OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Turgai

«Turghay, Torghay, Turgai o Torgai» té aquests significats:
* Toponímia:
** Riu Turgai, riu del Kazakhstan
*** Karinsaldi Turgai
*** Tasti Turgai
*** Kara Turgai
** Sari-Turgai, riu del Kazakhstan
*** Muildi-Turgai
*** Sari-bui Turgai
** Torghay Kala, fortificacions d'Orenburg
** Turgai (Kazakhstan), ciutat del Kazakhstan
** Estret de Turgai o mar de Turgai, massa d'aigua salada del Mesozoic i Cenozoic (fa 160-29 milions d'anys) al nord de la mar Càspia fins a la regió paleàrtica
** Oblast de Turgai, divisió administrativa de l'Àsia central russa establerta el 1865 amb certes discontinuïtats fins al 1996
* Ornitologia: Kara Turghay, nom turc de l'estornell vulgar
# Turó d'en Folc

El Turó d'en Folc és una muntanya de 185 metres que es troba al municipi de Badalona, a la comarca del Barcelonès. Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 291122024).

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Novaledo

Novaledo és un municipi italià dins de la província de Trento. L'any 2010 tenia 1.385 habitants. Limita amb els municipis de Borgo Valsugana, Frassilongo, Levico Terme, Pergine Valsugana i Roncegno Terme.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2010- | Attilio Iseppi | Llista cívica |
# Nula

Nula (en rus: Нула) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 7 habitants. Pertany al districte municipal de Múrom.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Santa Margarida (Calldetenes)

Santa Margarida és un edifici modernista de Calldetenes (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici residencial i rural orientat cap al sud-est. La planta presenta un cos principal quadrat, amb una torre de secció circular annexionada a la part dreta i una de secció quadrada a la part esquerra. La casa està envoltada per una terrassa, la qual, en algunes parts, està coberta per arcs d'ogiva. Un gran bosc de roures i avets rodeja la casa i la masoveria, que presenta unes característiques constructives similars a aquesta. El material constructiu és el maó pintat en vermell i pedra sense tallar.

## Història

Fou construïda el segle xx, moment en què Sant Julià de Vilatorta experimentà un creixement notable com a centre d'estiueig i tot i trobant-se més a prop de Sant Julià de Vilatorta pertany al terme de Calldetenes. El lloc on fou construïda la casa està vinculat a l'església de Santa Maria del Camí -avui enrunada- que el segle xvii passà a denominar-se Santa Margarita.

## Referències

* 1 2 «Santa Margarida». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 setembre 2017].
# Trono Villegas

El Col·lectiu de Teatre Necessari Trono Villegas, conegut popularment com a Trono Villegas, és un grup de teatre que es va fundar a Tarragona l'any 1988 amb la representació del tradicional Judici del Rei Carnestoltes, espectacle de carrer pirotècnic-musical, durant el Carnestoltes de 1989 a Tarragona.

## Obra teatral

Aquest grup ha creat 16 obres, que han estat representades per tota Catalunya (i algunes per Espanya). Les més importants són:
* 1989 La nit dels oracles. Jocs romans a l'Amfiteatre de Tarragona.
* 1990 In nomine dei. Obra sobre la inquisició catalana i espanyola al segle xv.
* 1992 Transsexualisme a Catalunya. Simulacre de conferència polèmica.
* 1993 Assemblea unitària de la ment serva. (La Padrina Consagrada). Comèdia sobre el món de les sectes religioses. Coproduïda per la Universitat Rovira i Virgili. Participació en la XIV Fira del Teatre de Tàrrega.
* 1994 El jardí de les mentides. Comèdia musical situada al segle xvii. Projecte teatral guanyador del premi "SEVERIANUS'94" convocat per l'Ajuntament de Tarragona.
* 1997 El sexe nostre de cada dia de Dario Fo, Franca Rame i Jacobo Fo. Conversa entre cinc amigues i un amic que ens expliquen els seus problemes sexuals i la seva manera de resoldre'ls.
* 1999 Sopa de ràdio. Quinze històries diferents, que passen en un lloc comú: un locutori radiofònic. Obra d'encàrrec per la celebració del 75è aniversari de ràdio Barcelona. Cadena Ser.
* 2002 La veu del món. Comèdia sobre una coral multireligiosa que canta per la pau a iniciativa de la UNESCO. Coproduïda amb la Universitat Rovira i Virgili.
Independentment Trono Villegas ha rebut treballs i accions d'encàrrec que arriben prop de les 300 actuacions teatrals.

