OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juntas Españolas

Juntas Españolas (JJEE) eren un projecte polític d'extrema dreta sorgit arran d'una crida realitzada per l'extint diari El Alcázar en 1983 a través del seu director, Antonio Izquierdo, per mitjà d'un "Manifest als Espanyols" i després del fracàs i acte-dissolució de Fuerza Nueva de Blas Piñar, de la qual pretenia omplir el seu espai polític.

## Història

Nascudes al principi com a "Juntas Españolas de Integración" (J.E.D.I.), van revisar ideològicament alguns elements desfasats en el discurs de dreta radical (van arribar a acceptar la Llei del Divorci, per exemple) i van intentar renovar i modernitzar el missatge de l'extrema dreta a Espanya, alineant-se amb la imatge i l'estratègia del Front Nacional francès de Jean-Marie Le Pen. El partit fou presentat oficialment de forma pública el 17 d'octubre de 1984.
Una vegada desvinculades del diari "El Alcázar" i passant a ser presidides per Juan Peligro, un ex-oficial de l'Armada Espanyola, es va caracteritzar pel seu allunyament de tota classe d'actes nostàlgics i commemoratius del franquisme polític (18 de juliol i 20-N, sobretot) i per la realització de noves i imaginatives campanyes polítiques que solien tractar temes llavors d'actualitat (la droga, el separatisme, la precarietat laboral, els problemes de la joventut, la incipient immigració). Van tenir la seva pròpia secció juvenil, anomenades "Juntas Jóvenes". Va tenir gran implantació sobretot a València i Barcelona, ciutat aquesta última on va impulsar i va potenciar tots els 12 d'Octubre, Dia de la Hispanitat, un Acte d'Homenatge a la Bandera espanyola, així com campanyes en defensa del bilingüisme. Va arribar a presentar candidatura a unes eleccions al Parlament de Catalunya, amb escàs èxit.
El 1994, després de no cristal·litzar-se un acord de fusió prèviament signat amb el Frente Nacional de Blas Piñar per la dissolució d'aquest últim partit, va formar una coalició electoral amb la neonazi CEDADE i alguns elements conservadors sortits del Partit Popular (com l'exfalangista i fundador d'Aliança Popular Carlos Ruiz Soto) que es va presentar a les Eleccions al Parlament Europeu de Juny de 1994, el nom del qual va ser "Alternativa Demócrata Nacional" (ADN), obtenint en tot Espanya 4.689 vots. Aquest projecte va decidir refundar-se com a partit únic al setembre de 1995 amb el nou nom de Democracia Nacional (DN), en la presidència de la qual es va ratificar Juan Peligro.

## Referències

* ↑ La ultraderecha arrincona a sus líderes históricos, pero no controla los grupos violentos. El País, 10 DIC 1989.
* ↑ «Las Juntas Españolas promovidas por 'El Alcázar' inician su primer congreso». El País, 22-06-1985. [Consulta: 6 gener 2018].
* ↑ «Varios ex ministros intentan poner en marcha un partido de derecha franquista». ABC, 02-10-1984. [Consulta: 7 gener 2018].
* ↑ «Antonio Izquierdo presenta las Juntas Españolas de Integración». ABC, 07-01-2018.

## Bibliografia

* RafaelÁngel Nieto-Aliseda Causo; La extrema derecha en la Transición: Juntas Españolas y El Alcázar. A: Aportes: Revista de historia contemporánea, ISSN 0213-5868, ISSN-e 2386-4850, Any nº 29, Nº 86, 2014, pages 177-206.
# La Rierola

«La Rierola» té aquests significats:
* La Rierola (Gaià). Masia de Gaià (Bages)
* La Rierola (Manlleu). Masia de Manlleu (Osona)
* La Rierola (Oristà). Masia d'Oristà (Lluçanès)
* La Rierola (Sant Pere de Torelló). Masia de Sant Pere de Torelló (Osona)
* Can Rierola (Seva). Masia de Seva (Osona)
* Can Rierola (Brunyola). Masia de Brunyola i Sant Martí Sapresa (Selva)
# Santa Maria de Figuerola d'Orcau

Santa Maria de Figuerola d'Orcau és l'església parroquial de Figuerola d'Orcau, al terme municipal d'Isona i Conca Dellà (Pallars Jussà). Està situada ben bé al centre del poble, dins del seu recinte murat.

