OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Perdut a Florència

Perdut a Florència (títol original en anglès, Lost in Florence) és una pel·lícula de drama romàntic del 2017 escrita i dirigida per Evan Oppenheimer i protagonitzada per Brett Dalton, Alessandra Mastronardi, Alessandro Preziosi i Stana Katic. S'ha doblat i subtitulat al català.
Originalment titulat The Tourist, el rodatge va tenir lloc a Florència durant quatre setmanes a partir del 9 de juny de 2014, i es va completar al voltant del 10 de juliol de 2014.
El 2016, dos anys després de la producció, la pel·lícula va ser distribuïda per Orion Pictures i Gunpowder & Sky, i es va estrenar el 27 de gener de 2017.
A la pel·lícula, es juga el calcio florentí, una antiga forma de futbol de la Florència de partir del segle xvi.

## Referències

* ↑ «The new release of Lost in Florence movie», 27-01-2017. [Consulta: 9 juny 2020].
* ↑ «Castle's Stana Katic in CUTEST pic with Brett Dalton on set of The Tourist!». Unreality TV, 24-06-2014.
* ↑ «Calcio storico, riprese di "The Tourist": il nuovo film di Evan Oppenheimer» (en italian). Firenze Today, 19-06-2014.
* ↑ «The Tourist: il nuovo film di Evan Oppenheimer sul Calcio Storico Fiorentino» (en italian). MET, 19-06-2014.
* ↑ «"THE TOURIST", FILM DI OPPENHEIMER SUL CALCIO STORICO FIORENTINO» (en italian). Intoscana, 17-06-2014. Arxivat 4 de febrer 2016 a Wayback Machine.
* ↑ «Cinema: a Firenze si gira The Tourist, nel cast anche Marco Bonini» (en italian). Aska News, 16-06-2014. Arxivat 5 de febrer 2016 a Wayback Machine.
* ↑ «The Tourist, Firenze set del film di Oppenheimer sul calcio storico» (en italian). Città di Firenze, 19-06-2014.
* ↑ «CINEMA: SI GIRA THE TOURIST C'E' ANCHE ALESSANDRO PREZIOSI» (en italian). Cineturismo, 19-06-2014.
* ↑ «Alessandra Mastronardi in The Tourist di Evan Oppenheimer» (en italian). Mister Movie, 27-06-2014.
* ↑ «Perdido en Florencia». Goita què fan, ara!. [Consulta: 6 octubre 2023].
* ↑ «Ciak si gira: nuovo film USA sul Calcio Storico con Preziosi e Dalton» (en italian). , 25-06-2014.
* ↑ Elise Vogel. «Brett Dalton - A Tourist No More». whosay.com, July 10, 2014. [Consulta: August 30, 2014].
* ↑ «Lost in Florence Update: In addition to a nationwide release Jan. 27th, it will be released that same day on VOD». BrettDaltonOrg. [Consulta: 6 octubre 2023].
* ↑ (en italian) , 20-06-2014.
# Pittsfield (Massachusetts)

Pittsfield és una població dels Estats Units a l'estat de Massachusetts. Segons el cens del 2007 tenia 42.931 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pittsfield tenia 45.793 habitants, 19.704 habitatges, i 11.822 famílies. La densitat de població era de 434,1 habitants/km².
Dels 19.704 habitatges en un 27,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,9% hi vivien parelles casades, en un 13,1% dones solteres, i en un 40% no eren unitats familiars. En el 34% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,26 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,2% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 28,3% entre 25 i 44, un 23% de 45 a 60 i un 18,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.655 $ i la renda mediana per família de 46.228$. Els homes tenien una renda mediana de 35.538 $ mentre que les dones 26.341$. La renda per capita de la població era de 20.549$. Entorn del 8,9% de les famílies i l'11,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pittsfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pittsfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Pilas (mitologia)

