OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Granada (Nicaragua)

Granada és, amb 110.326 habitants el 2003, la quarta ciutat més poblada de Nicaragua i la capital del department homònim. Se situa a la riba nord-occidental del llac Cocibolca, prop del volcà Mombacho, al sud de la ciutat.
Fou fundada el 8 de desembre de 1524 per Francisco Hernández de Córdoba, que la va batejar en memòria de la ciutat andalusa de Granada. És la ciutat més antiga de les fundades pels europeus en terres continentals d'Amèrica que encara existeix en el seu emplaçament original (Veracruz, a Mèxic, fou fundada abans, el 1519, però fou reconstruïda en un indret diferent de l'originari arran d'un desastre natural).
Granada històricament ha estat una de les ciutats més importants de Nicaragua, tant en el camp econòmic com en el polític. Tradicionalment florent en el comerç de la fusta, l'or i l'argent i els productes agrícoles (cafè, cacau, bananes), avui dia és la principal destinació turística nicaragüenca.
La ciutat té un ric patrimoni colonial, que es reflecteix en la seva arquitectura i planificació urbanística. És anomenada la Gran Sultana del Gran Lago.
Està agermanada amb Badajoz (Extremadura), Frankfurt (Alemanya), Santa Ana de Coro (Veneçuela) i Terrassa (Catalunya).
Viccionari
# Granace

Granace (en cors Granaccia) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament de Còrsega del Sud. L'any 1999 tenia 61 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 64 | 93 | 72 | 107 | 82 | 61 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001-2008 | Désiré Léandri | | |
| 2008- | Jean-Yves Léandri | | |
# Germans de la Instrucció Cristiana de Sant Gabriel

Els Germans de la Instrucció Cristiana de Sant Gabriel, en llatí Institutum Fratrum instructionis Christianae a S. Gabriele, són un institut una congregació laica de dret pontifici de religiosos masculins, coneguts com a gabrielistes, posposen al seu nom les sigles S.G.

## Història

La congregació s'origina en l'escola de caritat fundada per Louis-Marie Grignion de Montfort cap al juny de 1715 a Saint-Laurent-sur-Sèvre, dirigida per professors laics o "germans" de la Companyia de Maria Montfortana i anomenats Germans de l'Esperit Sant. De fet, formaven part de la mateixa Companyia de Maria i depenien del seu superior.
Gabriel Deshayes (1767-1841) fou elegit superior general de la Companyia de Maria en 1821 i volgué revifar la comunitat d'ensenyants, que en la branca masculina estava a punt de desaparèixer. En 1815, Deshayes havia instituït a Auray una fraternitat similar, que fou confiada a Jean-Marie de La Mennais i acabà formant els Germans de la Instrucció Cristiana de Ploërmel. L'actuació del superior va fer que la comunitat masculina tornés a créixer i es decidí de formar-ne dues branques separades, una dedicada a la pastoral i el sacerdoci, i l'altra a l'ensenyament.
El 15 d'octubre de 1853 els Germans de l'Esperit Sant van tenir una casa autònoma i es constituïren en congregació independent, amb constitucions pròpies. En honor de Deshayes, el nou institut es dedicà a l'Arcàngel Gabriel i prengué el nom d’Institut dels Germans de la Instrucció Cristiana de Sant Gabriel.
Fou reconegut pel govern de Napoleó III el 3 de març de 1853, obtenint el permís per ensenyar a tot França, i per la Santa Seu el 19 de febrer de 1910.

## Activitat i difusió

Els gabrielistes es dediquen a l'educació i ensenyament dels joves, i a l'apostolat missioner. Tenen escoles per a cecs i sordmuts.
Són presenta a Europa (Bèlgica, França, Polònia, Itàlia, Regne Unit, Espanya), Amèrica (Brasil, Canadà, Colòmbia, Haití, Perú), Àfrica (Camerun, República Centreafricana, República del Congo, República Democràtica del Congo, Gabon, Guinea, Madagascar, Maurici, Ruanda, Senegal, Tanzània), Àsia (Filipines, Índia, Malàisia, Singapur, Tailàndia) i Oceania (Fidji, Papua-Nova Guinea, Tonga); la seu general és a Roma.
En acabar 2005, la congregació tenia 259 cases i 1.261 religiosos, 26 dels quals són sacerdots.