## Descripció

Església de grans dimensions, envoltada de carrerons estrets. Consta d'una sola nau amb absis semicircular i coberta a dues vessants. Al mur de ponent hi ha el portal d'entrada, flanquejat per una arcada de mig punt adovellada, amb tres arquivoltes amb dobles impostes i extradós. Al damunt hi ha un ull circular i la gran espadanya de tres plantes. El primer pis amb quatre ulls diferents i els dos següents pisos amb un sol ull.

## Història

Es tracta d'una construcció bàsicament romànica, però amb nombroses afectacions al llarg dels segles. És un temple de dimensions molts grans, que ha sofert moltes modificacions al llarg del temps i, per tant, ha estat molt alterat en el decurs dels segles. Les estructures bàsiques són clarament romàniques: nau única, amb absis semicircular a la capçalera i porta a ponent, coronada per un campanar d'espadanya de sis ulls en tres nivells diferents. Damunt de la porta, a més, hi ha una finestra d'ull de bou circular. Tot plegat és obra del segle xii, en el moment que podríem anomenar de plenitud del romànic.
Està documentada des del 1314 amb l'advocació original a Santa Maria. Entre 1758 i 1904 estigué dedicada a la Mare de Déu dels Àngels, però en aquest darrer any se li retornà l'advocació original. Conserva un retaule del segle xviii, que se salvà de les destruccions de les guerres posteriors. Pascual Madoz, que va visitar l'església a mitjan segle xix, diu que és una construcció del 1524 refeta el 1692, però en aquesta afirmació només té en compte reformes posteriors i negligeix, en canvi, l'obra romànica, clarament perceptible a simple vista. És possible que només tingués en compte els registres que en parlen en els llibres d'obra de l'arxiu parroquial, que devia consultar.

## Galeria d'imatges

* Façana meridional, amb elements romànics, i espadanya rústica.
* Façana occidental, amb la portalada.
* Absis romànic.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Santa Maria de Figuerola d'Orcau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 març 2017].
* ↑ ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Santa Maria de Figuerola d'Orcau", a El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-85194-56-X
* ↑ BALUST I CLAVEROL, Lídia. "Les restauracions del patrimoni artístic al Pallars". A: XXXVI Assemblea Intercomarcal d'Estudiosos. Collegats. Revista del Centre d'Estudis del Pallars 1991, 5. Tremp: Centre d'Estudis del Pallars i Garsineu Edicions, 1991. ISBN 84-88294-04-2
* ↑ BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X
* ↑ GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8) ISBN 84-85180-25-9
# Unió Musical La Nucia

La Unió Musical La Nucia és una societat musical de la Nucia (la Marina Baixa). Va ser fundada el 1981 i compta amb escola, banda jove i banda simfònica. Va néixer el 9 d'agost de 1981. Entre aquest any i el 1987 fa actuacions locals però també algunes de més reeixides, com l'actuació en el programa de televisió un, dos, tres i la participació en un Certamen Provincial l'any 1987. En 2006 grava el seu primer CD. Arran d'un concert fet en 2011, la banda col·labora amb Pep Gimeno "el Botifarra" en la gravació d'un CD l'any 2013.

