsinii i Vulci. Per aquestes victòries va ser honrat amb els honors del triomf, que va celebrar al començament de l'any següent. Després d'aquesta victòria, va acompanyar el seu col·lega en la lluita contra Pirros. L'any 270 aC sembla que va ser censor amb Gai Claudi Canina. Alguns autors del Renaixement, com ara Ottavio Panciroli, diuen que va fer un recompte de la població (cens), que es va fixar en 277.222 persones.
L'any 254 aC va ser investit Pontífex màxim. Era el primer plebeu que va exercir aquest càrrec (encara que ja hi havia hagut pontífexs plebeus, com ara el també jurista Publi Semproni Sop). L'any 246 aC va ser designat dictador pel senat, per tal de celebrar el comicis, i evitar l'obligat retorn dels cònsols des de Sicília. Probablement va morir poc temps després ja força gran. Com a Pontífex màxim el va succeir Cecili Metel, segons diu Titus Livi.
Coruncani va ser un home notable. Va tenir una estreta amistat amb Marc Curi Dentat i altres eminents estadistes del seu temps. Era un savi romà (sapiens), amb idees que volien incidir més en la realitat que les d'un filòsof grec, i coneixia bé la societat del seu temps. La seva filosofia rebutjava que el bé més alt fos el plaer, i amb Marc Curi, volia que els enemics de Roma, Pirros i els Samnites, aprenguessin aquestes veritats. Era molt bon orador i el seu consell i opinió es respectaven tant en la guerra com en la pau. Va tenir una gran influència en el senat i en les assemblees públiques. A les més altes magistratures aconseguides com a polític, va unir un profund coneixement del dret pontifici i civil. No va deixar escrits, però va donar moltes opinions orals, que es van conservar per tradició entre els juristes.
Va deixar almenys dos fills, coneguts com els Coruncanii (els Coruncanis) que l'any 228 aC van ser enviats com ambaixadors a la reina Teuta d'Il·líria, per queixar-se de les pirateries dels il·liris, i un d'ells almenys va ser executat per ordre de la reina. Polibi diu que es deien Gai Coruncani i Luci Coruncani, però Plini els anomena Publi Juni Coruncani i Tiberi Coruncani.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 860-861.
# Marco Paoletti

Marco Paoletti (Siena, 19 d'octubre de 1949) és un actor infantil italià, actiu de 1957 a 1964.

## Biografia

Fou la revelació de la temporada cinematogràfica 1957-1958 va fer el seu debut a la pantalla gran com a co-protagonista a Il maestro, l'ultima pel·lícula dirigida per Aldo Fabrizi que va guanyar el Premi Mediterraneo a la 18a Mostra Internacional de Cinema de Venècia. El paper de Gabriele li va valer un gran èxit de públic, però la seva carrera cinematogràfica fou breu. Fins al 1964 només va fer quatre pel·lícules, dues d'elles amb paper protagonista: Dagli Appennini alle Ande, on treballa amb Eleonora Rossi Drago i Fausto Tozzi. i la coproducció italoespanyola El Lazarillo de Tormes.

## Filmografia

* Il maestro..., dirigida per Aldo Fabrizi (1957)
* Dagli Appennini alle Ande, dirigida per Folco Quilici (1958)
* Pia De' Tolomei, dirigida per Sergio Grieco (1958)
* El Lazarillo de Tormes, dirigida per César Fernández Ardavín (1959)
* Saul e David, dirigida per Marcello Baldi (1964)

## Notes

* ↑ Stampa Sera, 27 febbraio 1959
* ↑ Ernesto G. Laura, Tutti i film di Venezia, 1932-1984. Pagina 235
* ↑ La Stampa, 4 dicembre 1958 - Il vero protagonista della vicenda, che ha dato vita al suo patetico personaggio con estrema convinzione, è Marco Paoletti, un ragazzo di otto anni nato a Siena.

## Bibliografia

* John Holmstrom, The Moving Picture Boy: An International Encyclopaedia from 1895 to 1995, Norwich, Michael Russell, 1996, p. 281.
# Club Atlético Estudiantil Porteño

El Club Atlético Estudiantil Porteño és un club de futbol argentí de la ciutat de Ramos Mejía. La institució també té seccions de patinatge artístic sobre patins, basquetbol, futbol sala, gimnàstica, handbol, karate, hoquei sobre patins, natació, tennis i voleibol.