## Bibliografia

* Annuario Pontificio per l'anno 2007, Vaticano: Libreria Editrice Vaticana, 2007. ISBN 978-88-209-7908-9

### Enllaços externs

* Lloc web de la congregació
# U Ribombu

U Ribombu és una revista corsa editada en francès i cors, fundada el 1974 a Niça per estudiants corsos del sindicat Cunsulta di i Studienti Corsi (CSC). Des d'aleshores U Ribombu ha esdevingut l'òrgan de premsa del moviment nacionalista cors que defensa el concepte de Lluita d'Alliberament Nacional. Posteriorment ha estat setmanari del grup A Cuncolta Naziunalista, i actualment és un mensual del seu grup hereu, Corsica Nazione Indipendente. És d'obediència independentista i tracta de l'actualitat a Còrsega i arreu del món.

## Enllaços externs

* Web oficial d'U Ribombu
# Unió Democràtica d'Eslovàquia

La Unió Democràtica d'Eslovàquia (en eslovac Demokratická únia Slovenska, DEÚS) va ser un partit polític de centredreta d'Eslovàquia. Fundat el 23 d'abril de 1994 per Jozef Moravčík, que seria poc després Primer Ministre. A les eleccions legislatives del mateix any el partit obtindria un 8.6% dels vots i 15 escons.
Un any més tard, el 25 de març de 1995, el partit es fusionaria en la nova Unió Democràtica, la qual participaria en la Coalició Democràtica Eslovaca al 1998, fusionant-se al seu torn l'any 2000 en el nou partit Unió Democràtica i Cristiana Eslovaca – Partit Democràtic.

## Resultats electorals

| Any | Vots | % | Escons | +/- |
| 1994 | 246,444 | 8.57 | 15 / 150 | Nou |

## Referències

* ↑ Elections in Europe: a data handbook. 1. Ed. Baden-Baden, Germany: Nomos, 2010. ISBN 978-3-8329-5609-7.
* ↑ The road to the European Union. Manchester, UK ; New York, NY, USA: Manchester University Press ; Distributed exclusively in the USA by Palgrave, 2003. ISBN 978-0-7190-6596-5.
# Gilberto de Anda Serrano

Gilberto de Anda Serrano (Ciutat de Mèxic, 17 de febrer de 1955), és un actor, escriptor, director i productor de cinema i televisió mexicà. Es va llicenciar en comunicació a la UNAM i la seva primera actuació fou el 1964 a El pozo, amb nou anys.
Ha actuat en més de 100 pel·lícules mexicanes des de 1963 i l'aparició de les quals en el mitjà televisiu va ocórrer per primera vegada en la telenovel·la Mi destino eres tú, seguida d' El manantial (2001). Quatre anys després, es va integrar al repartiment de Alborada (2005), sota la mà de la productora executiva Carla Estrada. En 2006 va gravar la telenovel·la Duelo de pasiones, producció de Juan Osorio. El 2007, va fer un petit paper en uns quants capítols a La fea más bella (2007). El 2008, va interpretar al malvat Ricardo Uribe a Fuego en la sangre (2008), una nova versió de Pasión de gavilanes. El 2009 es va unir al repartiment de Mi pecado. Després d'actuar a diversos programes el 2013 va tornar a televisió per interpretar al malvat Nereo a La tempestad (telenovel·la), i el 2015 al cínic Claudio Uckerman a la telenovel·la Amor de Barrio.

