OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jorge Larena

Jorge Larena és un escriptor barceloní en llengua castellana.
Va néixer al febrer del 1959, a un pis al carrer Estadella, al barri de Bon Pastor. Com molts dels seus veïns va anar a l'escola parroquial a la qual qualifica de “força liberal” per l'època. Com molta gent de la seva edat, en arribar a la joventut va entrar a les palpentes a la Jove Guàrdia Roja, organització juvenil del Partit del Treball d'Espanya.
Es un escriptor per vocació, és un enamorat de les paraules i també un apassionat del futbol. Es defineix com una persona extrovertida i tímida al mateix temps i com un home sovint absort en les seves pròpies històries. La seva primera novel·la, "Las tablas de Agharta" (Sotabur, 2002), va ser elogiada per la crítica i va tenir molt bona acollida entre el públic. Ambientada a Barcelona, la trama gira entorn de l'esoterisme i l'ocultisme nazi.
La segona novel·la que va publicar, va quedar finalista en el Premi Planeta de l'any 2000: la crua realitat d'una malalta d'Alzheimer i una prosa xocant van captivar als membres de jurat. "Versos anormales" (Mandala & LápizCero, 2010) és un poemari de versos senzills, gens artificiosos i lírica clara i directa. La seva última novel·la, "I ens van donar per morts" (La Graderia, 2013), és el primer volum d'una trilogia sobre el Reial Club Deportiu Espanyol.
Actualment viu al barri de Bon Pastor, al districte de Sant Andreu de Barcelona.

## Obres

| Obra | Any de publicació | Editorial |
| Versos anormales | 2010 | mandala&làpizcero |
| Las Tablas de Agharta | 2001 | Editorial Sotabur |
| Sombras de Otoño | 2007 | mandala&làpizcero |

## Referències

* 1 2 3 martí checa i artasu carme travé i ferrer. Personatges d'un barri. El Bon Pastor. (en català castellà), 19/12/2019, p. 57.
# Vol-au-vent

El vol-au-vent és un pastís de pasta fullada, de grandària i forma diverses (rodona, oval o quadrada), que hom farceix amb preparacions salades o dolces. A l'origen, el vol-au-vent designava formalment la crostada de pasta de full però el significat ha derivat per a incloure la guarnimenta. Destinat a diverses persones, té un diàmetre generalment de 15 a 20 cm, però actualment es confon amb la bouchée individual de talla inferior (una desena de centímetres, la més coneguda és la bouchée à la reine) i la mini-bouchée de 4/5 dita antany « bouché mignonne ».
Malgrat el seu origen francès, és un plat molt típic de Bèlgica.

## Origen

El vol-au-vent és atribuït a Marie-Antoine Carême (1784-1833), pastisser i cuiner francès, autor d'obres sobre la cuina, encara que l'expressió gâteau vole-au-vent ja es va observar l'any 1750, és a dir abans del seu naixement. De fet, va sistematitzar l'ús d'una pasta fullada més lleugera i cruixent per fer les seves tartes o tourtes, salades o dolces, que havia convertit en una especialitat. Vol-au-vent designa llavors el continent de pasta de full, i ofereix nombroses receptes salades. Els vol-au-vent de fruites, per un excès d'humitat i perquè estovaven la crosta, foren abandonats des del primer moment.
A partir del mitjans del s. XX la mida dels vol-au-vent es confondrà amb aquella de les bouchées, à la reine o no.

## Guarniment

Els guarniments de vol-au-vent poden ser molt variats, a base de carn, panets dolços, peixos, crustacis, cargols, bolets, tot lligat amb una galeta, una salsa beixamel, amb crema, à la Nantua (el plat se serveix amb cues d'escamarlans i de vegades tòfona en rodanxes fines) o à la financière (el plat se serveix amb la salsa financière composta de tòfona llescada, quenelles, lletons d'anyell, olives, crestes i ronyons de gall, etc.), etc.

## Expressió derivada

En el llenguatge popular francès, un vol-au-vent designa un cap, un crani. L'expressió avoir une écrevisse dans le vol-au-vent ("tenir un cranc de riu al vol-au-vent"), emprada per exemple a l'Almanach du Hanneton (1867), significa estar una mica tocat del bolet, grillat.

