OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Guardia de Jaén

La Guardia de Jaén (antiga Mentesa Bastia en època íbera i romana) és un municipi de la província de Jaén (Espanya), localitzat en l'extrem occidental de Serra Mágina, emplaçant-se en el Turó de San Cristóbal, des d'on domina tot la vall del riu Guadalbullón.
Amb una població de 3.301 habitants (2006), està situada a 635 m sobre el nivell el mar (1999), amb una extensió de 38 km². Es troba a uns 10 km de Jaén, sent el municipi més proper i millor comunicat amb la capital gràcies a les tres vies que les uneixen: carretera del Puente Jontoya, carretera N-323 i autovia Bailén-Motril (A44/I-902).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 2.051 | 2.093 | 2.106 | 2.062 | 2.029 | 2.040 | 2.105 | 2.216 | 2.811 | 3.301 | 3.678 |
# La Grée-Saint-Laurent

La Grée-Saint-Laurent (en bretó Ar C'hrav-Sant-Laorans) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 336 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 304 | 321 | 308 | 299 | 279 | 271 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Claude Loze | |
# La Guardia

* Per a altres significats, vegeu «La Guardia de Jaén».
La Guardia és un municipi de la província de Toledo, a la comunitat autònoma de Castella la Manxa. Limita amb Dosbarrios i Villatobas al nord, Corral de Almaguer a l'est, Lillo, El Romeral i Tembleque al sud, i Villanueva de Bogas i Huerta de Valdecarábanos a l'oest. El 2020 tenia 2.213 habitants.
Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2020 |
| 2.427 | 2.423 | 2.417 | 2.418 | 2.392 | 2.365 | 2.320 | 2.314 | 2.330 | 2.329 | 2.213 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | José Pedraza Morales | PCE | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Satiago Pérez Charmés | PSOE | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Satiago Pérez Charmés | PSOE | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Pedro Orgaz Pasamonetes | IU | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Luis Cabiedas Guzmán | PSOE | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Luis Cabiedas Guzmán | PSOE | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Luis Cabiedas Guzmán | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Luis Cabiedas Guzmán | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | Francisco Javier Pasamontes Orgaz | PSOE | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | Francisco Javier Pasamontes Orgaz | PSOE | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | Francisco Javier Pasamontes Orgaz | PSOE | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Toledo (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
* ↑ «Cifras oficiales de población resultantes de la revisión del Padrón municipal a 1 de enero» (en castellà). Institut Nacional d'Estadística d'Espanya. [Consulta: 22 agost 2021].
# Laila Kinnunen

Laura «Laila» Annikki Kinnunen (8 de novembre de 1939, Vantaa - 26 d'octubre de 2000, Heinävesi) va ser una cantant finlandesa. Cantant eclèctica, va gravar èxits de la bossa nova brasilera i de la música pop estatunidenca als anys seixanta. Laila Kinnunen va ser una de les cantants finlandeses més populars de la dècada del 1950 i 60, i va representar a Finlàndia en el Festival d'Eurovisió del 1961, la primera vegada que Finlàndia va participar en el concurs. Va passar la seva infància a Suècia com a refugiada durant la Segona Guerra Mundial, retornant a Finlàndia amb deu anys. El seu primer àlbum, publicat el 1957, va ser un èxit, i ella va continuar publicant música fins a 1980.

## Referències

* 1 2 3 «Laila Kinnunen» (en finlandès). Pomus. [Consulta: 26 febrer 2011].

## Enllaços externs

* Laila Kinnunen (anglès)
# Lastra a Signa

Lastra a Signa és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Florència, a la regió italiana de la Toscana, situat uns 12 km a l'oest de Florència.
L'1 de gener de 2018 tenia 20.308 habitants.

## Llocs d'interès

* Hospital de Sant'Antonio (1411).
* Muralles de Brunelleschi, encara que l'atribució a l'arquitecte florentí és incerta.
* San Martino a Gangalandi, església parroquial i museu.

