OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Yakub Beg II

Yakub Beg II o Yakub Celebi fou emir del Beylik de Germiyan. Va succeir el seu pare Sulayman Shah Beg el 1387. El 1389, aliat a altres emirs, va iniciar la guerra contra el sultà otomà Baiazet I i va intentar recuperar les viles que el seu pare havia cedit vers el 1380. El 1390 Baiazet el va derrotar i el va fer presoner portant-lo a Ipsala i annexionant l'emirat. Va restar presoner fins al 1399 quan es va escapar i disfressat va arribar a Síria i d'allí va anar a trobar a Tamerlà. Va participar en la batalla d'Ankara el juliol de 1402 i va identificar a Baiazet I al camp de batalla. Després de la victòria, Tamerlà li va retornar l'emirat incloent les viles que el seu pare havia cedit als otomans. En la guerra civil per la successió otomana va donar suport al seu nebot (fill de la seva germana) Mehmed II. El 1411 l'emir de Karaman va ocupar l'emirat però el 1414 li fou retornat per Mehmed II que després de derrotar els seus germans va derrotar a Karaman. A la mort de Mehmed II va donar suport al germà de Murat, Kuçuk Mustafà i quan aquest fou derrotat les relacions amb el sultà otomà Murat II van esdevenir tenses breument però després es van fer amics. Ja molt vell i sense hereus el 1428 va deixar l'emirat per testament a Murat II. Va morir el 1429.

## Referències

* ↑ Yaşar Yüce-Prof. Ali Sevim: Türkiye tarihi Cilt I, AKDTYKTTK Yayınları, İstanbul, 1991 pp. 226
* ↑ GERMĐYANOĞULLARI MUHĐTĐNDE AHĐLER VE ZAVĐYELERĐ Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine., Estudis turcs, consultat el 2017
# Dianthus caryophyllus

Dianthus caryophyllus és una espècie de clavell o clavellina. Probablement és originari de la regió mediterrània, però la seva distribució original es desconeix donat que es cultiva des de fa més de 2.000 anys. És l'ancestre silvestre dels clavells cultivats
És una planta herbàcia perenne que fa fins a 80 cm d'alt. Les seves fulles són glauques i primes de fins a 15 cm de llargada. Les flors són disposades de forma solitària o fins en grups de 5. Fan de 3 a 5 cm de diàmetre i amb una olor dolça. En la natura el color originari és porpra-rosat brillant, però les cultivars tenen altres colors, incloent-hi el vermell.

## Cultiu i usos

Aquests clavells requereixen sòls ben drenats neutres o lleugerament àcids i ple sol.
Colòmbia és el productor d'aquests clavells més gran del món.

## Referències

* ↑ Med-Checklist: Dianthus caryophyllus
* ↑ Flora Europaea: Dianthus caryophyllus
* ↑ Blamey, M. & Grey-Wilson, C. (1989). Flora of Britain and Northern Europe. ISBN 0-340-40170-2
* 1 2 Huxley, A., ed. (1992). New RHS Dictionary of Gardening. Macmillan ISBN 0-333-47494-5.
* ↑ Flora of NW Europe: Dianthus caryophyllus Arxivat 2007-12-08 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Carnations and the Floriculture Industry: Records of the Colorado Flower Growers Association
# Ranunculita

La ranunculita és un mineral de la classe dels fosfats. Anomenada així per Michel Deliens i Paul Piret l'any 1980 del terme llatí ranunculus –paparra- pel seu color daurat.

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz, la ranunculita pertany a «08.EB: Uranil fosfats i arsenats, amb ràtio UO₂:RO₄ = 1:1» juntament amb els següents minerals: heinrichita, kahlerita, novačekita-I, saleeïta, torbernita, uranocircita, uranospinita, xiangjiangita, zeunerita, metarauchita, rauchita, bassetita, lehnerita, metaautunita, metasaleeïta, metauranocircita, metauranospinita, metaheinrichita, metakahlerita, metakirchheimerita, metanovačekita, metatorbernita, metazeunerita, przhevalskita, metalodevita, abernathyita, chernikovita, metaankoleïta, natrouranospinita, trögerita, uramfita, uramarsita, threadgoldita, chistyakovaïta, arsenuranospatita, uranospatita, vochtenita, coconinoïta, furongita, triangulita, autunita i sabugalita.

