OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# World Club Challenge de rugbi a 13

La World Club Challenge de rugbi a 13 (WCC) (també anomenada Carnegie World Club Challenge (CWCC) per patrocini) és una competició anual de rugbi a 13 que enfronta als campions de la National Rugby League australiana i la Superlliga europea de rugbi a 13. Aquesta competició determina, per tant, el millor club mundial d'aquest esport.
El primer partit d'aquest tipus es disputà el 1976 però no esdevingué una competició regular fins a finals dels anys 80. A la dècada dels 90 tampoc es disputà diversos anys per l'anomenada guerra de la Super Lliga australiana.

## Historial

| Any | Data | Campió | Resultat | Finalista | Seu | Espectadors |
| 1976 | 29 de juny | Eastern Suburbs | 25-2 | St Helens | Sydney Cricket Ground, Sydney | 26.865 |
| 1987 | 7 d'octubre | Wigan | 8-2 | Manly-Warringah | Central Park, Wigan | 36.895 |
| 1989 | 4 d'octubre | Widnes | 30-18 | Canberra | Old Trafford, Manchester | 30.786 |
| 1991 | 2 d'octubre | Wigan | 21-4 | Penrith Panthers | Anfield, Liverpool | 20.152 |
| 1992 | 31 d'octubre | Brisbane Broncos | 22-8 | Wigan | Central Park, Wigan | 17.460 |
| 1994 | 1 de juny | Wigan | 20-14 | Brisbane Broncos | ANZ Stadium, Brisbane | 54.220 |
| 1997 | 17 d'octubre | Brisbane Broncos | 36-12 | Hunter Mariners | Ericsson Stadium, Auckland | 12.000 |
| 2000 | 22 de gener | Melbourne Storm | 44-6 | St Helens | JJB Stadium, Wigan | 13.394 |
| 2001 | 26 de gener | St Helens | 20-18 | Brisbane Broncos | Reebok Stadium, Bolton | 16.041 |
| 2002 | 25 de gener | Bradford Bulls | 41-26 | Newcastle Knights | Alfred McAlpine Stadium, Huddersfield | 21.113 |
| 2003 | 14 de febrer | Sydney Roosters | 38-0 | St Helens | Reebok Stadium, Bolton | 19.807 |
| 2004 | 13 de febrer | Bradford Bulls | 22-4 | Penrith Panthers | Alfred McAlpine Stadium, Huddersfield | 18.962 |
| 2005 | 4 de febrer | Leeds Rhinos | 39-32 | Bulldogs RLFC | Elland Road, Leeds | 37.208 |
| 2006 | 4 de febrer | Bradford Bulls | 30-10 | Wests Tigers | Galpharm Stadium, Huddersfield | 19.207 |
| 2007 | 23 de febrer | St Helens | 18-14 | Brisbane Broncos | Reebok Stadium, Bolton | 23.207 |
| 2008 | 29 de febrer | Leeds Rhinos | 11-4 | Melbourne Storm | Elland Road, Leeds | 33.204 |
| 2009 | 1 de març | Manly Warringah Sea Eagles | 28-20 | Leeds Rhinos | Elland Road, Leeds | 32.569 |

## Vegeu també

* Superlliga europea de rugbi a 13
* National Rugby League
# Kyle Taylor

Kyle Taylor (28 d'agost de 1999) és un futbolista professional anglès que juga de centrecampista per l'AFC Bournemouth de la Premier League.
# Portada/efemèride agost 10

Haifaa al-Mansour
« 9 d'agost · 10 d'agost · 11 d'agost »
# María Moreno Ruiz

María Moreno Ruiz (Alacant, 28 de gener de 1957) és una política valenciana, diputada a les Corts Valencianes en la IV Legislatura.
Ha treballat com a ajudant tècnica sanitària i arribà a sotsdirectora d'Infermeria a l'Hospital General d'Alacant. Membre de la UGT i del PSPV-PSOE, en fou secretària de l'agrupació d'Oriola. A les eleccions municipals espanyoles de 1995 fou escollida regidora de l'ajuntament d'Oriola i fou diputada a les eleccions a les Corts Valencianes de 1995. De 1995 a 1999 fou presidenta de la Comissió de la Dona de les Corts Valencianes. Després continuà immersa en la política local, i en 2010 era diputada provincial i secretària general del PSPV-PSOE a Oriola.