## Ciutats agermanades

Lastra a Signa està agermanat amb:
* Grosio, Itàlia, des de 1989
* Saint-Fons, França, des de 1995
* Munster, Alemanya, des de 2015

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st January 2018» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 21 febrer 2019].

## Enllaços externs

* Lastra a Signa - Lloc web oficial (italià)
# Lastras de Cuéllar

Lastras de Cuéllar és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2007 |
| 609 | 582 | 530 | 487 | 439 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | José Arribas Arranz | UCD | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Ángel Martín García | PSOE | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Eduardo Ricardo Herrero Matarranz | PSOE | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | María Victoria Avial Arribas | PP | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | María Victoria Avial Arribas | PP | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Ángel Efrén Martín Cabrero | PSOE | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Ángel Efrén Martín Cabrero | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | María Victoria Avial Arribas | PP | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# La Mujer (revista)

La Mujer va ser la primera revista femenina de l'Equador, fundada per Zoila Ugarte en 1905 amb el subtítol Revista Mensual de Literatura y Variedades. Es publicaven ressenyes històriques, poesia, contes, opinions polítiques i es comentava obertament la desigualtat de drets per a les dones de l'època.

## Història

El primer nombre de la revista es va publicar el 15 d'abril de 1905, amb 32 pàgines; les publicacions eren anònimes i l'editorial va ser redactat per la fundadora Zoila Ugarte; on va plasmar la seva protesta pel lloc de la dona en la societat, l'equitat de gènere i sobretot l'accés a l'educació:
| « | Al bautizar nuestro periódico con el nombre de «La Mujer», manifestamos claramente que es a la bella mitad del género humano a quien lo dedicamos... Trabajaremos por ella, y para ella. No pediremos nada que ataque los derechos ajenos; queremos solamente que se la coloque en su puesto, o más bien que se coloque allí, ella misma, por el perfeccionamiento de todas sus facultades... Las mujeres, como los hombres poseemos un alma consciente, un cerebro pensador, fantasía creadora... | » |
| — Editorial per Zoila Ugarte de Landívar -Revista "La Mujer" (1905) |||
A partir de la segona publicació, en cada article es va incloure el nom de l'autora corresponent.
Només es van crear sis números de la revista, ja que en diverses ocasions la impremta va ser clausurada per petició de diversos sectors socials, especialment de l'Església catòlica, pels seus comentaris sufragistes i feministes. L'última publicació va ser a l'octubre de 1905.

## Col·laboradores

Les col·laboradores més destacades de la revista van ser:
* María Natalia Vaca
* Mercedes González de Moscoso
* Isabel Donoso de Espinel
* Lastenia Larriva de Llona
* Ana María Barnús
* Josefina Veintemilla
* Dolores Sucre
* Delia C. de González

## Referències

* ↑ «Diccionario Biográfico - Zoila Ugarte de Landívar». Arxivat de l'original el 2019-07-25. [Consulta: 11 setembre 2021].
* ↑ Revista La Mujer N1- Biblioteca Nacional Eugenio Espejo
* ↑ Revista La Mujer N6- Biblioteca Nacional Eugenio Espejo
* ↑ Registro Colaboradoras La Mujer - Biblioteca Eugenio Espejo
# La Muntada

«La Muntada» té aquests significats:
* La Montada (Muntanyola), masia d'Osona
* La Muntada (Sant Llorenç Savall), masia del Vallès Occidental
# La Muga Caula

La Muga Caula es una trobada de poesia d'acció i performance que s'hi fa a Les Escaules.
Les Escaules Destaca pel seu nucli històric compacte i les restes arquitectòniques medievals que s'hi troben. Es troba prop de la riba dreta del riu Muga, sobre un turó i prop del torrent de la Caula, que forma el magnífic Salt de la Caula i les gorgues de la Caula. Cada any, s'hi fa una trobada de poesia d'acció i performance anomenada "La Muga Caula".
Una trobada internacional de poesia d'acció i performance, commemorant una visita de Marcel Duchamp al Salt de la Caula, aquesta visita va quedar documentada en una fotografia. Des de llavores la Muga Caula ha esdevingut un punt de trobada i d'intercanvi artístic. Les activitats començaran el divendres i s'allargaran fins al diumenge al matí, hi trobareu un munt d'artistes que ens mostraran el resultat de les seves recerques.