## Col·laboracions a TV

El grup ha participat en els programes de televisió següents:
* Televisió Espanyola a Catalunya (TVE2): Teleuna. Recreacions històrico-còmiques de l'època romana.
* Televisió de Catalunya (TV3):
** Sembla que tenim problemes
** Sense Títol amb Andreu Buenafuente (1a, 2a i 3a edició)
** Feliç 96. Especial Cap d'Any
** Bonic Vespre
** Matxembrat’96
** Malalts de Tele (1a, 2a i 3a edició)
** La Marató de TV3 (96-97-98)
** Especial Cop d'any 1997
** L'Enfo (...) 99. Especial Cap d'any
** La cosa nostra
** Plats Bruts
* Canal Plus Televisió:
** Premios Ondas 1998
* Telecinco:
** Moncloa ¿Dígame?
* Canal Reus TV:
** Festa de Presentació. Inici Emissió

## Membres destacats

* Oriol Grau
* Agnès Busquets i Tarrasa

## Referències

* 1 2 3 «Trono Villegas». Arxivat de l'original el 26 novembre 2015. [Consulta: 15 setembre 2020].
* ↑ «Pregonera 2020 - Agnès Busquets i Tarrasa». Programa de la Festa Major de Santa Tecla 2020. Ajuntament de Tarragona. [Consulta: 15 setembre 2020].
# Monocelis

Monocelis és un gènere comú de platihelmint litòfor que es caracteritza per tenir ulls aparellats que s'han fusionat, formant una única taca ocular situada en posició directament anterior a l'estatocist.
Les Monocelis tenen una paret corporal, faringe, i musculatura dorsoventral fortes. El plexe subepidèrmic està ben desenvolupat.

## Taxonomia

Algunes de les espècies conegudes:
M. alboguttata M. beata M. corallicola M. fusca M. lineata M. longiceps M. longistyla

## Referències

* ↑ Ax P: Plathelminthes aus Brackgewässern der Nordhalbkugel. Mainz: Akademie der Wissenschaften und der Literatur; 2008.
* ↑ Johannes Girstmair, Raimund Schnegg, Maximilian J Telford and Bernhard Egger, 2014. Cellular dynamics during regeneration of the flatworm Monocelis sp. (Proseriata, Platyhelminthes). EvoDevo, 5:37. doi:10.1186/2041-9139-5-37.
# Fortalesa de Tovar

La fortalesa de Tovar, també coneguda com a pazo de Tovar, a Canedo, parròquia de Lourenzá, Galícia és una edificació que data aproximadament del segle xiii. En l'actualitat està en estat ruïnós, que conserva alçades totes les seues parets i murs, però amb les teulades i pisos seriosament danyats.
Els primers documents que hi ha sobre aquesta edificació daten de finals del segle xii i es refereixen a ella com Torre de Canedo. En 1530, Antonio de Tovar, parent proper de Pardo de Pela comença a construir una fortalesa sobre la torre amb un caràcter menys defensiu; remodelant aquesta al gust de l'època, amb majors finestres per a atorgar més llum a l'interior, d'acord amb la resta de l'edifici, a més d'altres elements decoratius per a donar més importància al conjunt.
La fortalesa la va heretar Brianda de Tovar y Pimentel, passant el 1548 a ser propietat, per herència, dels Vázquez de Seixas en la persona de Don Fernán, senyor de San Paio de Narla, Condes, Castell de Seixas, i vedats annexos.
A partir d'aquesta data, diferents famílies van viure a la fortalesa al llarg del temps; la major part com arrendataris, arribant en moments a viure més d'una família en l'immoble al mateix temps. Tots aquests inquilins van deixar les seues petjades en l'edifici, sent avui un conjunt de totes elles.

## Referències

* ↑ «Cultura rehabilitará o Pazo de Tovar e o seu contorno no concello de Lourenzá» (en gallec). Cronica3, 31-08-2010. [Consulta: 17 desembre 2018].
* ↑ Yzquierdo Perrín, Ramón. Los Caminos a Compostela: El arte de la peregrinación. Encuentro, 2003, p. 68. ISBN 8474906938.