## Referències

* ↑ http://www.umlanucia.org/ca/content/curriculum-uni%C3%B3-musical-la-nucia Arxivat 2014-03-14 a Wayback Machine.
* ↑ «XXXIII Aniversario de La Unió Musical La Nucía» (en castellà). Radio Sirena, 11-08-2014. Arxivat de l'original el 2014-08-21. [Consulta: 20 agost 2014].
* ↑ http://www.lanucia.es/castellano/noticias/ver_noticia.php?noticeId=1162 Arxivat 2014-03-14 a Wayback Machine.
* ↑ Fitxa del disc: Botifarra a banda
# Robert Van Lancker

Robert Van Lancker (Grâce-Berleur, Grâce-Hollogne, 11 de desembre de 1947) és un ciclista belga, ja retirat, que fou professional entre 1969 i 1976. Es dedicà principalment al ciclisme en pista.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics de Mèxic, en què va guanyar la medalla de bronze en la prova de tàndem, fent parella amb Daniel Goens. En la prova de velocitat individual quedà eliminat en els vuitens de final.
En el seu palmarès destaquen dos campionats del món de velocitat i set campionats nacionals.

## Palmarès

* 1967
** Campió de Bèlgica de tàndem amateur, amb Daniel Goens
* 1968
** Campió de Bèlgica de velocitat amateur
** Campió de Bèlgica de tàndem amateur, amb Daniel Goens
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Ciutat de Mèxic en tàndem
* 1970
** Campió de Bèlgica de tàndem, amb Jean Lindekens
** Campió de Bèlgica de velocitat
* 1971
** Campió d'Europa de Velocitat
** Campió de Bèlgica de velocitat
* 1972
** Campió del món de velocitat
** Campió de Bèlgica de velocitat
* 1973
** Campió del món de velocitat
** Campió de Bèlgica de velocitat
** 1r als Sis dies de Mont-real, amb Ferdinand Bracke
* 1974
** Campió de Bèlgica de velocitat
* 1976
** Campió de Bèlgica de velocitat

## Referències

* ↑ «VANLANCKER Robert». [Consulta: 22 setembre 2024].
* 1 2 ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Robert VAN LANCKER» (en italià). [Consulta: 22 setembre 2024].
* ↑ Robert Van Lancker

## Enllaços externs

* Fitxa de Robert Van Lancker a sitiodeciclismo.net
# Junta tòrica

Una junta tòrica és una junta d'estanquitat amb forma toroïdal, habitualment feta de cautxú, la funció de la qual és assegurar l'estanquitat de fluids, per exemple en cilindres hidràulics i pneumàtics, així com en equipament de submarinisme. En general, es fa servir en equips per impedir l'intercanvi de líquids i gasos a les unions entre peces desmuntables. Les juntes tòriques se situen a ranures dissenyades per aquesta finalitat als elements de tancament, sovint eixos i tapes. Hi ha diversos tipus de juntes tòriques per diverses aplicacions, com per exemple segons el material del qual es compon. En aquest cas, depèn principalment de la pressió i la temperatura de treball a les quals seran sotmeses.
# Lethrinus nebulosus

Lethrinus nebulosus és una espècie de peix pertanyent a la família dels letrínids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 87 cm de llargària màxima (normalment, en fa 70) i 8.400 g de pes.
* 10 espines i 9 radis tous a l'aleta dorsal i 3 espines i 8 radis tous a l'anal.
* El cos és de color bronze o groguenc, més clar a la zona ventral.
* Les aletes són blanquinoses o groguenques. Les pèlviques són fosques i la dorsal presenta una vora vermellosa.

## Reproducció

És hermafrodita.

## Alimentació

Menja equinoderms, mol·luscs, crustacis i, en menor grau, poliquets i peixos.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigua salabrosa, associat als esculls i de clima tropical (36°N-32°S) que viu entre 10 i 75 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des del mar Roig i l'Àfrica oriental fins al sud del Japó i Samoa.

## Longevitat

La seua esperança de vida és de 27 anys.

## Observacions

És bo com a aliment per als humans, tot i que n'hi ha informes d'intoxicacions per ciguatera.