## Referències

* ↑ «Inici – La Muga Caula». [Consulta: 17 abril 2018].
* ↑ «La Muga Caula». [Consulta: 17 abril 2018].
* ↑ «La Muga Caula - EmpordaGuia - La guia de l'Empordà». EmpordaGuia - La guia de l'Empordà, 05-07-2017.
* ↑ «La Muga Caula | Bonart». [Consulta: 17 abril 2018].
# La Tribuna Socialista

La Tribuna Socialista va ser un periòdic espanyol editat a Barcelona en 1931.

## Història

El diari, nascut l'11 d'agost de 1931, va ser llançat per la Federació Catalana del PSOE. Es va configurar com l'«Òrgan diari de l'Agrupació Socialista de Barcelona (PSOE)». José Vila Cuenca va ser situat en la direcció, mentre que Francisco Bravo n'era redactor-cap. No obstant això, des del seu mateix naixement La Tribuna Socialista no va tenir gaires lectors, la qual cosa va motivar que acabés tenint una curtíssima vida. Va deixar d'editar-se l'11 d'octubre de 1931.

## Referències

* 1 2 3 Checa Godoy, 1989, p. 58.
* ↑ Nash, 1999, p. 323.
* ↑ Pizarroso i Aguilera, 1994, p. 302.

## Bibliografia

* Checa Godoy, Antonio. Prensa y partidos políticos durante la II República. Universidad de Salamanca, 1989. ISBN 84-7481-521-5.
* Nash, Mary. Rojas. Las mujeres republicanas en la Guerra civil. Taurus, 1999.
* Pizarroso, Alejandro. Historia de la prensa. Centro de Estudios Ramón Areces, 1994.
# La Tremor

La Tremor és un indret del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori que havia estat del poble de Pessonada.
Està situat al nord-oest del poble de Pessonada, als peus de l'extrem nord-occidental de la cinglera de la Serra de Pessonada, a llevant del poble de Sant Martí de Canals i a ponent de la Portella. Queda limitada al nord-oest pel barranc de Miret i al sud-est pel barranc de les Lleres. Un bon tros de la carretera que mena al poble de Pessonada discorre per la part baixa de la Tremor.
Consta de 13,2830 hectàrees de conreus de secà, pastures, alguns ametllers i zones de matolls.

## Referències

* ↑ «Dades extretes de la Sede virtual del Catastro». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 3 juliol 2010].

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Le Mesnil-Caussois

Le Mesnil-Caussois és un municipi francès situat al departament de Calvados i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 125 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Le Mesnil-Caussois era de 125 persones. Hi havia 48 famílies de les quals 12 eren unipersonals (12 homes vivint sols), 12 parelles sense fills, 20 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 60 habitatges, 49 eren l'habitatge principal de la família, 8 eren segones residències i 3 estaven desocupats. 58 eren cases i 1 era un apartament. Dels 49 habitatges principals, 37 estaven ocupats pels seus propietaris, 10 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 3 tenien dues cambres, 11 en tenien tres, 14 en tenien quatre i 21 en tenien cinc o més. 47 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 24 habitatges hi havia un automòbil i a 20 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Le Mesnil-Caussois el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 8 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 8 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 12 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 83 persones, 66 eren actives i 17 eren inactives. De les 66 persones actives 62 estaven ocupades (35 homes i 27 dones) i 4 estaven aturades (2 homes i 2 dones). De les 17 persones inactives 8 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials i 1 d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Le Mesnil-Caussois hi havia 12 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 414 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Le Mesnil-Caussois a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Le Mesnil-Caussois a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Le Moustoir

Le Moustoir (en bretó Ar Vouster) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 2006 tenia 617 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 452 | 514 | 476 | 523 | 549 | 583 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | François Kersulec | |
| 2008- | Marie-Hélène Le Bihan | |
# Les Forgerons (pel·lícula de 1896)

Les Forgerons és una pel·lícula muda francesa de Georges Méliès, estrenada el 1896, produïda per Théâtre Robert-Houdin. Actualment, la pel·lícula es considera perduda.