## Referències

* ↑ «Vol-au-vent». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ « Trois adresses pour savourer un vol-au-vent, weekend.levif.be (consultat el 14 gener 2019).
* ↑ « Chez Bobonne : un voyage dans le monde des bières belges artisanales », www.brusselslife.be (consultat el 14 gener 2019).
* ↑ Jules Favre, Dictionnaire de cuisine, 1890.
* ↑ Alexandre Dumas. Grand dictionnaire de Cuisine par Alexandre Dumas. Alphonse Lemerre, 1873, p. 362–.
* ↑ Georges Bernier, Antonin Carême (1783-1833). La sensualité gourmande en Europe, Paris, 1989.
* 1 2 Vol-au-vent, Centre national de ressources textuelles et lexicales.
* ↑ « Bouchée ou vol-au-vent, blanc bonnet ou bonnet blanc », lacuisinefrancaisedantan-jadere.blogspot.fr.
* ↑ William Pembroke Fetridge. Harper's Phrase-book, Or Hand-book of Travel Talk for Travellers and Schools .... Harper, [etc., etc.,], 1875, p. 84–.

## Vegeu també

* Bouchée à la reine
* Guarnició
* Pasta fullada

## Enllaços externs

* Receptes de vol-au-vent (francès)
# Bessons

«bessons o els bessons» té aquests significats:
* Bessons, cadascun dels dos o més membres nascuts en un part múltiple, vegeu bessó
* Músculs bessons, múscul de la cama
* Constel·lació dels Bessons, constel·lació zodiacal
* Signe dels bessons o gèminis (astrologia) dels nascuts entre el 16 de juny i el 15 de juliol
* Els Bessons (El Llegat), personatges de la trilogia El Llegat, de Christopher Paolini
* els bessons, comèdia escrita pel comediògraf romà Plaute, entre el 216 i el 186 aC
* Paradoxa dels bessons, enunciat proposat per Einstein per explicar la teoria de la relativitat
* Toponímia:
** Els Bessons (Torroja del Priorat): muntanya al municipi de Torroja del Priorat (Priorat)
** Els Bessons (les Borges Blanques): muntanya al municipi de les Borges Blanques (Garrigues)
** Els Bessons (Garrigues), espai d'interès natural
** Tossal dels Bessons, muntanya entre els municipis de l'Albagés i de Castelldans a la comarca de les Garrigues
# Llengües semítiques centrals

Les llengües semítiques centrals són un grup classificatori intermedi de les llengües semítiques, de les quals els membres més importants són l'àrab, l'hebreu i l'arameu. De fet constitueixen el grup demogràficament més nombrós i amb major nombre de llengües.
El desacord està generalment en la relació de l'àrab (i dels dialectes nord-aràbics arcaics) amb les llengües semítiques nord-occidentals i els altres idiomes de la part oest de la branca.
La diferència principal entre l'àrab i les llengües semítiques nord-occidentals és la presència de plurals infringits en la primera. La majoria de substantius àrabs formen plurals d'aquesta manera, mentre que gairebé tots els substantius en les llengües semítiques nord-occidentals formen els seus plurals amb un sufix.

## Comparació lèxica

Els numerals en diferents llengües semítiques centrals:
    Xifra Proto-semític N-oc Àrab Proto-semític central '1' ʔaḥad waḥid ʔaḥad '2' ṯināyim ʔi-ṯnāni ṯināyin '3' śalāṯ ṯalāṯ śalāṯ '4' ʔarbaʕ ʔarbaʕa ʔarbaʕ '5' ḫamiša ḫamsa ḫamša '6' šiṯṯa siṯṯa šiṯṯa '7' šabʕa sabʕa šabʕa '8' ṯamānya ṯamāniya ṯamānya '9' tušʕa tisʕa tušʕa '10' ʕaśr ʔašara ʕaśr(a)
En la taula anterior s'ha usat la transcripció semitològica /ḥ, ṯ, ś, š, ḫ/ per a les fricatives que usualment s'escriuen mitjançant AFI com a /ħ, θ, ɬ, ʃ, x/.
Llengües semítiques :
Llengües semítiques occidentals i centrals :
# San Mateo