## Bibliografia

* González Paz, Carlos Andrés. El Pazo de Tovar: espacios, perspectivas, tiempos. Consejo Superior de Investigaciones Científicas, 2012. ISBN 978-84-00-09083-8.

## Enllaços externs

* Fortalesa de Tovar - Lloc web oficial
# Gabriel García Moreno (cineasta)

Gabriel García Moreno (Tacubaya, 23 de febrer de 1897 - Mixcoac, 20 de gener de 1943) va ser un cineasta mexicà que va dirigir tres dels primers llargmetratges en la història del cinema mexicà.

## Filmografia

* 1925: El buitre
* 1926: Misterio
* 1926: El tren fantasma
* 1927: El puño de hierro

## Referències

* 1 2 «Rescatan secuencia dañada por el fuego». El Universal [Cineteca Nacional], 16-07-2002 [Consulta: 9 juliol 2016].
* 1 2 Historias Recuperadas. El tren fantasma. Gabriel García Moreno. Cineteca Nacional: Filmoteca UNAM, 2002 [Consulta: 9 juliol 2016].
* 1 2 Historias Recuperadas. El puño de hierro. Gabriel García Moreno. Cineteca Nacional: Filmoteca UNAM, 2002 [Consulta: 9 juliol 2016].
# Mecili

Mecili és el nom dels següents personatges:
* Marc Mecili Avit, emperador romà el 456
* Luci Mecili (tribú 471 aC), tribú de la plebs el 471 aC
* Luci Mecili (tribú), tribú de la plebs quatre vegades
# Gaspar Balcells i Tarragona

Gaspar Balcells i Tarragona (Balaguer, 6 de gener de 1827 - Balaguer, 8 de juny de 1863) fou un metge cirurgià català. Fill de Josep Anton Balcells i Florejachs i de Lluïsa Tarragona Gasset i de Batlle, va estudiar Medicina a Barcelona i, el 1851, rebé el Títol de llicenciat en Medicina i Cirurgia. El 1856, es va casar amb Carme Cava i Balcells, cosina seva, amb qui va tenir dos filles.
Durant l'epidèmia de còlera morbo asiàtic que va succeir a Balaguer l'agost de 1854, va ser membre de la junta local de Sanitat de la que formaven part els metges Pau Balcells, Pere Soler, Josep Biel i Antoni Bonet; el farmacèutic i quatre particulars més, presidits per I'alcalde Valeri Aran, que va acordar la donació a tot el veinatge dels articles necessaris per la seva subsistència, així com posar les mesures precises a fi d'evitar la invasió de la malaltia que ja ocupava poblacions de la comarca.
El 1854, va escriure un llibre en el que feia una descripció amplia de la malaltia "Precauciones contra el cólera morbo asiático; instrucción para precaverse de la enfermedad, puesta al alcance de todas las clases de la sociedad". Va ser editat a Lleida, l'agost de 1854, a la impremta i llibreria de Josep Rauret. L'any 1857, va escriure la copia autèntica que es conserva a l'arxiu municipal de Balaguer, relatiu a la història de la imatge del Sant Crist, recopilada per Joan Borràs, prevere, durant l'any 1802. També va escriure "Recopilació de Fórmules Magistrals usuals, de fàcil ús i preparació".
Va ser nomenat metge forense de Balaguer, el 19 d'agost de 1862. Però va morir el dia 8 de juny de 1863, a l'edat de 36 anys, a causa d'una pleuro-perineumonia. Va ser substituit per Pere Colomines i Giralt, el dia 2 de juliol del mateix any.

## Referències

* 1 2 3 4 Cortés i Genescà, Jaume; Cava i Sánchez, Mercè; Ortoneda i Mayoral, Emili J. «Gaspar Balcells i Tarragona, metge de Balaguer (1827-1863). Vida i obra». Gimbernat: Revista d'Història de la Medicina i de les Ciències de la Salut, 31, 1999, pàg. 6. ISSN: 2385-4200.
* ↑ Cortés i Genescà, Jaume; Cava i Sànchez, Mercè «L'epidèmia de còlera morbo asiàtic a Balaguer, l'any 1854». Gimbernat: Revista d'Història de la Medicina i de les Ciències de la Salut, 6, 01-01-1986, pàg. 75–80. ISSN: 2385-4200.