## Característiques

La ranunculita és un fosfat de fórmula química HAl(UO₂)(PO₄)(OH)₃·4H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.

## Formació i jaciments

S'ha descrit a la República Democràtica del Congo i a Espanya. S'ha descrit en zones riques en urani en pegmatites amb altres fosfats d'alumini i urani.

## Referències

* ↑ «Ranunculite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Septfontaines Rollingergrund

El Septfontaines Rollingergrund (en luxemburguès: Schlass Siweburen; en francès: Château de Septfontaines), és un castell situat en el barri de Rollingergrund de la ciutat de Luxemburg. Ara és un edifici protegit, que estava associat amb els anys amb els quals va existir la fàbrica de porcellana luxemburguesa Villeroy & Boch fins al seu tancament el 2010.

## Història

Va ser construït el 1783 fins a 1784 per Jean-François i Pierre-Joseph Boch, que havien obert la seva fàbrica de porcellana a prop ln 1767, quan Luxemburg formava part dels Països Baixos austríacs. Els germans havien escollit Rollingergrund per a la seva fàbrica, ja que oferia tot el que es necessitava: argila, aigua i llenya per als forns. Va ser dissenyat perquè les seves famílies poguessin viure allà, el que explica per què la primera planta es divideix en dues seccions separades per als dormitoris, mentre que les habitacions de la planta baixa, incloent el menjador i el saló, podien ser utilitzats per ambdues famílies.
El castell, una vegada va ser ocupat per les tropes franceses va ser venut el 1914. Després Luitwin von Boch ho va adquirir una vegada més el 1970 en nom de Villeroy & Boch, i va encarregar al seu cosí Antoine de Schorlemer per portar a terme el treball integral de renovació que va durar un total de 12 anys.

## El castell d'avui

Les cambres ara atesten l'èxit dels germans Boch, la porcellana forma part de la decoració en de totes les formes i mides de les parets i les finestres. Al menjador penja un retrat de l'emperadriu austríaca Maria Teresa (1717-1780), que va permetre construir la seva fàbrica a Rollingergrund i que els havia alliberat d'impostos durant els primers deu anys. Ara l'edifici està disponible per a conferències[de negocis i recepcions, a més a més d'ésser utilitzat per l'administració, socis i clients de Villeroy & Boch quan són a Luxemburg.

## Referències

* 1 2 Duncan, Roberts «Château de Septfontaines under Conservation Order». City Magazine Luxembourg, 01-02-2011.
* 1 2 «Le château de Septfontaines: Retour aux origines d'une ère» (en francès). Le Quotidien. Arxivat de l'original el 2011-07-26 [Consulta: 4 octubre 2015]. Arxivat 2011-07-26 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Llista de castells de Luxemburg
# Lemniscata de Gerono

En geometria algebraica, la lemniscata de Gerono, és una corba algebraica plana de grau quatre i gènere zero amb la forma d'un símbol $\infty$, o de la xifra vuit. Té equació
    $x^{4}-x^{2}+y^{2}=0.$
Va ser estudiada per Camille-Christophe Gerono.
Com que la corba és del gènere zero, pot ser parametrizada per funcions racionals; una manera de fer-ho és
    $x={\frac {t^{2}-1}{t^{2}+1}},\ y={\frac {2t(t^{2}-1)}{(t^{2}+1)^{2}}}.$
A diferència de la Lemniscata de bernoulli o la lemniscata de Booth, el punt doble a l'origen de la lemniscata de Gerono no és un punt doble ordinari, en tenir una invariant de delta de dos. La corba dual (vegeu fórmula de Plücker), dibuixada a sota, té per això un caràcter una mica diferent. La seva equació és
    $(x^{2}-y^{2})^{3}+8y^{4}+20x^{2}y^{2}-x^{4}-16y^{2}=0.$

## Referències

* J. Dennis Lawrence. A catalog of special plane curves. Dover Publications, 1972, p. 124. ISBN 0-486-60288-5.
# Sundsvall

Sundsvall és una ciutat de Norrland al centre de Suècia, situada a la província de Medelpad i el comtat de Västernorrland. El 2004 tenia 49.150 habitants i es troba a 62° 24′ N, 17° 19′ E. Administrativament, és la seu de la municipalitat de Sundsvall, que inclou els voltants dins un radi d'uns 40 km (tret de Timrå) i tenia 94.339 habitants el juny del 2006.