## Referències

* 1 2 «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 30 juny 2015].
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.387. ISBN 9788495484802.
* ↑ Actes a Oriola en honor de Miguel Hernández, 2010
# Olof Hiorter

Olof Petrus (o Peter) Hiorter (o Hjorter) (Rödöns socken, Jämtland, 1696 – Uppsala, 1750) va ser un astrònom suec. Va iniciar estudis als Països Baixos i després va ser nomenat lector de la Universitat d'Uppsala el 1732 per ocupar la vacant d'Anders Celsius que estava de gira als observatoris d'Europa. Des de 1737 junt amb Celsius estudià les aurores boreals, els eclipsis solars i els cometes. Pehr Wilhelm Wargentin va ser el seu deixeble.
Hiorter va ser elegit membre de la Reial Acadèmia Sueca de Ciències el 1745 i nomenat Observator Regius - "Astrònom Reial" el 1747.

## Notes

* ↑ Sten Lindroth, "History of Science in Sweden," Isis, Vol. 36, No. 1 (Oct., 1945), pp. 16-19

## Enllaços externs

* (suec) Olof Hiorter Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine.
# Koromľa

Koromľa és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1337.
# Portada/efemèride abril 3

Marlon Brando
« 2 d'abril · 3 d'abril · 4 d'abril »
# Tel·lurur de liti

El tel·lurur de liti és un compost inorgànic, del grup de les sals, que està constituït per anions tel·lurur ${\ce {Te^2-}}$ i cations liti (1+) ${\ce {Li+}}$, la qual fórmula química és ${\ce {Li2Te}}$.

## Propietats

El tel·lurur de liti es presenta en forma de pols blanca que té un punt de fusió de 1204 °C. S'ha calculat que la seva densitat és de 3,40 g/cm³, que cristal·litza en el sistema cúbic, grup espacial Fm3m.

## Preparació

Un mètode d'obtenció tel·lurur de liti és fer reaccionar liti en amoníac líquid amb quantitats estequiomètriques de tel·luri segons la reacció:
${\ce {2Li + Te ->[NH_3] Li2Te}}$

## Aplicacions

La pols de tel·lur de liti s'utilitza principalment en cel·les fotovoltaiques i materials semiconductors.

## Referències

* 1 2 «Lithium Telluride (Li₂Te)» (en anglès). Stanford Advanced Materials. [Consulta: 31 octubre 2019].
* ↑ «Li₂Te» (en anglès). The Materials Project. [Consulta: 31 octubre 2019].
* ↑ «WebElements Periodic Table » Lithium » dilithium telluride». [Consulta: 31 octubre 2019].
# Bab Marzouka

Bab Marzouka (en àrab باب مرزوقة, Bāb Marzūqa; en amazic ⴱⴰⴱ ⵎⵕⵣⵓⵇⴰ) és una comuna rural de la província de Taza, a la regió de Fes-Meknès, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 18.520 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Olof Celsius

Olof Celsius, conegut com el Vell, (Uppsala, 1670 – Estocolm, 1756) va ser un botànic, filòleg i clergue suec. Va ser professor a la Universitat d'Uppsala, a Suècia. Celsius va ser un mentor del botànic Carl von Linné. Celsius escriví el seu llibre més famós amb el títol de Hierobotanicon, sobre les plantes que apareixen a la Bíblia, es publicà els anys 1745-47.
El nebot d'Olof Celsius, Anders Celsius va ser un astrònom que inventà una escala de temperatura on el 0 representava el punt d'ebullició de l'aigua mentre que el 100 era el punt on es glaçava. Carl Linnaeus el 1744 revertí aquesta escala i creà l'escala centígrada, que el 1948 va passar a dir-se escala Celsius i que encara es fa servir avui en dia.
Olof Celsius fou membre de la Reial Acadèmia Sueca de Ciències des de 1739.