## Bibliografia

* Revista el Siglo Médico. (Boletin de Medicina y Gaceta Médica): Periódico Oficial de la Real Académia de Medicina de Madrid y de la Sociedad de Socorros Múíuos. Anys 1854,1855, 1856, 1857, 1858, 1859, 1860.
* Sanahuja, Fra Pere, Histbria de la Ciutat de Balaguer, Lleida, 1965.
# Gaspar Armengol i Taló

Gaspar Armengol i Taló (Terrassa, 13 de gener de 1873 - Barcelona, 26 de novembre de 1934) fou un petit empresari i polític català. Fou tresorer de la Fraternitat Republicana de Terrassa (1903), vocal del Teatre Principal i el 1924 formà part de la junta de govern del Banc de Terrassa. A les eleccions al Parlament de Catalunya de 1932 fou elegit diputat per Esquerra Republicana de Catalunya per la circumscripció de Barcelona. Participà en les Comissions permanents de Finances i d'Examen de Compres.

## Referències

* ↑ Terrassa (historials i efemèrides)

## Enllaços externs

* Gaspar Armengol a memòriaesquerra.cat
# Mikontalo

Mikontalo és un gran bloc de pisos a Hervanta, Tampere, Finlàndia. La seva adreça exacta és: Insinöörinkatu 60, 33720 Tampere, Finlàndia.
Amb lloguers assequibles, fàcil disponibilitat i molt a prop de la Universitat de Tecnologia de Tampere, és el principal habitatge per als estudiants de primer any i per als estudiants estrangers.
Mikontalo es va construir durant els anys 1978–1980. Està format per quatre blocs de 12 pisos i 768 apartaments. Mikontalo també ofereix als residents els serveis de sauna (2 per a cada edifici), sala de televisió, sala de bugaderia (5 rentadores i 2 assecadores), televisió per cable i evidentment, connexió a Internet.
D'acord amb el boca a boca, Mikontalo és el complex residencial més gran de Finlàndia i fins i tot d'Escandinàvia. Tot i que és difícil de confirmar.
L'edifici es renovarà a partir de la primavera del 2007.

## Enllaços externs

* Pàgina de Mikontalo a TOAS Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine.
* Vista d'artistes Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine.
* Mikontalo a skyscrapers.com
# Francesco Gonzaga (1538-1566)

Francesco Gonzaga (Palerm, Sicília, llavors al Regne de Nàpols, 6 de desembre de 1538 - Roma, 6 de gener de 1566) va ser un cardenal italià del segle XVI.
Era fill del comte Ferrante Gonzaga de Guastalla, un nebot del cardinal Ercole Gonzaga (1505) i germà del cardenal Giovanni Vincenzo Gonzaga (1578). Altres cardenals de la família són Francesco Gonzaga (1461), Pirro Gonzaga (1527), Scipione Gonzaga (1587), Ferran I Gonzaga (1607) i Vincenzo Gonzaga (1615).

## Biografia

Francesco Gonzaga va ser arxipreste de Guastalla, abat comendatari d'Acquanegra i protonotari apostòlic.
Pius IV el fa cardenal en el Consistori papal del 26 de febrer de 1561. El cardenal Gonzaga va ser legat a Campiglia Marittima. Va ser arquebisbe de Cosenza de 1562 a 1565 i bisbe de Màntua l'any 1565.
El cardenal Gonzaga participa al Conclave de 1565–1566 (elecció de Pius V) i mor durant la celebració del nou papa.

## Referències

* 1 2 3 «The Cardinals of the Holy Roman Church - Biographical Dictionary - Consistory of February 26, 1561». [Consulta: 18 abril 2020].
* ↑ «Francesco Cardinal Gonzaga [Catholic-Hierarchy]». [Consulta: 18 abril 2020].
# Francesc Milà

Francesc Milà (s. XVII - XVIII) fou un organista i clergue de l'església parroquial de Santa Maria del Mar de Barcelona. Hi va exercir d'organista interí entre els anys 1670 i 1679.

## Obra

Es conserven obres seves al fons musical CMar (Fons de l'església parroquial de Sant Pere de Canet de Mar).