## Centre històric

El 1888 es cremà gran part de Sundsvall durant l'incendi de Sundsvall. Després d'això, hi hagué llargues discussions sobre com s'hauria de reconstruir la ciutat. Els dirigents estaven tots d'acord que el centre de la ciutat s'havia de moure d'Åkroken cap al mar i que l'Esplanaden havia de ser el carrer principal de la nova ciutat, però en la resta de qüestions prevalia el desacord. La Brandförsäkringsbolaget Sverige (Companyia d'Assegurances d'Incendi de Suècia) tingué la idea de reconstruir la ciutat amb pedra, cosa que protegiria la població d'eventuals incendis. L'incendi de Sundsvall havia estat el més gran de la història de Suècia i havia suposat un cost colossal per les companyies d'assegurances. Aquesta idea fou finalment adoptada, i això donà al centre de la ciutat el nom de Stenstaden. Hi ha tres parcs a Stenstaden; el Hedbergska parken, el Vängåvan parken i el Stadshusparken.

## Història

Va rebre el títol de ciutat l'any 1621. Té un port al golf de Bòtnia, i es troba 395 km al nord d'Estocolm. La ciutat ha estat cremada i reconstruïda quatre vegades. La primera, el 1721, l'exèrcit rus hi calà foc durant la Gran Guerra del Nord. L'última, el 1888, fou el més gran de la història de Suècia. Es creu que l'incendi fou causat per una espurna d'un vaixell de vapor. Després d'aquest incendi, el centre de la ciutat fou reconstruït únicament amb edificis de pedra. Per això, el centre de Sundsvall rep el nom de Stenstaden (la ciutat de pedra).
Segons un historiador, l'industrialisme suec començà a Sundsvall quan el molí de Tunadal comprà una serra a vapor el 1849. A principis del segle xx, Sundsvall era un centre fuster molt important a Suècia, encara més que avui en dia. La primera gran vaga de Suècia fou la "vaga de Sundsvall" el 1879. La tradició industrial fa que la socialdemocràcia i el socialisme estiguin més presents a la regió de Sundsvall que a Suècia en general.
Avui en dia, Sundsvall no es dedica únicament a la indústria paperera i de l'alumini, sinó que també hi ha bancs, companyies asseguradores, empreses de telecomunicacions i alguns centres de processament de dades públiques com ara la seguretat social sueca. El campus principal de la Mittuniversitetet també es troba a la ciutat.

## Galeria

* Sundsvall des de l'aire
* Carrer principal

## Personalitats

* Borg Mesch, fotògraf

## Agermanaments

* Pori, Finlàndia
* Porsgrunn, Noruega
* Sønderborg, Dinamarca
* Volkhov, Rússia
* Konin, Polònia

## Enllaços externs

* Sundsvall - Lloc web de la ciutat
* Article Sundsvall del Nordisk Familjebok (1918) (suec)
* Oficina de turisme de Sundsvall (suec)
# Hidropascoïta

La hidropascoïta és un mineral de la classe dels òxids. Rep el seu nom degut al fet que és una forma més hidratada de la mateixa substància química que forma la pascoïta, el decavanadat de calci.

## Característiques

La hidropascoïta és un òxid de fórmula química Ca₃(V$_{10}$O$_{28}$)·24H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2016. Cristal·litza en el sistema triclínic. És similar a la kokinosita (Na₂Ca₂(V$_{10}$O$_{28}$)·24H₂O) i a la nashita (Na₃Ca₂[(V$_9$$^{5+}$V$^{4+}$)O$_{28}$]·24H₂O) pel fet de ser un decavanadat tetracosahidrat.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Packrat, a Gateway (Colorado, Estats Units). Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Hydropascoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 octubre 2016].
# Bagnone

Bagnone és un comune (municipi) de la província de Massa i Carrara, a la regió italiana de la Toscana, situat a uns 120 quilòmetres al nord-oest de Florència i a uns 35 quilòmetres al nord-oest de Massa, a la Lunigiana. El seu nombre d'habitants ha anat disminuint progressivament des dels més de 7.000 que tenia durant la dècada del 1920. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 1.814 habitants.