Pilas (en grec antic Πύλας), segons la mitologia grega, va ser un rei de Mègara, fill de Clesó i net de Lèlex.
Va donar en matrimoni la seva filla Pília a Pandíon, el successor de Cècrops a Atenes, que havia estat expulsat per una sedició provocada pels fills de Mecíon. Més endavant, Pilas va matar Biant, el germà del seu pare, i es va haver d'exiliar. Aleshores va confiar el seu reialme a Pandíon, i es va dirigir al Peloponès, on va fundar la ciutat de Pilos a Messènia. En va ser expulsat per Neleu i va marxar a fundar la Pilos de l'Èlida.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 437. ISBN 9788496061972.
Viccionari
# Plecotus taivanus

Plecotus taivanus és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. És endèmic de Taiwan. El seu hàbitat natural són els boscos de muntanya, on es refugia en coves, túnels, edificis i arbres. Està amenaçat per la desforestació. El nom específic es refereix a l'illa on viu l'espècie.

## Referències

* ↑ Smith, A. T.; Johnston, C. H.; Jones, G.; Rossiter, S. Plecotus taivanus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 4 maig 2014.
* ↑ Yoshiyuki, M «A New Species of Plecotus (Chiroptera, Vespertilionidae) from Taiwan» (PDF) (en anglès). Bulletin of the National Science Museum Series A (Zoology), 17, 4, 1991, pàg. 189-195.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Piradoketosita

La piradoketosita és un mineral de la classe dels sulfurs. El seu nom deriva de les paraules gregues “πυρ” (foc) i “άδόκητος” (imprevist) per la sorpresa de trobar un nou polimorf de la pirargirita i la pirostilpnita, espècies conegudes des de fa temps.

## Característiques

La piradoketosita és un sulfur de fórmula química Ag₃SbS₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2020, sent publicada en el mes d'octubre de 2022. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu d'Història Natural de la Universitat de Pisa (Itàlia), amb el número de catàleg: 19913.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al túnel Sant'Olga de la mina del Monte Arsiccio, a la localitat de Stazzema, dins la província de Lucca (Toscana, Itàlia), on es troba en forma de cristalls aciculars estriats paral·lels a l'allargament, de fins a 200 μm de llargada i 25 μm de gruix. Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Pyradoketosite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 març 2022].
* ↑ Biagioni, Cristian; Bindi, Luca; Moëlo, Yves; Stanley, Christopher J.; Zaccarini, Federica «Pyradoketosite, a new, unexpected, polymorph of Ag3SbS3 from the Monte Arsiccio mine (Apuan Alps, Tuscany, Italy)». American Mineralogist, 107, 10, 03-10-2022, pàg. 1901–1909. DOI: doi:10.2138/am-2022-8136 [Consulta: 31 març 2023].
# Pièria de Síria

Pièria (en llatí Pieria, en grec antic Πιερία) era un districte de Síria. Aquest nom li van posar els macedonis.
Era un tram de la costa nord de Síria i es trobava a la dreta de l'Orontes. La muntanya més alta, una continuació de l'Amanos, s'anomena també Pièria, segons diuen Estrabó i Claudi Ptolemeu. La ciutat principal era Selèucia que normalment es distingeix d'altres del mateix nom per l'adició de ἐν Πιερίἁ, Selèucia de Pièria.

## Referències

* ↑ Estrabó. Geografia XVI, 349
* ↑ Claudi Ptolemeu. Geografia, V, 15, 8
* ↑ Smith, William (ed.). «Pieria». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 29 gener 2022].
# Pocasset (Oklahoma)

Pocasset és un poble dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 192 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pocasset tenia 192 habitants, 75 habitatges, i 54 famílies. La densitat de població era de 154,4 habitants per km².
Dels 75 habitatges en un 36% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60% hi vivien parelles casades, en un 8% dones solteres, i en un 28% no eren unitats familiars. En el 26,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,09.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,7% tenia menys de 18 anys, un 9,4% entre 18 i 24, un 29,7% entre 25 i 44, un 16,7% de 45 a 60 i un 13,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.417 $ i la renda mediana per família de 30.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.250 $ mentre que les dones 15.000 $. La renda per capita de la població era de 10.751 $. Entorn de l'11,1% de les famílies i el 16% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pocasset». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pocasset». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Porxos del carrer del Castell

Els Porxos del carrer del Castell és una obra de Solsona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Porxos alts, aguantats per una columna i dos pilars en edificis de planta baixa, entresòl i dues plantes pis. Són a cal Codina, cal Molins i cal Davesas.