## Televisió

* Por amar sin ley (2018) ... Felipe
* Coleccionista (2017) ... Mauricio Magdaleno
* Hoy voy a cambiar (2017) ... Rogélio Ansalda
* La candidata (2016-2017) ... Almirón
* Yago (2016) ... José Avilés
* Amor de barrio (2015) ... Claudio Uckerman
* La tempestad (2013) ... Nereo
* Mi pecado (2009) ... Fidel Cruz
* Fuego en la sangre (2008) ... Ricardo Uribe
* La fea más bella (2007) ... Lic. Roca
* Destilando Amor (2007) ... Meliton
* Duelo de pasiones (2006) ... Hugo Ríos # 2
* Alborada (2005-2006) ... Amílcares Gasca
* Amor real (2003) ... Notario Zuluaga
* El Manantial (2001-2002) ... Joel Morales
* Mi destino eres tu (2000)... Advocat assassí

## Referències

* ↑ Gilberto de Anda a escritores.cinemexicano.unam.mx
* ↑ Sus villanías le dan éxito, El Siglo del Torreón, 19 d'octubre de 2008
* ↑ Gilberto de Anda prepara la serie televisiva 'Tierra de nadie', El Siglo de Durango, 18 de maig de 2016
# URL Snooper

URL Snooper és un analitzador de paquets que rastreja el tràfic de la xarxa i identifica URL ocults, especialment URL de contingut multimèdia. El seu ús sol ser amb finalitats lúdiques, il·legals o docents. Per a un correcte funcionament del programa cal utilitzar la biblioteca WinPcap. Aquesta biblioteca, desenvolupada per Loris Degioanni, també és necessària per a la utilització d'altres sniffers com pot ser Windump. Mitjançant Project URL Snooper es poden establir restriccions de cerca, ocultant URLs que es vulguin descartar, eliminant les duplicitats, o aquelles la referència de les quals no sigui vàlida.
En el resultat de la cerca es pot observar una llista detallada de tots els paquets rebuts, així com el protocol utilitzat. Sovint és bastant difícil accedir a enllaços d'àudio i vídeo que s'oculten al darrere de scripts i javascripts. URL Snooper proporciona una solució a aquest problema, rastrejant el tràfic a la xarxa i identificant entre els paquets rebuts les possibles urls ocultes que pot contenir una determinada pàgina.
També es poden conèixer el diferent tipus d'aplicacions utilitzades a la pàgina a rastrejar.
# Grandecourt

Grandecourt és un municipi francès situat al departament de l'Alt Saona i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 34 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Grandecourt era de 34 persones. Hi havia 12 famílies, de les quals 8 eren parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 24 habitatges, 13 eren l'habitatge principal de la família, 5 eren segones residències i 6 estaven desocupats. 23 eren cases i 1 era un apartament. Dels 13 habitatges principals, 12 estaven ocupats pels seus propietaris i 1 estava llogat i ocupat pels llogaters; 3 tenien quatre cambres i 10 en tenien cinc o més. 9 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 4 habitatges hi havia un automòbil i a 8 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Grandecourt el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 24 persones, 18 eren actives i 6 eren inactives. De les 18 persones actives 16 estaven ocupades (9 homes i 7 dones) i 2 estaven aturades (2 homes). De les 6 persones inactives 3 estaven jubilades i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 1 d'una entitat de l'administració pública.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Grandecourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Grandecourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Grups d'Acció i Reflexió Socialista

Grups d'Acció i Reflexió Socialista (GARS) fou un grup creat el 1973 per Vicent Ventura i Beltran i Joan Josep Pérez Benlloch, antics membres del Partit Socialista Valencià, i Màrius Garcia Bonafé, antic militant del PCE però vinculat al PSV. Pretenia ser el successor i ocupar el buit del PSV i es va moure ideològicament dins el nacionalisme valencià. S'integraren en la Taula Democràtica del País Valencià. El 1974 aconseguiren aplegar un centenar de militants, i a final d'any es constituïren en partit polític, adoptant el nom de Partit Socialista del País Valencià.