## Referències

* ↑ Cuvier G., 1829. Le Règne Animal, distribué d'après son organisation, pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Edition 2. Règne Animal (ed. 2) v. 2. i-xv + 1-406.
* ↑ Forsskål, P., 1775. Descriptiones animalium avium, amphibiorum, piscium, insectorum, vermium; quae in itinere orientali observavit... Post mortem auctoris edidit Carsten Niebuhr. Copenhaguen. Descriptiones animalium quae in itinere ad Maris Australis terras per annos 1772 1773 et 1774 suscepto, ...: 1-20 + i-xxxiv + 1-164, map.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 «Lethrinus nebulosus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Allsop, D.J. i S.A. West, 2003. Constant relative age and size at sex change for sequentially hermaphroditic fish. J. Evol. Biol. 16(2003):921-929.
* ↑ Akazaki, M., A. Tokito, S. Takamatsu, H. Nakajima i H. Kawahara, 1989. Spawning behavior, embryonic development and metamorphosis of larvae of the lethrinid fish, Lethrinus nebulosus. Bull. Fac. Agric. Miyazaki Univ. 36(1):165-173.
* ↑ Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* ↑ Pereira, M.A.M., 2000. Preliminary checklist of reef-associated fishes of Mozambique. Maputo, Ministry for the Coordination of Environmental Affairs (MICOA). 21 pp.
* ↑ Randall, J.E., H. Ida, K. Kato, R.L. Pyle i J.L. Earle, 1997. Annotated checklist of inshore fishes of the Ogasawara Islands. Nat. Sci. Mus. Monogr. (11):1-74.
* ↑ Loubens, G., 1980. Biologie de quelques espèces de poissons du lagon Néo-Calédonien. III. Croissance. Cah. Indo-Pac. 2:101-153.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# La Canyada del Trigo

La Canyada del Blat (oficialment Cañada del Trigo) és un poble catalanoparlant del Carxe situat al terme municipal de Jumella, prop de la frontera amb el terme municipal de El Pinós (Vinalopó Mitjà) i a la dreta de la rambla de la Raixa. Registrava 161 habitants el 2013.

## Economia

El clima de la comarca, caracteritzat per l'escassetat de precipitacions i un nombre elevat d'hores de sol a l'any, així com les característiques del sòl, pobre en matèria orgànica, fan propici el cultiu de la vinya, la qual esdevé el motor de l'economia de la Canyada del Blat. En aquesta pedania hi ha establida una cooperativa de vins i alguns cellers.
El vi s'elabora en cellers artesanals i el raïm que ells no poden transformar és venut en pobles veïns. Aquests vins tenen una graduació que oscil·la entre els 12º per als negres i els 11º per als rosats.

## Festes

Les festes se celebren del 3 al 15 d'agost en honor de la seua patrona, la Mare de Déu dels Remeis. El programa de festes inclou un Festival de Folklore amb grups de música, un sopar popular entre els veïns, una cercavila i un esmorzar popular. Durant les nits tenen lloc revetles musicals. El dia 15, dia gran en les festes de la localitat, es duu a terme una cercavila al matí, esmorzar i una missa. Se celebra una ofrena de flors i seguidament la processó transcorre pels carrers de la pedania. Per a la fi de festa, té lloc un castell de focs artificials i una revetla.

## Referències

* ↑ Entrada de La Canyada del Blat a Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Informació de La Canyada del Trigo Regmurcia.com (castellà)
# Santa Maria de Finestres

Santa Maria de Finestres és un petit santuari, situat en un indret alterós, i de grans panoràmiques, en una de les carenes meridionals de la serra de Finestres, al terme municipal de Sant Aniol de Finestres (La Garrotxa) dins del Parc Natural de la Zona Volcànica de la Garrotxa. Es pot accedir a Santa Maria de Finestres, a peu, seguint els antics camins medievals, tant des de la vall de la Llémena com des de la del Ser. Cada any s'hi celebra l'Aplec del Roser i l'Aplec de Santa Maria de Finestres el mes de juny, força concorreguts per gent de la rodalia. La devoció popular li ha dedicat diversos Goigs des de molt antic. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Santa Maria de Finestres és un temple situat prop del castell de Finestres, a 880 m d'altitud. És d'una sola nau i absis semicircular. La volta és apuntada i alguns dels seus murs conserven paraments d'opus spicatum. La construcció originària de l'església ha estat molt modificada al llarg del temps, i d'aquesta estructura resten només la volta, i és possible que també l'absis.