## Història

El club va ser fundat el 6 de setembre de 1902 per estudiants del Colegio Nacional de Oeste. Debutà a la primera divisió argentina el 1913. Quan l'any 1931 el futbol esdevingué professional, amb la creació de la dissident Liga Argentina de Football, Estudiantil Porteño romangué a la federació oficial amateur i guanyà dos campionats, el 1931 i el 1934. Amb la reunificació de les federacions, passà a jugar a Primera B Metropolitana, on jugà 4 temporades, abans de desafiliar-se a final de 1938.

## Palmarès

* Campionat argentí de futbol
** 1931, 1934

## Referències

* ↑ Comisión Directiva – official site
* ↑ Actividades Arxivat 2017-03-12 a Wayback Machine. on club's website, captura 11 març 2017
* ↑ Argentine football 1913 a RSSSF Arxivat 15-10-2013 a Wayback Machine.
* ↑ Argentina Second Level 1938 a RSSSF

## Enllaços externs

* Club Atlético Estudiantil Porteño - Lloc web oficial
# Pantaix

Pantaix és un grup de rock sorgit al País Valencià a començaments de la dècada dels vuitanta del segle xx.
Els músics Eduard Joanes, Arcadi Baltasar, Vicent Borràs, Josep Maravilla i d'altres, van tocar sota el nom d'aquest grup. Els membres del grup eren de la comarca de la Ribera. Eduard Joanes ha estat el membre més estable del grup i també el promotor de llur creació. Joanes havia gravat el 1982 un ep amb quatre cançons. El grup va aconseguir certa popularitat en determinats ambients de la comarca. Durant els anys vuitanta el grup va intentar entrar als cercles comercialssense gaire èxit.
Les lletres de les cançons es poden qualificar d'intimistes, de costums, de reivindicació política, de reivindicació lingüística, ecologistes i de festa.
Eduard Joanes amb altres músics, sota el nom de Joanes i la Colla de Pantaix, van presentar el CD Revisat, amb la discogràfica Mésdemil, durant 2015, amb el qual van engegar un cicle de concerts.

## Discografia

* Gastronomia Radioactiva (Edició: 20/02/1984)
* Secretament (1986)
* Revisat (2015)

## Referències

* 1 2 «La colla del rock'n'roll valencià». Enderrock, 03-10-2015. Arxivat de l'original el 13-8-2019. [Consulta: 19 gener 2020].
* ↑ «La Casa Cantonera» (en català). [Consulta: 30 desembre 2016].
* ↑ «Sonic Space : La red professional de tecnologia musical» (en castellà). Rafael Madrigal Martinez, 29-08-2010. [Consulta: 31 desembre 2016].
* ↑ «Joanes i la Colla de Pantaix-Revisat». Enderrock, 03-10-2015. [Consulta: 17 gener 2020].
# Viggianello

Viggianello (en cors Vighjaneddu) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament de Còrsega del Sud. L'any 1999 tenia 417 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 190 | 190 | 239 | 274 | 365 | 417 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Paul-François Perla | PCF | |
# Badia Hadj Nasser

Badia Hadj Nasser (àrab: بادية حاج ناصر, Bādiyya Ḥājj Nāṣir) (Tànger, 8 de maig de 1938) va néixer a Tànger i actualment viu entre aquesta ciutat i París. Psicoanalista de professió, Hadj Nasser es dedica a la investigació i a l'escriptura creativa en francès. És autora, entre altres obres, de la coneguda novel·la "El vel nu" ("Le voile mis à mu"), testimoni de resistència en el qual es barreja un sentiment permanent de lluita, i en el qual es transmet un vaivé constant entre l'apologia de la transmissió oral de la memòria i l'aprenentatge de la llibertat individual.
L'escriptora destaca també per nombroses investigacions sobre Les mil i una nits en Corps écrit, l'Arabie heureuse i el seu treball La fascination de la virginité et sa résonance dans le corps des femmes immigrées

## Publicacions

* Le voile mis à nu (1985) ISBN 9782868290083(francès), ISBN 8496806227(castellà)
* Tanger, rue de Londres : nouvelles (2010) ISBN 9789954212011 (francès)
* Les hédonistes (2009) ISBN 9782360550005(francès)
* Le cap des Trois Fourches (2010) ISBN 9782360550012(francès)

## Referències

* 1 2 Borrego Sierra, Francisco José. «La Historia de una tangerina "rebelde": Badia Hadj Nasser (Tanger, 1938)». A: Estela González de Sande, Ángeles Cruzado Rodríguez. Rebeldes literarias.. Sevilla: Arcibel, 2010, p.105-154. ISBN 9788496980785 [Consulta: 7 març 2014].
* ↑ «Badia Hadj Nasser». bladi.net. [Consulta: 13 març 2014].