## Referències

* ↑ «A València, naixement dels Grups d'Acció i Reflexió Socialista». Cronologia dels Països Catalans i del món. Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 31 octubre 2018].
* ↑ Sanz Díaz, Benito «El Socialismo Valenciano. 1939-1978. Historia del PSPV-PSOE. El socialismo en vísperas de las elecciones generales de 1977. La ruptura del PSPV.» (en castellà). Dos y dos, 2014.
# Ubara-Tutu

Ubara-Tutu o Ubartutu de Xuruppak va ser el darrer rei de Sumer del període proto-dinàstic I, els reis d'Èridu, que van governar abans del diluvi, segons diu la Llista de reis sumeris.
Es deia que va ser rei durant 18.600 anys. Si de veritat ho va ser hauria governat cap a l'any 3000 aC. La llista diu que era fill d'En-Men-Dur-Ana, a qui es compara amb el patriarca bíblic Henoc, ja que va pujar al cel sense morir. Després d'aquest rei, que va veure destruir el seu regne per una gran inundació produïda per un diluvi, es va establir la primera dinastia de Kish, o proto-dinàstic II.
Ubara-Tutu és mencionat breument a la tauleta IX de l'Epopeia de Guilgameix, on es diu que era el pare d'Uta-Napixtim, que va construir una nau per salvar-se del diluvi que havia de venir.

## Referències

* ↑ Chavalas, Mark W. (ed.). The Ancient Near East: historical sources in translation. Carlton: Blackwell, 2008, p. 82. ISBN 9780631235811.
* ↑ George, A. R. The epic of Gilgamesh : the Babylonian epic poem and other texts in Akkadian and Sumerian. Londres: Penguin Books, 2000, p. 189. ISBN 9780140447217.
# Giovanni Pagni

Giovanni Pagni (1634-1676) va ser un metge i arqueòleg pisà. Protegit i amic de l'arquiatre Francesco Redi, el 1667 fou enviat per Ferran II de Mèdici a la Regència de Tunis per tal de guarir Muhammad el Hafsi, germà del Bei Murad II, d'una malaltia. El germà de Ferran II, el cardenal Leopold de Mèdici va aprofitar per demanar-li que portés cap a Florència inscripcions llatines del nord d'Àfrica. De tornada, va portar unes 30 inscripcions antigues per a la col·lecció del cardenal, que van acabar a la Galeria degli Uffizi. D'aquesta manera es va convertir en un dels primers exploradors europeus de la Regència, tot i que darrera Thomas d'Arcos. El seu nebot, Giovanni Antonio Corazza, també metge i interessat en les antiguitats, va partir dècades més tard cap a aquesta mateixa regència per raons similars.
Després de la seva estada a la Regència de Tunis, Pagni continuà la seva tasca com a professor de medicina i exercí de metge de l'Orde de Sant Esteve Papa i Màrtir.

## Referències

* ↑ Wilmanns, Gustav; Academiae litterarum regiae Borussicae. Corpus Inscriptionum Latinarum 8, 2 ; Gustavus Wilmanns. 8, 2 ; Gustavus Wilmanns. (en llatí). Berolini: G. Reimer, 1968, p. XXIV.
* 1 2 3 Gunella, A.; Guia, A. M. «Agli albori della ricerca antiquaria in Tunisia. Giovanni Pagni (1634 - 1676), archeologo e medico pisano nel granducato mediceo» (en italià). L'Africa Romana 13, 2000, pàg. 409-438.
* ↑ Paolucci, Fabrizio; Musée national du Bardo (Tunisia); Galleria degli Uffizi. Antichità d'Africa agli Uffizi: Giovanni Pagni medico e archeologo pisano nella Tunisia del XVII secolo (en italià). Firenze: Regione Toscana, 2018.
# Giovanni Paolo Lomazzo

Giovanni Paolo Lomazzo (Milà, 26 d'abril de 1538 - Milà 27 de gener de 1600), va ser un pintor i historiador de l'art que va viure i va treballar durant el manierisme tardà.