## Història

La documentació escrita més antiga sobre Santa Maria de Finestres data de l'any 947, moment en què l'església fou consagrada pel bisbe Gotmar III. Apareix esmentada com a Sancta Maria in castro quoddicitur Fenestras… Es vincula històricament al castell de Finestres, aleshores depenent de la baronia de Santa Pau. L'any 1097 el Papa Urbà II confirma la donació de l'església de «Sancta Maria de Fenestris» al monestir de Sant Esteve de Banyoles. Poc després de l'any 1174 els abats d'aquest monestir varen convertir l'església en un priorat benedictí, que va acollir una petita comunitat monàstica durant quatre segles. L'any 1428, amb els terratrèmols de la comarca, Santa Maria va veure enfonsada la seva volta i part dels seus murs molt malmesos. Durant la visita pastoral de 1440 l'església encara no havia estat refeta, malgrat que l'any 1436 el vicari general va convidar els fidels a oferir diners per tal de dur a terme la reconstrucció. L'any 1835 el priorat fou exclaustrat per les desamortitzacions.

## Referències

* ↑ «Goigs a la Mare de Déu de Finestres». [Consulta: 2018].
* 1 2 3 4 «Santa Maria de Finestres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].

## Enllaços externs

* «Priorat de Santa Maria de Finestres». Monestirs de Catalunya. [Consulta: 26 desembre 2015].
* «Santuari de Santa Maria de Finestres (X)». valldellemena.cat. Mancomunitat de la vall de Llémena. [Consulta: 26 desembre 2015].
# Coll de Prenafeta

El Coll de Prenafeta és un coll de muntanya del terme municipal de Figuerola del Camp, de la comarca de l'Alt Camp, a prop del límit amb el terme de Montblanc, de la Conca de Barberà.
Es troba a llevant de l'extrem nord de la Serra Carbonària, a l'est-sud-est del poble de Prenafeta i a ponent de Figuerola del Camp. És a 674,6 metres d'altitud.
Hi passa el Camí ral de Montblanc i el sender de gran recorregut GR 7 entre Prenafeta i Figuerola del Camp, que ressegueix l'antic camí ral. És al sud-oest del Tossal Gros.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Udonis Haslem

Udonis Johneal Haslem (nascut el 9 de juny de 1980 a Miami, Florida), és un jugador de bàsquet professional estatunidenc que juga als Miami Heat de l'NBA.
La temporada 2012-13 es va proclamar campió de l'NBA amb els Miami Heat.

## Referències

* ↑ «MIAMI HEAT, ¡CAMPEÓN DE LA NBA!» (en castellà). Marca, 2013. Arxivat de l'original el 2013-06-24. [Consulta: 26 gener 2015].
# Josep Maria Ràfols Cabrisses

Josep Maria Ràfols Cabrisses (Vilanova i la Geltrú, 1951), conegut com a "Mima Ràfols" és un periodista, historiador i escriptor català.
Fill de Josep Maria Ràfols i Vidal i de Francesca Cabrisses Vilàs. Ràfols va estudiar periodisme a la Escola Oficial de Periodisme i va començar a treballar al Diario de Barcelona. Posteriorment fou un dels membres fundacionals d'El Periódico de Catalunya, de l'edició catalana d'El País i de TV3, on va ser el primer director del Telenotícies i el cap dels Serveis Informatius. El 1989 deixà TV3 per reincorporar-se al Periòdico, on assumeix diverses tasques de responsabilitat fins a l'estiu de 2006.
Actualment es dedica a la investigació periodística, fruit de la qual és coautor del llibre Tarradellas, el guardià de la memòria (Editorial Pòrtic, 2017) i de dues col·leccions de llibres sobre la Primera i la Segona Guerra Mundial. El 2017 publicà la seva primera novel·la, El Xiscle de la Sirena (Pagès Editors), la qual fou guardonada amb el premi Fiter i Rossell del Cercle de les Arts i de les Lletres d'Andorra 2016. El seu últim llibre és La increïble història del bisbe Irurita, on explica que el prelat de Barcelona durant la Guerra Civil no va ser afusellat a la tàpia del cementiri de Montcada, com refereix el relat fet pel franquisme acabada la guerra, i relata allò que realment li succeí.