## Referències

* ↑ «Olof Celsius» (en anglès). Encyclopædia Britannica. [Consulta: 8 juny 2024].
# Giovanni Battista Sacchetti

Giovanni Battista Sacchetti, també conegut com a Joan Baptista Sacchetti o simplement Sachetti (Torí, 1690 - Roma, 1764) fou un arquitecte italià.
Deixeble de Filippo Juvara, va arribar a Espanya el 1736 per treballar al Palau de La Granja de Sant Ildefons, però poc després va ser cridat pel rei Felip V d'Espanya a la cort, per continuar amb les obres del Palau Reial després de la mort de Juvara. Per aquest motiu, va ser nomenat mestre major de les obres reals, càrrec que va ocupar entre 1736 i 1760. També va ocupar el càrrec de director de la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando i mestre major d'obres de la Villa de Madrid, des de 1742 fins al 1760, data en què és destituït per Carles III d'Espanya.
En aquests anys, va emprendre la reforma del Teatre del Príncep i el Teatre de la Creu. Entre els seus projectes estan també la Catedral de l'Almudena, el viaducte del carrer de Bailén i el Convent de les Saleses Reials, cap dels quals va arribar a desenvolupar mai. Va morir a Madrid el 1764.
Al fons del Museu Nacional d'Art de Catalunya es conserva un esbós seu de les façana de l'actual Teatro Español de Madrid, provinent de la col·lecció de Raimon Casellas.

## Bibliografia

* DDAA. La col·lecció Raimon Casellas. Publicacions del Mnac/ Museo del Prado, 1992. ISBN 84-87317-21-9.
# Tyrannochthonius fiskei

Tyrannochthonius fiskei és una espècie d'aràcnid de l'ordre Pseudoscorpionida de la família Chthoniidae que es troba de forma endèmica a Tennessee (Estats Units).

## Referències

* ↑ (anglès) Texas A&M University
# Korosi

Korosi és un volcà escut situal al Gran Vall del Rift de Kenya, a l'estrem nord del llac Baringo.

## Geologia

A diferència d'altres volcans de la vall del Rift, no conté una caldera al cim. Hi ha doms de lava en els flancs nord, alimentats de fluxos de lava traquítica.
La principal etapa volcànica del Korosi va ser el període d'entre fa 400.000 i 100.000 anys, i va comptar amb l'erupció dels fluxos de lava fluida basàltica voluminosos i la formació de cons piroclàstics al llarg d'un tall a través de l'eix nord-nord-est del volcà. Això va ser seguit per l'erupció de doms de lava de traquits i cons de pedra tosca. L'activitat més jove, consistent en la fissura alimentada amb fluxos de lava basàltica, es troba en els flancs baixos del nord baixes, entre el Korosi i el Paka, i probablement va ser coetània amb les últimes erupcions de l'Ol Kokwe, cap al sud, que són només uns pocs centenars a uns milers d'anys.
Al voltant dels cons del cim, es veuen fumaroles i terra calenta fumejant, al nord-oest, sobre una àrea de 30 km².

## Bibliografia

* Dunkley, P N; Smith, M; Allen, D A; Darling, W G. The geothermal activity and geology of the northern sector of the Kenya Rift Valley (en anglès). Brit Geol Surv Res Rpt, SC/93/1, 1993.
* Hackman, B D. Geology of the Baringo-Laikipia area (en anglès). Rpt Mines Geol Dept Kenya, 104, 1988, p. 1-79.
* Williams, L A J; Macdonald, R; Chapman, G R. Late Quaternary caldera volcanoes of the Kenya Rift Valley. J Geophys Res, 89, 1984. ISBN 8553-8570.

## Referències

* ↑ Dunkley, 1993, p. 1-185.
* ↑ Global Volcanism Program. Korosi
# Glinka (cràter)

Glinka és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 89 km de diàmetre. Porta el nom del compositor rus Mikhail Glinka (1804-1857), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 2008. Va ser descobert el 1974 per la sonda espacial Mariner 10.
El seu sòl està cobert per material que forma una plana llisa, i mostra una característica de col·lapse en forma de ronyó, que també es diu «pou central». La mida del pou, que es va observar per primera vegada en les imatges de la sonda espacial MESSENGER obtingudes el gener de 2008, és de 20 × 8,5 km. Està envoltat per un dipòsit piroclàstic brillant. Tal característica pot ser el resultat de col·lapse d'una cambra magmàtica subjacent a la part central del cràter.
La característica col·lapse és un anàleg de les calderes volcàniques de la Terra.