## Referències

* ↑ «Porxos del carrer del Castell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 octubre 2017].
# Porxos plaça Major (Artesa de Segre)

Els porxos de la plaça Major d'Artesa de Segre (Noguera) són una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Porxada dins la trama medieval del municipi d'Artesa de Segre, que cobreix tota una façana de la plaça, formada per un seguit d'arcades de diversos estils i alçades, amb arcs de mig punt i rebaixats. L'accés des de l'est es fa per un arc probablement medieval de carreus irregulars de pedra sense polir. El sostre de bigues de fusta i arcs de pedra en sentit perpendicular a la porxada són bastant homogenis en tot el conjunt, per la qual cosa es dedueix un tipus de reforma continuada per totes les cases. En general, són fets de pedra vista, però arrebossats i pintats en alguns casos. Petites llums a la major part d'edificis que conformen la plaça, de planta baixa i dos pisos d'alçada. Altres arcs, potser de cronologia posterior, estan totalment arrebossats o pintats i no poden ser descrits acuradament. El fet que els portals i arcs dels números 14 i 11 de la plaça tinguin altres dimensions i inclús morfologia juga a favor d'aquesta proposta.

## Història

No se'n coneixen dades històriques. Tota afirmació sobre la cronologia del conjunt s'ha inferit a través dels trets arquitectònics. L'única cosa que es pot afegir és que l'edifici anomenat la Granja era anomenada originalment "Casa Nova", per ser la substitutiva de la "Casa Vella" de la que hom desconeix localització però que se suposa era entre la plaça Major i el carrer de l'Església. D'això podem deduir que si la Granja data de 1548 la zona porxada que aquí s'analitza seria plenament medieval.

## Referències

* 1 2 «Porxos plaça Major». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 gener 2016].
# Plaça de la Quartera (Falset)

La Plaça de la Quartera és una obra de Falset (Priorat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Espai públic de planta trapezoidal, format per edificis porxats amb habitatges i botigues. A una banda hi ha l'Ajuntament, que és la construcció de més qualitat de la plaça. Al centre hi ha una zona enjardinada. Hi conflueixen cinc carrers. No hi ha una unitat estilística pel que fa als edificis.

## Història

El nom de la plaça prové de la pica de pedra que servia per mesurar el gra que hi havia al centre de la plaça. Actualment, aquesta pedra es troba al museu. Amb la modernització de la plaça de la Quartera al 1880 hom hi col·locà els fanals de cinc braços que en aquell moment funcionaven amb gas.

## Referències

* 1 2 «Plaça de la Quartera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 març 2019].

## Enllaços externs

* «Plaça de la Quartera». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Polyipnus tridentifer

Polyipnus tridentifer és una espècie de peix pertanyent a la família dels esternoptíquids.

## Descripció

* Fa 7,2 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 640 i 825 m de fondària al talús continental.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia i la Xina.

## Costums

És bentònic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Harold, A. S., 1994. A taxonomic revision of the sternoptychid genus Polyipnus (Teleostei: Stomiiformes) with an analysis of phylogenetic relationships. Bull. Mar. Sci. 54(2):428-534.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Gloerfelt-Tarp, T. i P.J. Kailola, 1984. Trawled fishes of southern Indonesia and northwestern Australia. Australian Development Assistance Bureau, Austràlia, Directorate General of Fishes, Indonèsia, and German Agency for Technical Cooperation, República Federal d'Alemanya. 407 p.
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* ↑ Paulin, C., A. Stewart, C. Roberts i P. McMillan, 1989. New Zealand fish: a complete guide. National Museum of New Zealand Miscellaneous Series Núm. 19. xiv+279 p.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* ↑ Yang, J., Z. Huang, S. Chen i Q. Li, 1996. The Deep-Water Pelagic Fishes in the Area form Nansha Islands To the Northeast part of South China Sea Science Publication Company, Beijing. 190 pp.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Kotlyar, A.N., 1984. Dictionary of names of marine fishes on the six languages. All Union Research Institute of Marine Fisheries and Oceanography, Moscou. 288 p.
* Schultz, L. P., 1938. Review of the fishes of the genera Polyipnus and Argyropelecus (family Sternoptychidae), with descriptions of three new species. Proc. U.S. Nat. Mus. 86(3047):135-155.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Pramadea

Pramadea és un gènere d'arnes de la família Crambidae descrit per Frederic Moore el 1888.