## Biografia

Nascut en una família originària de Lomazzo emigrada a Milà, va rebre la seva primera formació artística amb Giovanni Battista della Cerve. Els seus treballs es van veure influenciats pels de Rafael i Miquel Àngel, i la coneixem a través de les seves pròpies descripcions. Lomazzo no tenia una tècnica extraordinària. Els seus treballs es poden enmmarcar dins de l'estil tardomanierista. Es va quedar cec el 1571, cosa que va frenar la seva carrera com a pintor. Des d'aquest moment es va començar a dedicar a teoritzar sobre l'art i estudiar la història de l'art.
Va escriure diversos tractats, on s'inclouen preceptes simbolistes, com el Trattato dell'arte della pintura, Scultura ed architettura, de 1584, una obra de gran importància en l'estètica manierista, i Idea del Tempio della pintura, de 1591. Una de les seves contribucions més destacades és l'extracció i sistematització de conceptes abstractes en l'art, allunyant-se de la mera biografia o enumeració de tècniques practicada per altres historiadors anteriors, com Giorgio Vasari.
Fou professor de pintors com Giovanni Antonio Figino i Girolamo Ciocco.

## Obres rellevants
### Pintures

* Autoretrat (c.1555-65, Kunsthistorisches Museum de Viena)
* Al·legoria de la festa de la Quaresma(1567, Sant Agustí, Piacenza)
* Oració a l'Hort(San Carlo al Corso, Milà)
* Noli me tangere(Pinacoteca Civica, Vicenza)
* Verge amb el Nen, sants i àngels(San Marco, Milà)
* Caiguda de Simó Mag(Capella Foppa, San Marco, Milà)
* Angeles a glòria(Capella Foppa, San Marco, Milà)
* Autoretrat com Abat de l'Acadèmia de la Val di Blenio(1568, Pinacoteca di Brera, Milà)
* Pietat, convent dels caputxins de Milà

#### Tractats

* Trattato dell'arte della pittura, scoltura et architettura(1584)
* Idea del Tempio della pittura(1590)

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.41. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 3 desembre 2014].
* ↑ «Giovanni Paolo Lomazzo». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* The Grove Dictionary of Art, MacMillan Publishers (2000)

## Enllaços externs

* Giovanni Paolo Lomazzo a Artcyclopedia
# Giovanni Orazio Cartagenova

Giovanni Orazio Cartagenova (Gènova, 1800 - Vicenza, 26 de setembre de 1841) fou un baríton i baix italià.
Vocalment era baix, però va ser també intèrpret de molts papers de baríton. També és recordat per les seves habilitats interpretatives.
S'ignora la seva formació musical. El seu debut va ser a La Scala de Milà el 7 de març de 1823 en el paper d'Elmiro a Otello de Gioacchino Rossini. Va entrar en contacte amb els principals compositors italians, incloent Saverio Mercadante, del qual fou amic i el va contractar el 1824 per a una gira per Espanya, Portugal i Itàlia, Gaetano Donizetti, Vincenzo Bellini i Rossini.
Des del 1833 el seu nom està vinculat a La Scala, però va continuar actuant en altres teatres italians i estrangers, entre els quals es recorda una important gira per Londres el 1836, on va actuar a La straniera al King's Theatre.
En la seva carrera va participar en l'estrena d'Adina el 1826, de La testa di bronzo el 1827, de Gabriella di Vergy el 1828, d'I normanni a Parigi el 1832, de Beatrice di Tenda el 1833, de La gioventù di Enrico V el 1834, d'Emma d'Antiochia el 1834, d'Il giuramento el 1837.

## Enllaços externs

* Biografia a treccani.it
# VPN

VPN és un acrònim i té els següents significats:
* Xarxa privada virtual (en anglès, Virtual Private Network). És una tecnologia que permet estendre la xarxa local sobre una xarxa pública.
* Valor present net. És un procediment financer que permet calcular el valor actual/present d'un determinat nombre de fluxos de caixa futurs.
* Valor predictiu negatiu. És una prova estadística de diagnòstic.
# Unione Sportiva Tempio 1946