## Referències

* ↑ «Glinka». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 11-10-2016. [Consulta: 31 maig 2017].
* 1 2 3 Gillis-Davis, Jeffrey J.; Blewett, David T.; Gaskell, Robert W.; Denevi, Brett W.; Robinson, Mark S.; Strom, Robert G.; Solomon, Sean C.; Sprague, Ann L. «Pit-floor craters on Mercury: Evidence of near-surface igneous activity». Earth and Planetary Science Letters, 285, 3-4, 2009, pàg. 243–250. Bibcode: 2009E&PSL.285..243G. DOI: 10.1016/j.epsl.2009.05.023.

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Guillem (Abat de Sant Quirze, 1390-1400)

Guillem Agraz fou abat de Sant Quirze de Colera almenys entre 1390 i 1400. Poques són les dades que es tenen d'aquest abat, se sap que el bisbe de Girona l'autoritzava a visitar les esglésies parroquials de Sant Miquel de Colera, de Sant Cebrià de Mollet i de Rabós per tal d'obligar els feligresos a reparar-la (ADG, V89, foli 22v). També sembla que el rei Joan I i la reina Violant de Bar van pensar en ell com a abat de Sant Pere de Rodes el 1392, quan aquest càrrec estava vacant, per bé que després van triar altres candidats.

## Bibliografia

* Joan Badia i Homs, L'arquitectura medieval a l'Empordà, 2a ed., 2 vols., Girona, Diputació Provincial de Girona, 1985, vol. II-B, pp. 156-178, [il.] 182-190 i 600-605.
* Catalunya Romànica, 27 vols., Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1984-1998, vol. 9.
* Arxiu Diocesà de Girona, versió en línia Arxivat 2012-02-09 a Wayback Machine.
* Maria Teresa Ferrer Mallol, Notes sobre el monestir de Sant Pere de Rodes. Miscel·lània Fort i Cogul. Història Monàstica Catalana. Història del Camp de Tarragona, Abadia de Montserrat, 1984, pp. 137-175.
# Grenlandià

Subdivisions del període Quaternari :
| Sistema | Sèrie | Estatge | Edat (Ma) |
| Quaternari | Holocè | Megalaià | 0,0042 |
| Quaternari | Holocè | Norgripià | 0,0082 |
| Quaternari | Holocè | Grenlandià | 0,0117 |
| Quaternari | Plistocè | Superior | 0,129 |
| Quaternari | Plistocè | Chibanià | 0,774 |
| Quaternari | Plistocè | Calabrià | 1,80 |
| Quaternari | Plistocè | Gelasià | 2,58 |
| Neogen | Pliocè | Plasencià | més antic |
El Grenlandià és el primer estatge faunístic de l'època de l'Holocè. Comprèn el període entre fa uns 11.700 anys i fa uns 8.200 anys. Concretament, s'ha fixat com a data d'inici el 9700 aC i com a data de fi el 6236 aC. Fou ratificat el juny del 2018 per la Comissió Internacional d'Estratigrafia juntament amb els dos altres estatges que formen l'Holocè, el Norgripià i el Megalaià. El seu límit inferior és una mostra de GSSP obtinguda pel North Greenland Ice Core Project a les coordenades 75.1000°N 42.3200°W, al centre de Groenlàndia. Aquest GSSP ha estat relacionat amb la fi del Dryas recent (transició d'un període quasiglacial a un d'interglacial) i un «desplaçament en els valors d'excés de deuteri».

## Referències

* ↑ «Taula Cronostratigràfica Internacional v. 2018/08». Comissió Internacional d'Estratigrafia. [Consulta: 5 setembre 2021].
* 1 2 Comissió Internacional d'Estratigrafia. «GSSP Table – All Periods» (en anglès). GSSPs. [Consulta: 15 juliol 2018].
# Grenoble School of Management

Grenoble School of Management (Grenoble École de Management, GEM) és una escola de negocis europea amb seu a Grenoble. Va ser fundada l'any 1984. · GEM se situa entre les escoles de negocis més ben valorades del món: el 2015 va ocupar la 20a posició a la llista de les millors escoles de negocis europees publicada pel Financial Times. L'any 2015, el mateix diari va escollir el seu programa de Master in Management com el 20a del món. A més a més, el seu MBA figura en 94a posició a escala mundial. GEM imparteix també un programa de doctorat i diferents programes de màster d'administració especialitzats en màrqueting, finances, emprenedoria i altres disciplines. Els programes de l'escola compten amb una triple acreditació, a càrrec dels organismes AMBA, EQUIS i AACSB. · Per l'escola hi han passat més de 25.000 estudiants que després han ocupat llocs de responsabilitat en el món dels negocis i la política. Actualment compta amb 7.000 alumnes i 50 programes des del grau fins al doctorat.