## Taxonomia

* Pramadea crotonalis (Walker, 1859)
* Pramadea denticulata Moore, 1888
* Pramadea lunalis (Guenée, 1854)
* Pramadea ovialis (Walker, 1859)

## Taxonomia

El gènere anteriorment estava catalogat com a sinònim de Syllepte, però es va restablir com un gènere vàlid per Kirti i Gill el 2004

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 31 març 2019].
# Pletiu de la Solana de Palles

El Pletiu de la Solana de Palles és un pletiu del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, a l'àmbit de l'antic poble de Perauba.
Està situat a la Solana de Palles, al nord de l'Obaga de Sacoberta. És a la dreta de la llau de la Solana de Palles.
# Pont de Sant Martí d'Aravó

El Pont de Sant Martí d'Aravó és una obra gòtica de Guils de Cerdanya (Baixa Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El pont de Sant Miquel es troba en la divisió dels termes municipals de Puigcerdà i de Guils de Cerdenya, damunt del riu d'Aravó, també anomenat Querol. Té una base romana de blocs escotxinats. Està compost per dos arcs de mig punt de caràcter gòtic, construïts els anys 1326-1328.

## Història

Lloc de pas en la "Strata Ceretana" entre el Coll de la Perxa i el camí de la Solana. En aquest pont s'hi cobra el dret de pas de persones, animals i de mercaderies.

## Referències

* 1 2 «Pont de Sant Martí d'Aravó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Premi Batty Weber

El Premi Batty Weber és premi literari nacional de Luxemburg. S'atorga cada tres anys des de 1987 a un escriptor luxemburguès per tota la seva carrera literària. Porta el nom de l'escriptor Batty Weber, que va influir considerablement a la vida cultural de Luxemburg.

## Premiats

* 1987: Edmond Dune
* 1990: Roger Manderscheid
* 1993: Léopold Hoffmann
* 1996: Anise Koltz
* 1999: Nic Weber
* 2002: Pol Greisch
* 2005: Guy Rewenig
* 2008: Nico Helminger
* 2011: Jean Portante
* 2014: Lambert Schlechter

## Referències

* ↑ "Prix Batty Weber" Arxivat 2011-07-23 a Wayback Machine., Centre national de litérature.
* ↑ "Prix Batty-Weber 2014". gouvernement.lu, 01-04-2014.
# Primera comunió

La primera comunió és la celebració cerimonial de la primera vegada que una persona batejada combrega durant una Eucaristia, un dels set sagraments de l'Església Catòlica. Generalment se la celebra quan un noi o una noia tenen uns vuit anys. Forma part de l'educació religiosa del cristianisme i constitueix també una mena de ritus de pas des del punt de vista social i antropològic.
La celebració de la primera comunió inclou una part solemne durant la qual els nens participen del sacrifici de Jesucrist amb la cerimònia de l'eucaristia a l'església i una missa. L'altra part de la celebració inclou una festa amb visita de familiars i amics. Durant aquesta festa hi ha generalment jocs, àpats especials i música i dansa per a nens i adults.
Tradicionalment les noies anaven vestides de blanc i els nois de mariner o un vestit similar al dels homes grans, segons el lloc i la cultura. També era costum decorar el temple i el lloc de la festa amb flors blanques i fer coincidir la primera comunió amb la primavera, passada la Setmana Santa.
A les comarques gironines era tradicional celebrar també una anomenada «segona comunió» o «comunió solemne», anys abans de la confirmació, quan els infants tenien ja uns dotze anys.

## Referències

* ↑ «Records del Molí - La comunió solemne». Arxivat de l'original el 2021-08-07. [Consulta: 7 agost 2021].
* ↑ Delclós, Tomàs. «La Pau, lloc de trobada», 02-08-2021. [Consulta: 7 agost 2021].
* ↑ valeri, olot | xavier. «La crisi econòmica provoca una disminució de les comunions a Olot», 09-04-2012. [Consulta: 7 agost 2021].
# Poicephalus

Poicephalus és un gènere d'ocells de la família dels psitàcids.