## Referències

* ↑ Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana (en castellà). Vol.7. Madrid: SGAE, 1999.
* ↑ «Obres de Francesc Milà». Inventari dels Fons Musicals de Catalunya (IFMuC).
# Francis Walker

Francis Walker (1809-1874) va ser un entomòleg britànic. Va inventariar i nomenar prop de vint mil tàxons. Segons Edward Newman, Walker és l'entomòleg més treballador i productiu que el Regne Unit mai ha conegut.
Fou el desè fill de John Walker. El seu pare, membre de la Royal Horticultural Society i vicepresident de la Societat Linneana de Londres, li va inculcar l'amor per a la natura i l'observació científica. Va començar de molt jove amb l'estudi de les papallones.
El 1832, quan tenia vint-i-tres anys, va publicar un article sobre els himenòpters parasítics al primer exemplar de la nova revista científica Entomological Magazine. Va ser la primera d'una sèrie de més de tres-centes publicacions sobre insectes, conegut sobretot pels seus catàlegs d'ortòpters, neuròpters, hemípters, lepidòpters i himenòpters. El 1834 va esdevenir per un any director editorial de l'Entomological Magazine, funció que va abandonar per que no era compatible amb els seu gust per viatjar per a observar insectes, el que li va valdre l'epítet d'«ambulator».
Va treballar des del 1837 fins al 1863 per al Museu Britànic, al departament que més tard va esdevenir el Museu d'Història Natural de Londres. Moltes de les seves descripcions resten vàlides fins avui, malgrat que sovint va donar més d'un nom a la mateixa espècie, fet que va ser subjecte de crítica.

## Referències

* ↑ Gordh, Gordon; Headrick, David. «Walker, Francis (1809-1874)». A: A Dictionary of Entomology (en anglès). Wallingford: CABI, 2011, p. 1456. ISBN 9781845935429.
* ↑ Essig, Edward Oliver. A History of Entomology (en anglès). Macmillan, 1931.
* ↑ Newman, Edward «Obituary Francis Walker». The Canadian Entomologist, 6, num. 12, 01-12-1874, pàg. 255-259. DOI: 10.4039/Ent6255-12.
* ↑ Newman, 1874, p. 255.
* ↑ «Walker, Francis» (en anglès). Zoobank. International Commission on Zoological Nomenclature (ICZN).. [Consulta: 13 octubre 2018].
* ↑ Newman, 1874, p. 256.
* ↑ De Vere, 1979, p. 7.

## Biografia

* Adriaan, Germain. Francis Walker (Entomologist) (en anglès). Riga: Cede Publishing, 2011, p. 140. ISBN 9786137068953.
* de Vere Graham, Marcus William Robert «’Ambulator‘, Francis Walker, English Entomologist 1809-1874» (en anglès). Entomologists Gazette, 30, 1, 1979, pàg. 7-20.
# Model Black–Scholes

Els Black–Scholes /ˌblæk ˈʃoʊlz/ o model Black–Scholes–Merton és un model matemàtic per a la dinàmica d'un mercat financer que conté instruments d'inversió derivats, utilitzant diversos supòsits subjacents. A partir de l'equació diferencial parcial parabòlica del model, coneguda com l'equació de Black–Scholes, es pot deduir la fórmula de Black–Scholes, que dona una estimació teòrica del preu de les opcions d'estil europeu i mostra que l'opció té un preu únic donat el risc del valor i la seva rendibilitat esperada (en lloc de substituir la rendibilitat esperada del valor per la taxa de risc neutre). L'equació i el model reben el nom dels economistes Fischer Black i Myron Scholes; Robert C. Merton, que va escriure per primer cop un article acadèmic sobre el tema, també s'acredita.
El principi principal darrere del model és cobrir l'opció comprant i venent l'actiu subjacent d'una manera específica per eliminar el risc. Aquest tipus de cobertura s'anomena "coberta delta revisada contínuament" i és la base d'estratègies de cobertura més complicades com les que fan els bancs d'inversió i els fons de cobertura.
El model és molt utilitzat, encara que sovint amb alguns ajustos, pels participants del mercat d'opcions. $^{:751}$Les hipòtesis del model s'han relaxat i generalitzat en moltes direccions, donant lloc a una gran quantitat de models que s'utilitzen actualment en la gestió de preus i de risc de derivats. Les idees del model, tal com s'exemplifica amb la fórmula de Black-Scholes, són utilitzades freqüentment pels participants del mercat, a diferència dels preus reals. Aquestes estadístiques inclouen límits sense arbitratge i preus neutres al risc (gràcies a la revisió contínua). A més, l'equació de Black-Scholes, una equació diferencial parcial que governa el preu de l'opció, permet fixar el preu mitjançant mètodes numèrics quan no és possible una fórmula explícita.
La fórmula de Black-Scholes només té un paràmetre que no es pot observar directament al mercat: la volatilitat futura mitjana de l'actiu subjacent, encara que es pot trobar a partir del preu d'altres opcions. Com que el valor de l'opció (ja sigui put o call) augmenta en aquest paràmetre, es pot invertir per produir una "superfície de volatilitat" que després s'utilitza per calibrar altres models, per exemple, per a derivats OTC.