## Enllaços externs

* Juan José, Perales Gutiérrez «Vingt ans de discours au féminin : de Badia Adj Nasser à Souad Bahéchar». Écritures du silence, 5, 2009, p. 63-76 [Consulta: 7 març 2014].
# Riumas

Riumas (francès Rieumes) és un municipi francès, situat a la regió d'Occitània, departament de l'Alta Garona.

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-03. [Consulta: 6 juliol 2010].
# Tiberi Emili Mamercí

Tiberi Emili Mamercí (en llatí Tiberius Aemilius Tib. F. Tib. N. Mamercinus) va ser un magistrat romà que va viure al segle iv aC.
Va ser elegit cònsol romà l'any 339 aEC junt amb Quint Publili Filó. El mateix any Mamercí va investir al seu col·lega amb la dictadura, i com a tal va proposar les leges Publiliae Philonis, que van abolir una part del poder de l'assemblea patrícia a la Cúria i a la pràctica van elevar als plebeus al mateix rang que els patricis. Titus Livi atribueix el nomenament del seu company com a dictador, al fet que el senat havia negat un triomf a Mamercí.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 911.
* Luci Emili Mamerc, cònsol el 484, el 478 i el 473 aEC ;
** Tiberi Emili Mamerc, fils de l'anterior, cònsol en el 470 i el 467 aEC ;
* Mamerc Emili Mamercí (tribú), tribú consular en el 438 aEC, i dictador en el 437, 434 i 426 aEC ;
** Mamerc Emili Mamercí (cònsol), fill de l'anterior, censor el 418 aEC, cònsol en el 410 aEC i tribú consular en el 405, el 403 i el 401 aEC ;
** Luci Emili Mamercí (tribú), germà de l'anterior, tribú consular en el 391, el 389, el 387, el 383, el 382 i 377 aEC ;
*** Luci Emili Mamercí (cònsol), fill de l'anterior, cònsol en el 366 i el 363 aEC ;
**** Luci Emili Mamercí Privernes, fill de l'anterior, cònsol en el 341 i en el 329 aEC, dictador en el 335 i en el 316 aEC ;
* Gai Emili Mamercí, tribú consular en el 394 i el 391 aEC ;
* Luci Emili Mamercí (mestre de la cavalleria), mestre de la cavalleria en el 352 aEC ;
* Tiberi Emili Mamercí, cònsol en el 339 aEC
# Marmosa (subgènere)

Marmosa és un subgènere d'opòssums del gènere Marmosa. La seva distribució s'estén des del nord de Veneçuela fins a l'est de Bolívia i el centre-sud del Brasil, passant per la costa atlàntica d'aquest últim estat. A diferència d'altres espècies del mateix gènere, els quatre representants d'aquest grup manquen de tubercles carpians medians i laterals. Les urpes de les potes anteriors són més petites que en Micoureus.

## Referències

* ↑ Voss, R. S.; Gutiérrez, E. E.; Solari, S.; Rossi, R. V.; Jansa, S. A «Phylogenetic Relationships of Mouse Opossums (Didelphidae, Marmosa) with a Revised Subgeneric Classification and Notes on Sympatric Diversity» (en anglès). American Museum Novitates, 3.817, 2014, pàg. 1-27.
Espècies vivents d'opòssums :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subfamília Caluromyinae :
Subfamília Didelphinae (continua més avall) :
Subfamília Didelphinae (continua més amunt) :
# Cochranella mache

Cochranella mache és una espècie de granota que viu a l'Equador.

## Bibliografia

* Guayasamin, J. M. 2006. Cochranella mache. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. Accedit a 25 d'abril del 2008
# Palácio do Povo

El Palácio do Povo (el palau de les persones), anteriorment conegut com el Palácio Governador (el palau del governador) és un edifici localitzat a prop d'una petita muntanya a l'est de Mindelo, a Cap Verd. Va ser construït per Mindelo Infos. S'entra per la Rua Unidade Africana. L'edifici té una arquitectura colonial amb una façana amb columnes. Va ser construït amb dos pisos i l'estat de conservació és bo. L'estil arquitectònic rep influències de l'arquitectura índia. Les seves parets són de color rosa. Un petit jardí envolta l'edifici.
# Vescomtat de Castilhon