«San Mateo» té aquests significats:
* San Mateo (Califòrnia), població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia
* San Mateo de Gállego, municipi d'Aragó a la província de Saragossa i enquadrat a la comarca de Saragossa
* Vega de San Mateo, municipi de l'illa de Gran Canària a les illes Canàries
# Mecià

* No s'ha de confondre amb Luci Volusi Mecià.
Mecià (en llatí Maecianus) era fill d'Avidi Cassi. Quan el seu pare, destacat general, va iniciar la rebel·lió contra Marc Aureli proclamant-se emperador de totes les províncies orientals, li va encarregar el comandament a Alexandria, però poc després va ser mort pels seus propis soldats.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/905?rgn=full+text;view=image;q1=MaeciusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 895. ]
# Estasí

Estasí (en grec antic: Στασῖνος, llatí: Stasinus) fou un poeta èpic de l'antiga Grècia originari de Xipre i de naturalesa semi-llegendària.
A l'antiguitat, es deia que era l'autor dels Cants Cipris, un dels poemes que formava part del cicle troià, el qual que narrava la Guerra de Troia i que podria datar del segle viii. Segons Foci, Ateneu de Nàucratis considerava l'autor d'aquesta obra Hegèsies de Salamina, i també diu que havia estat atribuïda al mateix Homer, que l'hauria escrit amb motiu del casament de la seva filla amb Estasí. Demodamant d'Halicarnàs va atribuir l'obra a un nadiu d'Halicarnàs.
El poema pressuposava un coneixement de la Ilíada, i relatava el que havia passat abans del que descriu el poema homèric. Contenia un relat del Judici de Paris, el rapte d'Hèlena, l'abandonament de Filoctetes a l'illa de Lemnos, l'arribada dels aqueus a les costes de Troia, i la primera batalla davant de la ciutat. És possible que el Catàleg dels troians que es troba al segon llibre de la Ilíada situat a continuació del Catàleg de les naus, fos una còpia o un extracte dels Cants Cipris, que se sap que contenia una llista de troians. El contingut de l'obra és conegut gràcies a la Crestomatia de Procle, resumida per Foci en la seva Biblioteca. Plató, al seu diàleg Eutífron, posa cites de les obres d'Estasí en boca de Sòcrates.

## Referències

* 1 2 «Kyprias, the "Kypria", and Multiformity». Phoenix, 56, 3/4, 2002, pàg. 240-245.
* ↑ Ilíada, II 816-877.
* ↑ Plató, Eutífron, 12 a-b.
# Esfingomonadàcies

Esfingomonadàcies (Sphingomonadaceae) és una família d'alfaproteobacteris. Una característica important és la presència d'esfingolípids a la membrana externa de la paret cel·lular. Les cèl·lules són ovoides o en forma de bacil. Altres també són pleomòrfics, és a dir, les cèl·lules canvien de forma amb el temps. Algunes espècies són fototròfiques. Sphingomonadaceae també són coneguts per la capacitat d'algunes espècies de degradar alguns compostos aromàtics. Això fa que els bacteris d'interès per a la descontaminació ambiental.

## Referències

* ↑ Garrity, George M.; Brenner, Don J.; Krieg, Noel R.; Staley, James T. (eds.) (2005). Bergey's Manual of Systematic Bacteriology, Volume Two: The Proteobacteria, Part C: The Alpha-, Beta-, Delta-, and Epsilonproteobacteria. New York, New York: Springer. ISBN 978-0-387-24145-6.
* ↑ David L. Balkwill, J. K. Fredrickson und M. F. Romine:Sphingomonas and Related Genera In: The Prokaryotes, A Handbook of the Biology of Bacteria. Volume 7: Proteobacteria: Delta and Epsilon Subclasses. Deeply Rooting Bacteria ISBN 978-0-387-33493-6
# Josep Pi