## Llocs d'interès

* Església de San Niccolò (reconstruïda el segle XVIII; inclou una Madonna del Pianto del segle XV).
* Església de San Leonardo (1785).
* Oratori de San Terenzio (amb pintures del segle xvii).

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 24 febrer 2020].
# Bagnoregio

Bagnoregio és un comune (municipi) de la província de Viterbo a la regió italiana del Laci, situat a uns 90 km al nord-oest de Roma i a uns 28 quilometres (17 mi) al nord de Viterbo.

## Història

L'actual ciutat principal era antigament un suburbi de la ciutat dalt d'un turó dins del mateix municipi coneguda ara com Civita di Bagnoregio. En l'antiguitat s'anomenava Novempagi i Balneum Regium, d'on va sortir el nom medieval de Bagnoregio.
Durant les invasions bàrbares d'Itàlia, entre els segles VI i IX, la ciutat va ser presa diverses vegades pels ostrogots i els llombards. Es diu que Carlemany la va incloure al Patrimonium Petri, i l'emperador Lluís I el va afegir als Estats Pontificis l'any 822.
La menció en una carta del papa Gregori Magne d'un Joan recentment elegit com a bisbe de Bagnoregio és la primera menció existent d'un bisbe de la seu de Bagnoregio, però sens dubte no va ser el primer bisbe. La diòcesi va anar creixent al llarg dels segles, incorporant l'any 1015 la que havia estat la diòcesi de Bomarzo. Després d'un terratrèmol el 1695, la catedral que havia estat a Civita di Bagnoregio va ser substituïda per una a la mateixa Bagnoregio. El 1986, la diòcesi va ser incorporada a la de Viterbo, pel bisbe de la qual ja era administrada des de la mort de l'últim bisbe diocesà de Bagnoregio el 1971. Ja no és un bisbat residencial, Bagnoregio està avui catalogat per l'Església catòlica com a seu titular.

## Personatges famosos

És famós per ser el lloc de naixement (més concretament Civita di Bagnoregio) del filòsof Sant Bonaventura a principis del segle xiii. L'escriptor Bonaventura Tecchi també és de Bagnoregio.

## Referències

* ↑ Francesco Lanzoni, Le diocesi d'Italia dalle origini al principio del secolo VII (an. 604), vol.
* ↑ Giuseppe Cappelletti, Le Chiese d'Italia della loro origine sino ai nostri giorni, vol.
* ↑ Pius Bonifacius Gams, Series episcoporum Ecclesiae Catholicae, Leipzig 1931, pp. 685-686
* ↑ Konrad Eubel, Hierarchia Catholica Medii Aevi, vol. 1 Arxivat 2019-07-09 a Wayback Machine., pp. 278-279; vol. 2 Arxivat 2018-10-04 a Wayback Machine., p. 166
* ↑ Annuario Pontificio 2013 (Libreria Editrice Vaticana 2013 ISBN 978-88-209-9070-1), p. 845

## Bibliografia

* Aquest article incorpora fragments d'una publicació que està en domini públic: Benigni, Umberto. «Diocese of Bagnorea». A: Charles Herbermann. Catholic Encyclopedia. 2. Nova York: Robert Appleton, 1907.