## Referències

* ↑ (francès) Loïk Roche prend la tête de Grenoble École de Management.
* ↑ (anglès) Grenoble Ecole de management.
* ↑ (anglès) European Business School Rankings 2015 Arxivat 2016-05-04 a Wayback Machine.
* ↑ (anglès) Masters in Management 2015 Arxivat 2015-10-16 a Wayback Machine.
* ↑ (anglès) Global MBA Ranking 2016 Arxivat 2018-10-11 a Wayback Machine.
* ↑ (anglès) Triple accredited business schools (AACSB, AMBA, EQUIS)
* ↑ (francès) Grenoble École de management.
* ↑ «Key Figures» (en anglès), 31-05-2006. Arxivat de l'original el 2022-01-24. [Consulta: 24 gener 2022].

## Enllaços externs

* Grenoble School of Management - Lloc web oficial
# Grup de la birnessita

El grup de la birnessita és un grup de minerals de la classe dels òxids. El grup està format per tres espècies minerals: birnessita, rancieïta i takanelita. La birnessita cristal·litza en el sistema monoclínic, la rancieïta en el trigonal i la takanelita en l'hexagonal.
| Espècie | Fórmula |
| Birnessita | (Na,Ca,K)$_{0.6}$(Mn$^{4+}$,Mn$^{3+}$)₂O₄·1.5H₂O |
| Rancieïta | (Ca,Mn$^{2+}$)$_{0.2}$(Mn$^{4+}$,Mn$^{3+}$)O₂·0,6H₂O |
| Takanelita | (Mn,Ca)Mn₄O$_9$·H₂O |
Segons la classificació de Nickel-Strunz els minerals d'aquest grup pertanyen a "04.FL: Hidròxids (sense V o U), amb H₂O +- (OH); làmines d'octaedres que comparetixen angles» juntament amb els següents minerals: trebeurdenita, woodallita, iowaïta, jamborita, meixnerita, fougerita, hidrocalumita, kuzelita, aurorita, calcofanita, ernienickelita, jianshuiïta, woodruffita, asbolana, buserita, cianciul·liïta, jensenita, leisingita, akdalaïta, cafetita, mourita i deloryita.
D'aquestes tres espècies la única que no ha estat trobada als territoris de parla catalana és la takanelita. La birnessita ha estat descrita als camps de pegmatites de Cotlliure (Rosselló), a Cornellà de Conflent (Conflent) i a la mina Virgen del Pilar Mine, a Campo Arcís (Requena, Plana d'Utiel). Se n'ha trobat rancieïta a les mines de Batera (Cortsaví, Vallespir), al Correc d'en Llinassos (Oms, Rosselló), a Can Massineta (Oms, Rosselló), a Puig Cabres (Prats de Molló i la Presta, Vallespir), a Espirà de l'Aglí (Rosselló), a Cornellà de Conflent (Conflent), a Escaró (Conflent), a Fillols (Conflent), a la mina Elvira (Gavà, Baix Llobregat), a la mina de l'Alforja (Alforja, Baix Camp) i a la mina Serrana (El Molar, Priorat).

## Referències

* ↑ «Birnessite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 febrer 2022].
# Yohann Gène

Yohann Gène (Pointe-à-Pitre, Guadeloupe, 25 de juny de 1981) és un ciclista francès, professional des del 2005. Actualment corre a l'equip Direct Énergie.
Aconseguí la seva primera victòria com a professional en la darrera etapa del Tour de Langkawi del 2009. El 2011 es va convertir en el primer negre a participar en el Tour de França.