Josep Pi és el nom dels següents personatges:
* Josep Pi i Maseras (1928 - 2010), promotor de l'hoquei herba i Terrassenc de l'Any 1993
* Josep Pi Morral (1936 - 2020), excursionista, dirigent esportiu i modelista català
* Josep Pi i Pascual (1873 - 1944), músic palsenc, fiscornaire i compositor de música de ball i sardanes.
* Josep Maria Pi i Sunyer (1889 - 1984), jurista i advocat català.
# Vol

El vol és l'acció de volar: qualsevol moviment a través de l'aire genera per elevació aerodinàmica o flotabilitat aerostàtica. També rep el nom de vol el desplaçament de les naus espacials més enllà de l'atmosfera terrestre.
Volar és desplaçar-se a través d'un espai tridimensional, amb moviments vectorials o relatius en qualsevol sentit. Ex.: els paracaigudistes durant la caiguda lliure, encara que van sempre cap avall, volen a través de l'espai de forma relativa.

## Vol animal

Els éssers vius que amb més èxit han aconseguit dominar el vol són els insectes, les aus i els ratpenats. Entre els vertebrats extints, destaquen els pterosaures, contemporanis dels dinosaures. Les ales de cadascun d'aquests grups d'animals van evolucionar de manera separada a partir de diferents estructures.
Els ratpenats són els únics mamífers capaços de volar en el sentit estricte de la paraula. això no obstant hi ha diverses espècies d'animals, com els esquirols voladors que poden planejar d'un arbre a un altre gràcies a unes membranes entre les seves extremitats; algunes poden desplaçar-se centenars de metres d'aquesta manera perdent molt poca altura.
La major part de les aus volen, amb algunes excepcions. L'estruç i l'emú no poden volar, igual que l'extint dodo, mentre que el pingüí, que tampoc no vola, ha adaptat les seves ales per usar-les sota l'aigua. Moltes aus petites que no poden volar són nadiues d'illes petites, i tenen un estil de vida on el vol no aporta gaires avantatges. El falcó pelegrí és l'animal més rápid del món; la seva velocitat terminal sobrepassa els 320 km/h.

### En la ficció

* Dumbo, l'elefant creat per Disney, usa les seves exagerades orelles per volar.
* Molts dracs es representen amb ales.
* El Pare Noel té un trineu estirat per rens voladors.
* Pegàs era un cavall alat de la mitologia grega.

## Vol mecànic

Les màquines voladores reben el nom de aeronaus i es poden citar les següents:
* Avions
* Dirigibles
* Globus aerostàtics
* Helicòpters

## Vegeu també

* Aerodina
* Aviació
* Vol dels ocells
* Simulador de vol
* Levitació
Viccionari
# Sea Isle City

Sea Isle City és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2007 tenia 2.929 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sea Isle City tenia 2.835 habitants, 1.370 habitatges, i 794 famílies. La densitat de població era de 497,5 habitants/km².
Dels 1.370 habitatges en un 15,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,2% hi vivien parelles casades, en un 6,9% dones solteres, i en un 42% no eren unitats familiars. En el 37,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,07 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,71.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 15,7% tenia menys de 18 anys, un 5,1% entre 18 i 24, un 20,8% entre 25 i 44, un 31,4% de 45 a 60 i un 27,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 51 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 45.708 $ i la renda mediana per família de 62.847 $. Els homes tenien una renda mediana de 42.713 $ mentre que les dones 31.375 $. La renda per capita de la població era de 28.754 $. Aproximadament el 6,4% de les famílies i el 7,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sea Isle City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sea Isle City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# San Mateo (escultura)

L'escultura urbana coneguda pel nom San Mateo, ubicada al carrer San Mateo, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta de ferro, és obra de Rafael Rodríguez Urrusti, i està datada 1996.
L'obra, donada per l'artista a la seva ciutat, ens presenta Sant Mateu, autor del primer Evangeli, i sant que presideix la festa principal d'Oviedo, que té el seu origen en el jubileu de la Santa Creu que va atorgar el papa Eugeni IV (1438), el qual va ser confirmat i millorat pels pontífexs Pius II, Sixt IV i Pius IV.