## Llista d'espècies

Aquest gènere està format per 9 espècies:
* lloro nyam-nyam (Poicephalus crassus).
* lloro capbrú (Poicephalus cryptoxanthus).
* lloro caragroc (Poicephalus flavifrons).
* lloro frontvermell (Poicephalus gulielmi).
* lloro de Meyer (Poicephalus meyeri).
* lloro robust (Poicephalus robustus).
* lloro de Rüppell (Poicephalus rueppellii).
* lloro de ventre taronja (Poicephalus rufiventris).
* lloro del Senegal (Poicephalus senegalus).

## Referències

* ↑ Josep del Hoyo i Nigel J. Collar. Illustrated checklist of the birds of the world. Vol.1, Non passerines, 2014
# Poidium

Poidium és un gènere monotípic de plantes de la família de les poàcies La seva única espècie: Poidium brasiliense, és originària del Brasil tropical.
Alguns autors ho inclouen en el gènere Poa o Briza.

## Taxonomia

Poidium brasiliense va ser descrita per Nees exSteud. i publicat a Synopsis Plantarum Glumacearum 1(3): 288. 1854.

### Etimologia

Poidium: nom genèric que es refereix al fet que és semblant a Poa.
brasiliense: epítet geogràfic que al·ludeix a la seva localització a Brasil.

## Referències

* 1 2 3 Watson L, Dallwitz MJ. «The grass genera of the world: descriptions, illustrations, identification, and information retrieval; including synonyms, morphology, anatomy, physiology, phytochemistry, cytology, classification, pathogens, world and local distribution, and references». The Grass Genera of the World, 2008. Arxivat de l'original el 2015-05-08. [Consulta: 12 març 2010].
* ↑ USDA, ARS, National Genetic Resources Program. Germplasm Resources Information Network - (GRIN) [Online Database]. National Germplasm Resources Laboratory, Beltsville, Maryland. URL: http://www.ars-grin.gov/cgi-bin/npgs/html/genus.pl?16031 Arxivat 2014-01-16 a Wayback Machine. (16 gener del 2014)
* ↑ «Poidium». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 11 desembre 2014].

## Bibliografia

* Matthei, O.R. 1975. Der Briza-Komplex in Südamerika: Briza, Calotheca, Chascolytrum, Poidium (Gramineae). Willdenowia, Beih. 8: 1–168.
* Nicora, E. G. & Z. E. Rúgolo de Agrasar. 1981. Los géneros sudamericanos afines a Briza L. (Gramineae). Darwiniana 23(1): 279–309.
* Soreng, R. J. 2003. Poidium. In Catalogue of New World Grasses (Poaceae): IV. Subfamily Pooideae. Contr. U.S. Natl. Herb. 48: 582–583. View in BotanicusView in Biodiversity Heritage Library
* Soreng, R. J., G. Davidse, P. M. Peterson, F. O. Zuloaga, E. J. Judziewicz, T. S. Filgueiras & O. N. Morrone. 2003 and onwards. On-line taxonomic novelties and updates, distributional additions and corrections, and editorial changes since the four published volumes of the Catalogue of New World Grasses (Poaceae) published in Contr. U.S. Natl. Herb. vols. 39, 41, 46, and 48. http://www.tropicos.org/Project/CNWG:. In R. J. Soreng, G. Davidse, P. M. Peterson, F. O. Zuloaga, T. S. Filgueiras, E. J. Judziewicz & O. N. Morrone (editors) Internet Cat. New World Grasses. Missouri Botanical Garden, St. Louis.
# Primorski (Sennoi)

* Per a altres significats, vegeu «Primorski (desambiguació)».
Primorski - Приморский (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la península de Taman, a la vora de la badia de Taman, a l'estret de Kertx. És a 37 km a l'oest de Temriuk i a 158 km a l'oest de Krasnodar.
Pertany al possiólok de Sennoi.