## Referències

* ↑ «Les forgerons» (en anglès). IMDb. [Consulta: 6 novembre 2023].
# Les Fonts (l'Estany)

Les Fonts és un paratge del terme municipal de l'Estany, a la comarca del Moianès.
Està situat a prop de l'extrem nord del terme, a ponent del Molí del Castell, a l'esquerra de la Riera de l'Estany i al sud-oest del Pont del Molí. És al nord del Camp Roqueta i al sud-est dels Camps Magres. Té la Font del Molí al nord-est, la Font de Sant Antoni a llevant i la Font de la Sala.

## Enllaços externs

* Les Fonts en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Lahrer Hinkender Bote

Lahrer Hinkender Bote (de l'alemany, el missatger coix de Lahrer), és un almanac de la ciutat de Lahr, Baden-Württemberg (Alemanya).
El contingut de l'almanac consisteix en informació sobre aniversaris, època de plantació i sembra, el temps, el pol·len, el Hundertjährige Kalender (calendari dels cent anys), contribucions i històries (parcialment escrites en dialecte alamànic), així com fotografies i dibuixos específics de cada país. Un article de portada conté històries i informació en general; el tema de 2012 va ser «Feste feiern!» (Celebracions!), en 2013 «Weinland Baden» i en 2014 es va dir «Badische Museumslandschaft» (Museu del paisatge de Badische).
L'almanac va ser publicat per primera vegada en 1800, i el seu epònim prové dels invàlids de guerra amb cama protèsica que apareixen a la portada. La versió actual està dibuixada per l'artista gràfic Jakob Philipp Kauffmann, qui va arribar a Lahr en 1818, i la seva versió va ser llançada per primera vegada en 1825. En una posterior versió en 1850, es va afegir un ferrocarril. En una tomba de pedra a la part inferior esquerra, l'artista va deixar el seu cognom.
Després del contacte amb l'editor Johann Heinrich Geiger, l'escriptor popular Albert Bürklin (1816-1890) va entrar per primera vegada en 1858, i posteriorment va dirigir durant gairebé vint anys l'edició de l'almanac.
A partir del 2013, el missatger coixejant de Lahr es subtitula «Der badische Kalender» (L'almanac de Baden). L'editorial centra l'article de portada i les fotografies sobre temes de la regió de Baden-Württemberg.

## Referències

* ↑ Christel Seidensticker: Der Grafiker Philipp Jakob Kauffmann in: Lahrer hinkender Bote, 2012, S. 117 f.
* ↑ Adolf Bartels: Albert Bürklin † in: Die Gartenlaube, Ernst Keil, Leipzig 1890, Seite 674, Digitale Volltext-Ausgabe in Wikisource

## Bibliografia

* Lahrer Hinkender Bote: Kalender und Kalendergeschichten für das Jahr 2016. Jahresthema: Essen und Trinken in Baden (en alemany). Lahr: Silberburg; Auflage, 2015. ISBN 978-3842514041.

## Vegeu també

* Calendari de l'Ermità
* Calendari dels Pagesos
* Calendari Porrerenc
* Féillire
# Latgyprogorstroy

Latgyprogorstoy (en rus: Институт "Латгипрогорстрой") fou el principal institut de disseny d'edificis d'apartaments a la República Socialista Soviètica de Letònia. Fundat el 1951 i en actiu fins a la seva dissolució el 1990.