## Referències

* 1 2 http://www.vivirasturias.com/quehacer/Oviedo/Qu%C3%A9+hacer%7CPatrimonio+civil%7CEsculturas/es Arxivat 2014-08-11 a Wayback Machine.
* 1 2 http://www.esculturaurbana.com/paginas/oviedo.htm Arxivat 2014-07-17 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.turismoviedo.es/
* ↑ Adolfo Casaprima, «Escultura pública de Oviedo», Ajuntament d'Oviedo, 2001.
# Estat Català - Partit Proletari

Estat Català-Partit Proletari (EC-PP) fou un partit polític comunista resultant de l'escissió del sector més obrerista i esquerrà d'Estat Català el 1932 i que no va voler integrar-se en l'Esquerra Republicana de Catalunya, però que alhora no volia convergir amb el Bloc Obrer i Camperol. Entre els seus dirigents destacaren Jaume Compte i Canelles, Ramon Fabregat i Arrufat, Pere Aznar i Seseres i Artur Cussó. El seu portaveu fou L'Insurgent. Va fer esforços per bastir un únic partit obrer catalanista, però en no reeixir, el gener del 1934 donà lloc al Partit Català Proletari (PCP).

## Referències

* ↑ «Estat Català-Partit Proletari (EC-PP)». Marxists.org. [Consulta: 6 novembre 2021].

## Enllaços externs

* Tret de Marxists.org (sota llicència GFDL).
# Eptesicus hottentotus

Eptesicus hottentotus és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. Viu a Kenya, Lesotho, Malawi, Moçambic, Namíbia, Sud-àfrica, Zàmbia i Zimbàbue.

## Referències

* Jacobs, D. i Cotterill, F.W. 2004. Eptesicus hottentotus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. 30 abril 2008.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Josep Vellvehí

Josep Vellvehí és el nom dels següents personatges:
* Josep Vellvehí i Deulofeu, alcalde de Campins del 1979 al 1983
* Josep Vellvehí i Pla (Campins, 1887 - 1961), alcalde de Campins entre 1920 i 1924 i 1936-1937
# Biblioteca Sackler

La Biblioteca Sackler (en anglès, Sackler Librari) forma part del centre de recerca de la Biblioteca Bolderian i conté una gran quantitat d'obres històriques i arqueològiques que pertanyen a la Universitat d'Oxford, Anglaterra.

## Història

La Biblioteca Sackler va ser construïda el 2001. Es va obrir el 24 de setembre del mateix any, i va substituir la biblioteca del Museu Ashmolean. Va ser fundada gràcies a la donació del multimilionari Mortimer Sackler. Va ser dissenyada pels arquitectes Robert Adam i Paul Hanvey d'Arquitectura ADAM. La construcció principal és circular, característica dels orígens clàssics de gran part d'aquestes construccions. Una de les parts exteriors està decorada amb un fris clàssic. Els arquitectes assenyalen que l'entrada principal es basa en el temple dòric d'Apolo a Bassae, que va ser excavat per primera vegada per Charles Robert Cockerell, l'arquitecte que va dissenyar el Museu Ashmolean. La Biblioteca Sackler és administrada com a part de la Biblioteca Bodlerian, la biblioteca central de la Universitat d'Orford.

## Col·leccions

Els seus fons incorporen les col·leccions de quatre de les biblioteques més antigues, és a dir, la biblioteca Ashmolean, la Biblioteca de Préstec de Clàssics, la Biblioteca d'Art Oriental, l' Institut Griffith i la
Biblioteca d'Història de l'Art. Les àrees temàtiques principals són:
* Art d'Europa Occidental des de c. 1000 dC
* Història de l'Art
* Art i arqueologia clàssica i bizantina
* Papirologia i Egipte grecoromà
* Arqueologia del Pròxim Orient i llengües cuneïformes
* Egiptologia i copta
* Història antiga
* Epigrafia
* Llengües clàssiques i literatura
* Arqueologia prehistòrica d'Europa i del nord d'Àfrica
* Arqueologia de les províncies romanes
* Arqueologia medieval europea
* Arqueologia teòrica i científica
* Numismàtica
Entre els documents destacats hi ha el papir d'Hèracles, un fragment del manuscrit grec del segle iii que conté un poema sobre els treballs d'Hèracles, juntament amb més de 100.000 fragments trobats a Oxirrinc conegut com el papir d'Oxirrinc.