## Referències

* ↑ «Tarradellas, el guardià de la memòria». Edicions 62. [Consulta: 2 abril 2020].
* 1 2 3 «Els periodistes de Vilanova celebren la segona edició dels premis Nit Canallesca». EixDiari, 27-12-2006 [Consulta: 2 abril 2020].
* ↑ Sañas Alier, Miquel. Treball de fi de grau. 33 anys de Telenotícies a TV3. Evolució del format, 2017, p. 120 [Consulta: 2 abril 2020].
* ↑ «Josep Maria Ràfols guanya el premi Fiter i Rossell de novel·la». Cadena SER, 11-11-2016 [Consulta: 2 abril 2020].
* ↑ «RÀFOLS, Josep Maria. La increïble història del bisbe Irurita. Barcelona: Editorial Base, 2021».
# Lautúmies

Les lautúmies, lautòmies, latòmies o latúmies (Lautumiae, Lautomiae, Latomiae o Latumiae) eren literalment llocs on es tallava la pedra, generalment una pedrera. Una presó pública de Siracusa, a Epípoles, construïda per Dionís el Vell, portava el nom de Lautúmies i consistia en un forat gran com un estadi tallat a la roca que deixava als presoners exposats al sol, a la pluja o al fred (a aquesta presó s'hi portaven criminals d'arreu de Sicília).
El tullianum o presó de Roma fou també anomenat de vegades lautúmies.

## Referències

* ↑ Samuel Ball Platner, The Topography and Monuments of Ancient Rome (Allyn and Bacon, 1911, 2nd ed.), p. 169. (anglès)
* ↑ Samuel Ball Platner, The Topography and Monuments of Ancient Rome (Allyn and Bacon, 1911, 2nd ed.), p. 252. (anglès)
# Miopatia mitocondrial

Les miopaties mitocondrials són tipus de miopaties associades a malalties mitocondrials. A la biòpsia, el teixit muscular dels pacients amb aquestes malalties acostuma a mostrar fibres musculars "vermelles irregulars". Aquestes fibres de color vermell irregular contenen acumulacions lleus de glicogen i lípids neutres, i poden mostrar una reactivitat augmentada per al succinat deshidrogenasa i una reactivitat disminuïda pel citocrom c oxidasa. Es creia que l'herència era materna (extranuclear no mendeliana). Ara se sap que certes supressions d'ADN nuclear també poden causar miopatia mitocondrial com la supressió del gen OPA1. Hi ha diverses subcategories de miopaties mitocondrials.

## Signes i símptomes

Els signes i símptomes inclouen (per a cadascuna de les causes següents):
* Encefalomiopatia mitocondrial, acidosi làctica i síndrome semblant a un ictus (MELAS)
** Graus variables de deteriorament cognitiu i demència
** Acidosi làctica
** Ictus
** Atacs isquèmics transitoris
** Pèrdua d'oïda
** Pèrdua de pes
* Epilèpsia mioclònica i fibres vermelles irregulars (MERRF)
** Epilèpsia mioclònica progressiva
** Els grups de mitocondris malalts s'acumulen a les fibres musculars i apareixen com a "fibres vermelles irregulars" quan el múscul es tenyeix amb una tinció tricromica de Gömöri modificada.
** Estatura baixa
* Síndrome de Kearns-Sayre
** Oftalmoplegia externa
** Defectes de conducció cardíaca
** Pèrdua auditiva neurosensorial
* Oftalmoplegia externa progressiva crònica
** Oftalmoparèsia progressiva
** Superposició simptomàtica amb altres miopaties mitocondrials

## Referències

* ↑ «Mitochondrial Myopathy Information Page | National Institute of Neurological Disorders and Stroke». www.ninds.nih.gov. [Consulta: 28 febrer 2017].