## Referències

* ↑ «Scholes on merriam-webster.com» (en anglès). http://www.merriam-webster.com.+[Consulta: 26 març 2012].
* ↑ «Introduction to the Black-Scholes formula (video)» (en anglès). https://www.khanacademy.org.+[Consulta: 24 juny 2023].
* ↑ Bezek, Ian. «Black-Scholes Model: Definition, Formula & Uses | Seeking Alpha» (en anglèes). https://seekingalpha.com,+29-04-2022.+[Consulta: 24 juny 2023].
* ↑ Bodie, Zvi. Investments (en anglès). 7th. New York: McGraw-Hill/Irwin, 2008. ISBN 978-0-07-326967-2.
# Model Digital d'Elevacions

El Model Digital d'Elevacions (MDE), és l'equivalent informatitzat de la cartografia clàssica d'elevacions, tradicionalment representades utilitzant les corbes de nivell. És doncs, la representació matricial regular de la variació contínua del relleu a l'espai.
El MDE exclou la vegetació, els edificis, els ponts, etc. Les altituds recollides solen ser ortomètriques, no el·lipsoïdals. Els MDE són necessaris per a la creació de models d'inundació o de drenatge, estudi d'usos del sòl, etc.
No s'ha de confondre amb el MDT (Model Digital del Terreny), ja que un MDE, és un cas particular de MDT, en el que la variable recollida és l'elevació de la superfície terrestre.
EL MDE s'obté utilitzant la fotogrametria digital

## Referències

* ↑ P.A. Burrough.Principles of Geographic Information Systems for Land Resource Assessment. Monographs on Soil and Resources Survey No. 12. Oxford Science Publications, New York, 1986.
* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya, Termcat, Enciclopèdia Catalana. Diccionari Terminològic de Teledetecció. Barcelona - Desembre 2012
* ↑ Olayar, Víctor.Sistemas de Información Geográfica. OSGeo, 2012, p. 331.

## Enllaços externs

* Informació del servei de consulta del MDE de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Friedrichstraße

Friedrichstraße és un carrer comercial del centre de Berlín, que forma el centre del districte de Friedrichstadt.
Aquest carrer discorre des del nord del districte de Mitte, des del carrer Chausseestraße fins a la Hallesches Tor al districte de Kreuzberg. A causa del seu sentit de nord a sud, forma importants cruïlles amb altres avingudes amb sentit est-oest, com Leipziger Straße i Unter den Linden. Per sota del carrer discorre la línia U6 de l'U-Bahn de Berlín.
El nom del carrer prové del príncep elector Frederic I de Prússia.

## Història

El carrer va ser inaugurat a principis del segle xviii com a centre principal del districte de Friedrichstadt. En el segle xix, es va convertir una de les principals rutes comercials més transitades de la ciutat. Durant els anys 20 del segle xx Friedrichstraße es va convertir en una àrea emblemàtica de Berlín pel seu ambient.
Els bombardejos aliats sobre Berlín van destruir la major part dels edificis. En 1961, el carrer va ser seccionat en dos per la construcció del Mur de Berlín. En aquest carrer estava ubicat un dels passos fronterers del mur, el Checkpoint Charlie, que va esdevenir famós a causa de l'Incident de l'octubre de 1961.
El sud del carrer, ubicat al districte de Kreuzberg a Berlín Oest, va ser reconstruït ràpidament, però amb descontentament, ja que només es van construir edificis populars de ciment. A Berlín Est se situava el sector nord de Friedrichstraße, en el districte de Mitte. Amb la reunificació alemanya el carrer es va convertir en un sol, i al llarg de la dècada de 1990 va ser reconstruït. Amb la reconstrucció del sector central del carrer es van establir grans edificis comercials, com el departament de tendes de Galeries Lafayette a Berlín.

## Enllaços externs

* A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a Friedrichstraße
* Vista de 360 graus de Friedrichstraße
* Lloc web oficial de Friedrichstraße (alemany)