La Unione Sportiva Tempio 1946 és un club de futbol italià de la ciutat de Tempio Pausania.
Evolució del nom:
* 1946: Società Educazione Fisica Gallura Tempio
* 1957-58: Società Educazione Fisica Tempio
* 1961-62: Società Educazione Fisica Tempio Pausania
* 1962-63: Unione Sportiva Tempio
* 2008: A.S.D. S.E.F. Tempio Pausania
* 2017: Unione Sportiva Tempio 1946

## Palmarès

* Serie D
** 2006–07
* Eccellenza Sardinia
** 2005–06
* Prima Categoria Sardinia
** 2008–09 (Girone D)

## Referències

* ↑ «Serie-D.com». Arxivat de l'original el 2007-09-30. [Consulta: 22 abril 2018].
* ↑ «COMUNICATO UFF. N°7 S.S.2007/08» (DOC) (en italian). FIGC Sardinia, 30-08-2007. Arxivat de l'original el 5 d’octubre 2007. [Consulta: 30 setembre 2007].
* ↑ «Tempio, obiettivo rinascita». sardegnasport.com, 28-08-2017. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Unione Sportiva Milanese

L'Unione Sportiva Milanese fou un club de futbol de la ciutat de Milà (Itàlia).

## Història

El club nasqué el 16 de gener de 1902 al Cafè Verdi de Porta Nuova per un grup d'amics encapçalats per Marley, Buni i Ferrario, els quals decidiren crear una societat esportiva que anomenaren Unione Sportiva Milanese. L'any 1904 decidiren crear una secció de futbol, s'afiliaren a la F.I.F. i adquiriren el primer camp al carrer Via Comasina 6 (actual Via Menabrea). L'uniforme adoptat era a quadres blancs i negres amb pantalons negres i mitjons blancs.
L'any 1905 incorporà molts jugadors de la difunta societat Mediolanum i participà en el seu primer campionat italià. El 1909 adquirí un nou camp a San Siro i 20 de novembre de 1910 inaugurà un altre a Via Stelvio.
La temporada 1922, el club acabà desè del seu grup i baixà a la segona divisió. Aquest mateix any va perdre el camp de Via Stelvio i es traslladà al Velòdrom Sempione, on jugà fins al 1924. Aquest any agafà un nou camp a la zona de Dergano, on romangué fins al 1928.
El 1928, les autoritats feixistes ordenaren la fusió del club amb el FC Internazionale, naixent la SS Ambrosiana. La nova entitat adoptà un uniforme blanc amb una creu vermella al pit, l'escut de la ciutat de Milà. Quan acabà el règim feixista, l'any 1945, la fusió es va desfer i la US Milanese tornà a la vida, desapareixent definitivament l'any següent.

## Futbolistes destacats

Futbolistes del club internacionals amb la selecció italiana:
* Mario De Simoni (7 partits)
* Arturo Boiocchi (6 partits, 1 gol)
* Franco Varisco (2 partits)

## Referències

* ↑ Storia della U.S. Milanese su la Lettura Sportiva di Milano n. 39 del 25 d'octubre 1910, pag. 782 e 783.
# Unione Sportiva Pro Vercelli Calcio

La Unione Sportiva Pro Vercelli Calcio és un equip italià de futbol de la ciutat de Vercelli.

## Història

El Pro Vercelli va ser un dels equips més triomfants a les primeres dècades del segle xx. Va ser fundat el 1892 amb el nom de Società Ginnastica Pro Vercelli. La secció de futbol es creà el 1903. Entre 1908 i 1922 es proclamà campió italià en set ocasions.

## Palmarès

* Lliga italiana de futbol: 1908, 1909, 1910-11, 1911-12, 1912-13, 1920-21, 1921-22

## Jugadors destacats

* Pietro Ferraris
* Silvio Piola
* Virginio Rosetta
* Giuseppe Cavanna
* Teobaldo Depetrini

## Enllaços externs

* (italià) Web oficial Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.
* (anglès) (italià) Web amb articles i estadístiques
* (italià) Web de fotografies del club Arxivat 2007-05-16 a Wayback Machine.