## Referències

* ↑ Robert Adam Arxivat 2010-07-29 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Lloc web de la Biblioteca Sackler
# Serra del Reclot

La serra del Reclot és un petit sistema muntanyenc a la comarca del Vinalopó Mitjà del País Valencià. Amb altures que amb dificultats superen els 1.000 metres d'altura sobre el nivell de la mar, la serra s'inscriu al sistema prebètic i traça una direcció sud-oest nord-est.
La serra, situada entre el Pinós, Monòver, la Romana, l'Alguenya; en realitat està formada per diverses unitats: la serra de la Taja (a la part nord), el Cabeço de la Sal (un dom salí al nord-oest), serra de la Mota (a l'oest), el Mont del Coto i la mateixa serra del Reclot (a la part meridional del conjunt, on s'arriben a les màximes altures al cim de l'Algarejo (1.043 m).
Geològicament, la serra està constituïda per materials calcaris blancs liàsics i juràssics sobre el triàsic alpí que ha propiciat l'explotació minera del marbre en importants pedreres a cel obert, com ara la de Cavarrasa o el Coto.

## Referències

* ↑ Cerdà, Joan A. «El domo salino de Pinoso» (en espanyol). [Consulta: 11 febrer 2012].
* ↑ «Subida al pico Algarejo» (en espanyol). Senderismo por Alicante y Murcia, 09-02-2010. [Consulta: 11 febrer 2012].

## Vegeu també

* Mont del Coto. Paratge Natural Municipal de Monòver.

## Enllaços externs

* «Serra del Reclot». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Rêkeftin

Rêkeftin, Acord Democràtic Kurd de Síria o Unió Democràtica Siriana (del kurd Rêkeftina Demoqrat a Kurdî ya Sûrî) és una organització política kurda sorgida el 2004 a partir de l'escissió del Partit de la Unió Democràtica i com a dissident del Kongragel, dirigida per Kemal Şahin (també conegut com a Saleh Nuri o Kemale Sor) i altres militants que van formar aliança amb el Partit Patriòtic Democràtic del Kurdistan. Dos dels membres destacats del grup, un d'aquests Sahin, foren assassinats el 17 de febrer de 2005 a Sulaymaniyya. Vuit membres de l'antic Partit dels Treballadors del Kurdistan (PKK) foren posteriorment detinguts pels iraquians per la connexió amb aquest atemptat.

## Referències

* ↑ Allsopp, Harriet. The Kurds of Syria: Political Parties and Identity in the Middle East (en anglès). Bloomsbury Publishing, 14 novembre 2016. ISBN 9780857726445 [Consulta: 23 agost 2022].
* ↑ Acun, Can; Keskin, Bünyamin; Salaymeh, Bilal. The PKK's Branch In Northern Syria PYD-YPG (PDF) (en anglès). SETA Publications 82, 2017, p. 11. ISBN : 978-975-2459-07-6 [Consulta: 23 agost 2022].
* ↑ Gunter, Michael M. Out of Nowhere: The Kurds of Syria in Peace and War (en anglès). Oxford University Press, 2014, p. 108. ISBN 9781849044356 [Consulta: 23 agost 2022].
# Miková

Miková és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1430.
# 471

El 471 (CDLXXI) fou un any comú començat en divendres del calendari julià.

## Esdeveniments

* Aspar i els seus fills són assassinats a Constantinoble.
* Inici del regnat de Teodoric el Gran entre els ostrogots.

## Referències

* ↑ Mitchell, 2015, p. 123.

## Bibliografia

* Mitchell, S. A History of the Later Roman Empire, AD 284–641 (en anglès). 2a edició. Wiley-Blackwell, 2015. ISBN 978-1-118-31242-1.