## Palmarès

* 2009
** Vencedor d'una etapa al Tour de Langkawi
* 2010
** Vencedor d'una etapa a la Tropicale Amissa Bongo
* 2011
** Vencedor de 2 etapes a la Tropicale Amissa Bongo
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Sud-àfrica
* 2012
** Vencedor de 2 etapes a la Tropicale Amissa Bongo
* 2013
** 1r a la Tropicale Amissa Bongo i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Ruta del Sud
* 2014
** Vencedor d'una etapa als Boucles de la Mayenne
* 2017
** 1r a la Tropicale Amissa Bongo i vencedor d'una etapa

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2006. 149è de la classificació general
* 2007. Abandona (6a etapa)
* 2009. Abandona (16a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2005. 126è i darrer de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2011. 158è de la classificació general
* 2012. 139è de la classificació general
* 2013. 158è de la classificació general
* 2014. 128è de la classificació general
* 2015. 137è de la classificació general
* 2016. 158è de la classificació general
* 2017. 134è de la classificació general

## Referències

* ↑ Yohann Gène, el primer ciclista negro del Tour a as.com

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Glossogobius bicirrhosus

Glossogobius bicirrhosus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia, les Filipines, Japó, Taiwan, Melanèsia, Papua Nova Guinea i el nord-est d'Austràlia.

## Referències

* ↑ Gill T. N. 1859. Description of a new generic form of Gobinae from the Amazon River. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 7 (núms. 1-3). 45-48.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (editors) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (editors) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Grup de la cerchiaraïta

El grup de la cerchiaraïta és un grup de minerals de la classe dels silicats. Està format per tres espècies: la cerchiaraïta-(Al), la cerchiaraïta-(Fe) i la cerchiaraïta-(Mn). Totes tres cristal·litzen en el sistema tetragonal.
| Espècie | Fórmula |
| Cerchiaraïta-(Al) | Ba₄Al₄O₃(OH)₃(Si₄O₁₂)[Si₂O₃(OH)₄]Cl |
| Cerchiaraïta-(Fe) | Ba₄Fe³⁺₄O₃(OH)₃(Si₄O₁₂)[Si₂O₃(OH)₄]Cl |
| Cerchiaraïta-(Mn) | Ba₄Mn³⁺₄(Si₄O₁₂)O₂(OH)₄Cl₂[Si₂O₃(OH)₄] |
Segons la classificació de Nickel-Strunz els minerals d'aquest grup pertanyen a «09.CF: Ciclosilicats amb enllaços senzills de 4 [Si₄O₁₂]$_{8-}$, amb anions complexos aïllats» juntament amb els següents minerals: ashburtonita, kainosita-(Y), clinofosinaïta, fosinaïta-(Ce) i strakhovita.
Aquests minerals només han estat trobats en punts molt concrets d'Europa, Austràlia i del nord d'Amèrica.

## Referències

* ↑ «Cerchiaraite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 maig 2023].
# Grup de la chabourneïta

El grup de la chabourneïta és un grup de minerals de la classe dels sulfurs format per cinc espècies: chabourneïta, dalnegroïta, dewitita, protochabourneïta i shimenita. Totes aquestes espècies cristal·litzen en el sistema triclínic.
| Espècie | Fórmula |
| Chabourneïta | Tl₄Pb₂(Sb,As)$_{20}$S$_{34}$ |
| Dalnegroïta | (Tl₄Pb₂)(As₁₂Sb₈)S$_{34}$ |
| Dewitita | Ag$_z$Tl$_{10-x-z}$Pb$_{2x}$Sb$_{42-x-y}$As$_y$S$_{68}$ |
| Protochabourneïta | Tl$_{5-x}$Pb$_{2x}$(Sb,As)$_{21-x}$S$_{34}$ (x ~ 1.2-1.5) |
| Shimenita | Tl₅Sb$_{21-y}$As$_y$S$_{34}$ |
Segons la classificació de Nickel-Strunz, els minerals del grup pertanyen a "02.HC: Sulfosals de l'arquetip SnS, amb només Pb» juntament amb els següents minerals: baumhauerita, argentobaumhauerita, dufrenoysita, guettardita, liveingita, parapierrotita, pierrotita, rathita, sartorita, twinnita, veenita, marumoïta, fülöppita, heteromorfita, plagionita, rayita, semseyita, boulangerita, falkmanita, plumosita, robinsonita, moëloïta, dadsonita, owyheeïta, zoubekita i parasterryita.

## Referències

* ↑ «Chabournéite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 març 2022].