## Enllaços externs

* GigaCatholic Arxivat 2014-02-04 a Wayback Machine.
* The Fraternity of the Most Holy Virgin Mary in Bagnoregio
# Axpe

«Axpe» té aquests significats:
# Hamdullah Hamdi

Hamdullah Hamdi (Göynük, 1449-1503) fou un poeta turc. Escrigué diversos tractats principalment religiosos, i un diwan de poesia. Altres obres foren una biografia mística, una llegenda àrab, una al·legoria, una biografia i un poema a Mahoma, i un llibre sobre fisionomia. La seva poesia fou molt popular al seu temps.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, Vol. III, pags. 133-134
# Guillem I d'Escòcia

Guillem I d'Escòcia, dit el Lleó (gaèlic escocès: Uilliam Garbh, 1143 - 4 de desembre de 1214), fou rei d'Escòcia, successor del seu germà Malcolm IV.
Fou fet presoner pels anglesos el 1174 després de la batalla d'Alnwick, cosa que aprofitaren els pictes de Galloway per rebel·lar-se fins al 1185. Per aquest motiu els anglesos l'obligaren a signar el tractat de Falaise, pel qual reconeixia la dependència d'Escòcia i cedia a Anglaterra Edimburg, Roxburg i Berwick. Tanmateix, el 1175 el nou rei anglès Ricard I considerà nul el tractat de Falaise i alliberà Escòcia de qualsevol vincle feudal. Endemés, el 1188 el papa Climent III hi organitzà nou bisbats, i el 1192 se sotmeté a la Santa Seu. El 1197 se li rebel·là Arald d'Orkney i Caithness, i amb aquesta excusa prengué Sutherland i Caithness als vikings. El 1187 vencé a un altre pretendent, Donald McWilliams de Moray, però el 1209, finalment, tornà a ser un altre cop vassall del rei anglès Joan sense Terra.
Guillem I va morir a Stirling el 1214.

## Referències

* ↑ «4th December 1214 The death of King William (the Lion) in Stirling Castle» (en anglès). Stirling Local History Society. [Consulta: 9 desembre 2020].
# Habitatge al carrer Dr. Ferran, 7 (Tortosa)

L'Habitatge al carrer Dr. Ferran, 7 és una obra del municipi de Tortosa (Baix Ebre) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa entre mitgeres de planta baixa i quatre pisos. La façana té la planta baixa de pedra (carreus) i la resta és tot maó arrebossat i pintat, sense cap decoració. Cada pis és separat de l'altre per una fina imposta a l'alçada del balcó. A la planta s'obren: una porta central, amb arc de mig punt adovellat, accés als apartaments superiors, i dues de laterals amb arc escarser de la mateixa alçada.
Als pisos hi corresponen tres balcons iguals per nivell, amb base de pedra i sostinguts per mènsules amb una palmeta treballada a la cara frontal i una voluta encisa en els laterals. Tot motius molt senzills. El ràfec amaga l'estructura de la teulada, és fet d'obra, amb senzilles motllures sostingudes per petits permòdols de tipus decoratiu.
L'entrada general als pisos és un cos rectangular amb l'escala a una banda, a la qual s'accedeix per una arcada de mig punt rebaixada, sobre pilastres de perfil arrodonit, i amb una petita motllura de guix com a capitell. L'espai on s'insereix l'escala, a la catalana, és quadrat, i té un ull central que correspon al sostre superior a una claraboia que permet donar claror a tot. Correspon a un habitatge per pis. Els sostres mantenen l'estructura de bigues de fusta unides per revoltons.

## Referències

* 1 2 3 «Habitatge al carrer Dr. Ferran, 7». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 desembre 2015].
# Hitaikakushi

Hitaikakushi (en kanji: 額 隠 i en hiragana: ひ た い か く し) és un una peça de roba triangular que en el folklore japonès solen cofar uns éssers mitològics coneguts com a yūrei.

## Etimologia

La paraula japonesa prové de la unió de dos kanjis:
* El primer és 額 (en hiragana: ひ た い, en romaji: hi · ta · i = hitai), un kyōiku kanji de cinquè grau format per 18 traçats amb diversos significats, un d'ells és "front".
* El segon és 隠 (en hiragana: か く し, en romaji: ka · ku · shi = kakushi), un jōyō kanji de 14 traçats que significa "encobrir" / "amagar" / "ocultar".
Durant la història del Japó, s'ha arribat a conèixer aquesta peça amb d'altres noms depenent de la regió, destacant tenkan ("corona del cel"), mentre que per a fins descriptius, se sol fer servir les paraules bōshi (barret), nuno (tela), zukin (mocador) o simplement: "sankaku no shiroi bōse" ("barret blanc triangular").