El vescomtat de Castilhon (Castillon, Châtillon) fou una jurisdicció feudal de la Gascunya.
Sorgit del desmembrament de la Gascunya, va tenir vescomtes propis. El vescomtat va passar per matrimoni als senyors de Grailly. Gastó II, al morir el 1500, va deixar el vescomtat al seu segon fill Alan, i d'aquest va anar a la seva filla Joana, morta el 1542.
# Tiberi Claudi Pompeià Quintià

* No s'ha de confondre amb Tiberi Claudi Pompeià.
Tiberi Claudi Pompeià Quintià (en llatí Tiberius Claudius Pompeianus Quintianus) conegut com a Pompeià (Pompeianus), va ser un militar romà del segle ii. Era fill d'Ànnia Lucil·la i de Tiberi Claudi Pompeià.
Com a militar, segons Espartià, va servir sota Caracal·la i va dirigir les principals guerres del seu regnat. També diu que va ser elevat tres cops a la condició de cònsol, però el seu nom no és esmentat als Fasti. Va ser executat per ordre de l'emperador de manera que es va simular que havia estat objecte de l'atac d'uns lladres.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/482?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=PompeianusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 474. ]
# Gila boraxobius

Gila boraxobius és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Oregon (Estats Units).

## Referències

* ↑ Baird S. F. & Girard C. F. 1853. Descriptions of some new fishes from the River Zuni. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 6. 368-369.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Simons, Andrew M. & Mayden, Richard L. (1997): Phylogenetic Relationships of the Creek Chubs and the Spine-Fins: an Enigmatic Group of North American Cyprinid Fishes (Actinopterygii: Cyprinidae). Cladistics 13(3): 187-205.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Marmorkirken

L'església de Frederic (en danès: Frederiks Kirke), popularment coneguda com l'església de Marbre (en danès: Marmorkirken) és una església de Copenhaguen, Dinamarca.
L'església va ser dissenyada per l'arquitecte Nicolai Eigtved el 1740 i va ser juntament amb la resta de Frederiksstaden, un barri de Copenhaguen, destinada a commemorar els 300 anys del jubileu de la primera coronació d'un membre de la Casa d'Oldenburg.
L'església de Frederic té la cúpula d'església més gran d'Escandinàvia, amb una envergadura de 31 metres. La cúpula descansa sobre 12 columnes. La inspiració va ser probablement la basílica de Sant Pere de Roma.
La primera pedra va ser col·locada pel rei Frederic V el 31 d'octubre de 1749, però la construcció es va veure afectada per les retallades pressupostàries i la mort de Eigtved el 1754. El 1770 els plans originals de l'església van ser descartats per Johann Friedrich Struensee. L'església va quedar incompleta i, tot i diverses iniciatives per completar-la, va quedar aturada gairebé 150 anys.
La versió actual de l'església va ser dissenyada per Ferdinand Meldahl i finançada per Carl Frederik Tietgen. Va ser inaugurada el 19 d'agost de 1894.
Una sèrie d'estàtues de teòlegs i eclesiàstics envolten la base de l'edifici.
# Cochranella midas

Cochranella midas és una espècie de granota que viu al Brasil, l'Equador, Perú i, possiblement també, a Bolívia i Colòmbia.

## Bibliografia

* Rodríguez, L., Martinez, J.L., Azevedo-Ramos, C., Coloma, L.A. & Ron, S. 2004. Cochranella midas. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. Accedit a 25 d'abril del 2008.
# Vulcaci Gal·licà

Vulcaci Gal·licà (en llatí Vulcatius Gallcanus) va ser un historiador romà mencionat a la col·lecció Historiae Augustae.
Alguns dels fets als quals fa referència són molt confusos i de vegades inintel·ligibles. Se li atribueix la biografia d'Avidi Cassi, un general i usurpador del tron imperial que va governar breument l'any 175 Egipte i Síria. Sembla que aquesta biografia atribuïda a Vulcaci podria haver estat escrita en realitat per Eli Espartià.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 219.
# Baiominis

Els baiominis (Baiomyini) són una tribu de rosegadors dels neotomins. Conté Baiomys i Scotinomys, que viuen des del sud-oest dels Estats Units fins a Panamà. La tribu fou descrita el 2005 pels científics estatunidencs Guy Graham Musser i Michael Carleton. Els dos gèneres contenen rosegadors petits de cua curta i vida terrestre. Les potes posteriors són estretes, mentre que el primer i el cinquè dit del peu són curts. El crani és petit però fort. Tenen sis vèrtebres toràciques i tretze vèrtebres dorsals.

## Bibliografia

* Musser, G. G.; Carleton, M. D. 2005. «Superfamily Muroidea». A Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. 3a edició.