## Història

Fundat el 1951, l'institut va participar en la construcció dels barris més moderns de Riga, Liepaja i Daugavpils. Els edificis, no artístics, presentaven gran nombre de defectes, però el propòsit més important era proporcionar a Letònia una gran quantitat d'habitatges a baix cost. La major part dels projectes de Latgyprogorstroy van ser estàndard, amb un fons de seguretat important i que encara constitueix una gran part dels habitatges de les ciutats del país. Juntament amb el projecte dels edificis d'apartaments l'institut també en va realitzar d'altres per a escoles, llars d'infants, instal·lacions esportives així com el subministrament d'aigua i claveguerams.
També models d'aquesta mateixa construcció es van utilitzar en altres repúbliques de la Unió Soviètica. Entre altres dissenys, Latgiprogorstroy el 1986 va participar en la construcció de la ciutat de Slavutich (en ucraïnès: Славу́тич), la nova residència per acollir a empleats i les seves famílies després de l'accident de la central nuclear de Txernòbil.

## Arquitectes

* Modris Ģelzis
* Viktors Valgums
* Normunds Pavārs
* Zane Kalinka
* Andris Kokins

## Referències

* ↑ «Sobre l'Institut de projectes de construcció en la ciutat de Slavutich» (en rus). Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 17 juny 2015].
* ↑ «ІСТОРІЯ МІСТА» (en rus). Arxivat de l'original el 2013-09-21. [Consulta: 17 juny 2015].
# Laurentianita

La laurentianita és un mineral anomenat així per la Universitat Laurentiana de Sudbury (Ontario, Canadà), on va fer-se la investigació a partir de la qual va ser descobert el mineral.

## Característiques

La laurentianita és un mineral de fórmula química Na₃Nb₃Si₄O$_{17}$·9H₂O. Cristal·litza en el sistema trigonal.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu Reial d'Ontario amb el número de catàleg m55369.

## Formació i jaciments

En la seva localitat tipus el mineral es trobà en una roca d'escombrera altament oxidada, possiblement a partir d'una sienita sodalítica preexistent. El mineral és considerat com un producte d'alteració tardana. Es troba associat a quars, pirita, franconita, rútil i lepidocrocïta.

## Referències

* ↑ «Laurentianite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 desembre 2019].
* ↑ «Laurentianite» (en anglès). Handbook of Mineralogy, 24-07-2014. Arxivat de l'original el 2019-05-08. [Consulta: 17 juny 2020].
# Lillian Moller Gilbreth

Lillian Moller Gilbreth (Oakland, Califòrnia, 24 de maig de 1878 – Phoenix, Arizona, 2 de gener de 1972) va ser una psicòloga nord-americana, els treballs de la qual es van desenvolupar principalment a l'àrea d'enginyeria industrial. Fou una de les primeres dones enginyeres que realitzà un doctorat, i, possiblement, la primera veritable psicòloga industrial/organitzacional.
Ella i el seu espòs, Frank Búnquer Gilbreth, eren experts d'eficiència que van contribuir a l'estudi d'enginyeria industrial en camps com el de moviment i els factors humans. Els llibres Cheaper by the Dozen i Belles on their toes (escrita pels seus fills Ernestine i Frank Jr.) són la història de la seva vida familiar amb els seus dotze fills i descriuen com apliquen el seu interès en l'estudi de moviment i de temps per a l'organització i les activitats diàries d'una família tan extremadament gran.

## Estudis i carrera

Una de les principals ocupacions que va tenir durant la seva carrera va ser la d'assessora econòmica oficial dels presidents Herbert Hoover, Franklin Delano Roosevelt, Dwight D. Eisenhower, John Fitzgerald Kennedy i Lindon Johnson, amb aquest últim va treballar en defensa civil, en producció de material bèl·lic i en la rehabilitació centres per a discapacitats físics, i a més a més en estudis sobre reahibilitació directa d'aquest tipus de malalts.

## Homenatges

Existe una exposició permanent dedicada al matrimonio Gilbreth en una sala, dedicada exclusivament a ells, en el Museu Smithsonian (part de l'Institut Smithsonian, a Washington D.C) en la secció d'Història Americana (nord-americana, específicament) i el seu retrat penja en el National Portrait Gallery.

## Vegeu també

* Olive Dennis
* Kate Gleason

## Referències

* «Lillian Moller Gilbreth» (en anglès), 15-02-2012. [Consulta: 15 febrer 2012].

## Enllaços externs

* http://www.enotes.com/topic/lillian_moller_gilbreth