## Descripció

Es tracta d'una fina tela de color blanc tallada o doblegada de tal manera que es forma un equilàter per després col·locar-se a la part superior del front, sempre amb un dels seus vèrtexs apuntant cap al cel. Des dels dos vèrtexs restants, surten dos fils que donen la volta al cap per acabar lligant-se a la part posterior, garantint així la seva correcte subjecció.

## Història

En el folklore i mitologia japonesa, un dels elements més presents és la mort. Hi ha moltes representacions i personatges relacionats amb aquest món i, un d'aquests són les yūrei, uns esperits o fantasmes tradicionalment representants com a éssers femenins amb un caràcter sovint venjatiu, que han tornat al món dels vius després d'una dramàtica mort i, per algun motiu, el seu esperit no pot descansar en pau. En la cultura japonesa, en totes les expressions artístiques, des de pintures fins a obres de kabuki, està plena de referències a aquests éssers martiritzats. Al principi, se'ls va començar a representar sense hitaikakushi, podent observar moltes obres d'art antigues sense aquesta peça. Les primeres constàncies que es troben de la introducció d'aquesta peça, data del Període Heian.
El motiu de la creació i col·locació d'aquest mocador místic al front de les yūrei és incert i es va perdre en el temps, si bé les tres principals corrents d'estudi sobre aquests éssers mitològics indiquen com una de les causes seria mostrar que la persona, un cop morta, ha ascendit a un estatus superior. Un altre corrent diu que serveix per protegir dels dimonis perquè no entrin pel cap i així, fer-se amb el seu cos mort que, sense la seva ànima, resta buit per dins, mentre que l'última de les principals teories indiquen que aquesta peça evita que l'esperit pugui fer la transició de viu a mort, obligant-lo a vagar entre els dos mons.

## Vegeu també

* Folklore japonès
* Mitologia japonesa

## Referències

* 1 2 James W. Heisig, Marc Bernabé, Veronica Calafell. Kanji para recordar (en castellà). Herder, 2003. ISBN 84-254-2309-0.
* 1 2 3 4 Daisson, Zack. Yurei: The Japanese Ghost (en anglès). Chin Music Press Inc., 2015. ISBN 978-0988769342.
# Hitchcock (Dakota del Sud)

Hitchcock és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 108 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hitchcock tenia 108 habitants, 52 habitatges, i 31 famílies. La densitat de població era de 154,4 habitants per km².
Dels 52 habitatges en un 17,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,8% hi vivien parelles casades, en un 3,8% dones solteres, i en un 38,5% no eren unitats familiars. En el 34,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,08 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,69.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,5% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 19,4% entre 25 i 44, un 33,3% de 45 a 60 i un 21,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 47 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 109,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.000 $ i la renda mediana per família de 44.167 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.667 $ mentre que les dones 13.750 $. La renda per capita de la població era de 17.640 $. Entorn del 9,4% de les famílies i el 12,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hitchcock». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hitchcock». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Hitchcockella baronii

Hitchcockella baronii és una espècie de bambú de la subfamília de les bambusòidies i la família de les poàcies, l'única del gènere Hitchcockella.
# Azara

Azara és un municipi aragonès situat a la província d'Osca i enquadrat a la comarca del Somontano de Barbastre.
La temperatura mitjana anual és de 12,9° i la precipitació anual, 580 mm.

## Referències

* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Azara». Arxivat de l'original el 2016-09-20. [Consulta: 17 setembre 2016].
# Barranc dels Escarruixos

El barranc dels Escarruixos és un barranc de l'antic terme de Toralla i Serradell, pertanyent actualment al de Conca de Dalt.
Es forma a 1.123 m. alt., a ponent de la Roca Espatllada, des d'on davalla cap al sud-est, per tal d'anar a trobar el barranc de Rivert, al sud-sud-est del poble de Rivert. Dona nom a la partida dels Escarruixos, que s'allargassa al nord, esquerra, del barranc. No rep gaires afluències, però sí que en té una d'important a la capçalera: la llau dels Graus.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya