OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mira Bernabeu

Mira Bernabéu (Asp, 1969) és un artista nascut a la Comunitat Valenciana.
Va estudiar psicologia a la Universitat de València, i després va fer diversos cursos de belles arts a la Universitat de Middlesex, a Londres. Més endavant, el 1993 es va llicenciar en Belles Arts a la Facultat de Belles Arts de Sant Carles de la Universitat de València, amb un postgrau al Goldsmith College de la Universitat de Londres. Ha realitzat diverses exposicions individuals, sobretot en galeries valencianes, i d'altres col·lectives.
En les seues exposicions combina la fotografia, els textos i els títols amb voluntat estètitca. Presenta una forta influència de l'art conceptual. Les seues fotografies parteixen de temes etnogràfics i antropològics, tant reals com ficticis, que representen estèticament una obra situable entre la coreografia teatral i el reportatge.

## Referències

* ↑ Mira Bernabéu. [València]: Direcció General de Promoció Cultural, Museus i Belles Arts, 1999. ISBN 84-482-2182-6 [Consulta: 14 març 2018].
* ↑ Maderuelo, Javier «Mira Bernabéu». El País, 19-02-2011 [Consulta: 29 novembre 2018].
# Persona (psicologia analítica)

El mot «persona» ve del verb llatí personare, 'parlar a través': designava la màscara que portaven els actors de teatre. Aquesta màscara tenia la funció de donar a l'actor l'aparença del personatge que interpretava, però també de permetre que la seva veu fos prou potent per ser audible pels espectadors.
En la seva psicologia analítica, Carl Gustav Jung utilitzà el mot «persona» per designar la part de la personalitat que organitza la relació de l'individu amb la societat, en altres paraules, la manera per la qual cadascú es fica en un personatge socialment predefinit amb la finalitat de tenir un rol social. El «jo» es pot identificar a la «persona» fàcilment, conduint l'individu a prendre's per aquell que ell és als ulls dels altres i a no saber qui és realment. En aquest cas, la «persona» de Jung és propera al concepte de fals self de Donald W. Winnicott. S'ha de comprendre la «persona», doncs, com una «màscara social», una imatge creada pel jo que pot acabar per superar la identitat real de l'individu. Alfred de Musset en certa manera ho explorà a Lorenzaccio.
La pel·lícula Persona d'Ingmar Bergman fou molt inspirada en l'obra de Jung.
Viccionari
# Jorge Eugenio Rodríguez Álvarez

Jorge Eugenio Rodríguez Álvarez (Cee, 15 d'agost de 1980) és un futbolista gallec, que ocupa la posició de migcampista.

## Trajectòria

Es va formar al planter del Celta de Vigo. Jugaria un partit a primera divisió, a la temporada 02/03, tot disputant els 90 minuts. És l'únic partit en la màxima categoria en la seua carrera, mentre que suma altres 12 partits a Segona Divisió: un amb el Celta la temporada 04/05 i 11 amb el Racing de Ferrol a la temporada següent, tot marcant dos gols.
Posteriorment, la seua trajectòria ha prosseguit per equips de Segona B: UD Mérida, CD Ourense, Zamora CF, Pontevedra CF, Reial Oviedo, Real Avilés i SD Compostela.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Lake Panasoffkee

Lake Panasoffkee és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 3.413 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lake Panasoffkee tenia 3.413 habitants, 1.644 habitatges, i 1.045 famílies. La densitat de població era de 327 habitants/km².
Dels 1.644 habitatges en un 16,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,7% hi vivien parelles casades, en un 7,6% dones solteres, i en un 36,4% no eren unitats familiars. En el 30,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,08 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,52.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 15,4% tenia menys de 18 anys, un 5,6% entre 18 i 24, un 20,1% entre 25 i 44, un 25,5% de 45 a 60 i un 33,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 53 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.930 $ i la renda mediana per família de 31.897 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.483 $ mentre que les dones 17.985 $. La renda per capita de la població era de 18.149 $. Entorn del 8,1% de les famílies i el 12% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lake Panasoffkee». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lake Panasoffkee». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Hara-Kiri

Hara-Kiri va ser una revista satírica francesa, creada el setembre del 1960. Hi van col·laborar els següents autors: Professeur Choron, Cabu, Delfeil de Ton, François Cavanna, Pierre Fournier, Chenz, Fuchs, Gébé, Melvin, Reiser, Topor, Georges Wolinski, Fred, Willem, Jean-Marie Gourio, Vuillemin, Kamagurka, Hugot, Berroyer i Gilles Nicoulaud. El 1969 se'n va editar una versió setmanal, anomenada Hara-Kiri Hebdo, que més tard esdivindria Charlie Hebdo.
També se'n va editar una versió espanyola del 1980 al 1994.

## L'edició espanyola

Va ser editada per editorial Amaika (Barcelona) a partir de 1980, publicant material amb una major càrrega eròtica que a El Papus. De periodicitat mensual, i amb material elaborat a l'Estat Espanyol, Amaika va finalitzar la seua publicació al número 49. En maig de 1986, la capçalera seria represa pel segell Iru (Barcelona), que publicaria poc més de 100 números fins a la dissolució de la revista en 1994.
| Aparició | Números | Títol | Autoria | Comentari |
| 1980 | 1 | La saga del macho hispánico | Sappo | |

## Referències

* ↑ Enrique Martínez Fuentes. El Vázquez más sicalíptico en VARGAS (2011), pp.270 a 272.
* ↑ "Hara Kiri / Hara-Kiri", fitxa a Humoristan. [Consultat el 24-05-2020].
* ↑ HARA KIRI / HARA-KIRI, EDICIONES AMAIKA, S. A. / EDITORIAL IRU, S. A., BARCELONA, 1980 - 1994, a Tebeosfera, (castellà)

## Vegeu també

* Makoki (revista)
* El Víbora

## Enllaços externs

* "Hara Kiri: la revista más bestia, estúpida y malvada", de Pete "Black Thunder", Agente Provocador, a Wild Things Magazine, 24-01-2019, (castellà).
# Belovka (Saràtov)

* Per a altres significats, vegeu «Belovka».
Belovka (en rus: Беловка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 28 habitants. Pertany al districte municipal d'Arkadak.

## Referències

* ↑ «Почтовый индекс село Беловка, Аркадакский р-н, Саратовская обл». Arxivat de l'original el 2015-01-02.
# Icard

Icard és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 2.734 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Icard tenia 2.734 habitants, 1.121 habitatges i 784 famílies. La densitat de població era de 268,6 habitants per km².
Dels 1.121 habitatges en un 32,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,3% hi vivien parelles casades, en un 11% dones solteres, i en un 30% no eren unitats familiars. En el 26,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 10% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,7% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 33,5% entre 25 i 44, un 24,2% de 45 a 60 i un 10,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.804 $ i la renda mediana per família de 42.853 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.060 $ mentre que les dones 22.675 $. La renda per capita de la població era de 16.784 $. Entorn de l'1,6% de les famílies i el 3,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Icard». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Icard». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Mira (Vèneto)

Mira és un municipi italià, situat a la regió del Vèneto i a la ciutat metropolitana de Venècia. L'any 2006 tenia 38.202 habitants. Limita amb els municipis de Campagna Lupia, Dolo, Mirano, Pianiga, Spinea i Venècia.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Michele Carpinetti | Centreesquerra |
Viccionari
# Pontiac (desambiguació)

«Pontiac» té aquests significats:
* Pontiac o Obwédiyag, cabdill dels ottawa.
* Pontiac (automòbil), la marca d'automòbils.
* Pontiac (Illinois), ciutat d'Illinois.
* Pontiac (Michigan), ciutat de Michigan.
* Pontiac (Quebec), ciutat del Quebec.
* Febre de Pontiac, variant poc severa de la legionel·losi.
# Puigcogull

El Puigcogull és una muntanya de 618 metres que es troba al municipi d'Olvan, a la comarca catalana del Berguedà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# La Badosa de Baix

La Badosa de Baix és una obra de la Vall de Bianya (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La Badosa de Baix és un casal massís, amb planta rectangular -i molts cossos afegits- i teulat a dues aigües amb els vessants vers les façanes principals. Disposa de planta baixa -amb petites obertures per la ventilació dels corrals del ramat-, primer pis -destinat a habitatge- i les golfes. Va ser bastit amb pedra petita, fent excepció de les que componen els cantoners. A un extrem de la casa destaca una bonica eixida de dos pisos. Damunt la porta principal podem veure la següent llinda: "JOAN [+] BADOSA/178".
Destaca la fornícula, a un costat del menjador. Format per una àmplia curculla d'estuc i actualment no s'hi venera cap imatge.
A la Vall d'en Bac hi havia hagut dos oratoris més, un al casal dels Llongarriu i l'altre a la casa de La Coma.

## Història

En un manuscrit de la Seu de Girona, anomenat "Cases delmeres", consta que l'any 1573 foren cedits al rei els delmes de la casa Badosa, del terme de Sant Feliu del Bac, la qual cosa, fins aleshores, es feia al cambrer de l'abadia de Vilabertran.

## Referències

* 1 2 3 4 «La Badosa de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
# Isabel de Castella (nascuda el 1518)

Isabel de Castella (València, 1518 - 1565?) fou l'única filla de Germana de Foix.
En els documents oficials on apareix anomenada se li concedeix el títol d'infanta de Castella i se la designa com a filla de la Majestat de l'Emperador. Va estar al convent de La nostra Senyora de Gràcia el Reial de Madrigal, Àvila, en la qual va conviure amb dues filles naturals de Ferran el Catòlic, ambdues anomenades Maria.
En el testament de Germana de Foix, realitzat pocs dies abans de la seva mort l'octubre de 1538, se li atorga un collaret de 133 perles gruixudes:
| « | «Ittem, llegamos (sic) y dexamos aquel hilo de perlas gruessas de nuestra persona, que es el mejor que tenemos, en el qual ay Çiento y treynta (sic) tres perlas, a la sereníssima doña Ysabel, Ynfanta de Castilla, hija de la Mat. del Emperador, mi señor e hijo, y esto por el sobrado amor que tenemos a Su Alteza".» | » |
En la carta de Ferran d'Aragó, duc de Calàbria, vidu de Germana, escrita a l'emperadriu Isabel, esposa de Carles I d'Espanya, s'informa que aquesta infanta era filla de la mateixa Germana:
| « | «Con ésta irá la copia del dicho testamento auctenticada, porque por ella vea V. Mag. el legado de las perlas que dexa a la serma. infanta doña Ysabel, su hija. V. Magd. mandará screuirme si se servida que se le embien con hombre propio, o si será servida embiar por ellas, o lo que más fuere de su servicio...» | » |
Finalment, el secretari de torn, a l'hora de resumir el testament de Germana, posà com a segon llegat més important, després d'una copa d'or que la reina Germana havia deixat a l'emperador, el destinat a donya Isabel de Castella:
| « | «Itero, a la sma. sra. Infanta doña Ysabel, hija de Su Mt., un collar de oro con perlas, el mejor que tiene.» | » |
Per una referència de Pedro Girón, que en els seus papers de l'any 1537 la cita d'una manera molt escarida entre altres personatges de la cort, es dedueix que encara estava viva i que es trobava de dol. En el capítol que titula Dichos satíricos dedicados a diversos personajes, n'apareix un que diu:
| « | «A doña Isabel de Castilla: Mulier quit ploras, ¿quem querís?» | A donya Isabel de Castella: Dona que plores, ¿què vols?. | » |

## Referències

* ↑ «Biografía de Infanta Isabel de Castilla». [Consulta: 2 desembre 2021].
* ↑ García Valencia, Alfons. «Las dos infantas ilegítimas que eran una» (en castellà), 03-07-2012. [Consulta: 2 desembre 2021].
* ↑ «Germana de Foix | Real Academia de la Historia». [Consulta: 2 desembre 2021].
* ↑ «Tras los hilos del poder, Germana de Foix (1488-1538)». [Consulta: 2 desembre 2021].
# Iraia Iturregi Sustatxa

Iraia Iturregi Sustatxa (Bilbao, Biscaia, 24 d'abril de 1985) és una ex futbolista espanyola i entrenadora basca de l'Athletic Club de la Primera Divisió Femenina d'Espanya.
Amb només 12 anys va començar a jugar al CD Sondika, i l'any 2000 ingressa a les files del Leioa EFT amb què va guanyar una Lliga Regional i una Lliga Nacional.
El Leioa EFT es va integrar a l'organigrama de l'Athletic Club i es va crear així l'Athletic Club femení, on Iraia va debutar el 6 d'octubre de 2002 davant el Torrejón, al que van guanyar per 7-1.
Iraia va ser la primera jugadora de la història que va complir 100 partits amb l'Athletic. A més, va capitanejar la selecció sub 19 quan es va proclamar campiona d'Europa el 2004, marcant a més el gol de la victòria a la final. El 2 d'octòbre de 2004 va debutar amb la Seleccion femenina de futbol d'Espanya, en total Iraia ha disputat amb La Roja 11 partits.
Ha jugat també als Estats Units, amb l'equip de la Florida State University a la divisió I de la NCAA, fins que posteriorment va tornar a l'Athletic la temporada 2007/2008 abans que finalitzés la seva beca de dos anys.
Iraia es va retirar del futbol el 2017, després d'haver jugat 400 partits amb l'Athletic i marcat 64 gols entre lliga, copa i UEFA. Al seu palmarès es compten quatre títols de lliga aconseguits en les temporades 2002/03, 2003/04, 2004/05 i 2015/16, tres subcampionats el 2011/12, 2012/13 i 2013/14, i també Copa de la Reina a les edicions 2012 i 2014.
El 2021 és nomenada nova entrenadora de l'Athletic Club en substitució d'Ángel Villacampa, després d'haver entrenat dues temporades a l'equip filial.

## Referències

* 1 2 Biografía de Iraia
* ↑ FIFA
* ↑ «Amor por unos colores (parte IV): Irai Iturregi #FútFem» (en castellà). losotros18. Arxivat de l'original el 26 de setembre 2021. [Consulta: 17 abril 2022].
* ↑ «Diario Gara». Arxivat de l'original el 2008-10-11. [Consulta: 17 abril 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Iraia Iturregi a Athletic Club Net (castellà)
* La seva web oficial (castellà)
* La seva fitxa de la Florida State University (anglès)
# Tercera FEB

La Tercera FEB, coneguda fins l'estiu de 2024 com Lliga EBA (Lliga Espanyola de Bàsquet Aficionat), és una competició de bàsquet organitzada per la Federació Espanyola de Bàsquet.
Es tracta de la quarta lliga en importància de les que es disputen a Espanya, després de la Lliga ACB, la Primera FEB i la Segona FEB. No obstant la Lliga EBA va ser durant dos anys (1994-1996) el segon graó del bàsquet espanyol després de l'ACB, abans de la creació de les Lligues LEB. Per sota d'aquesta competició, els equips catalans competeixen a la Super Copa.
La lliga EBA es disputava simultàniament en 5 grups (A, B, C, D i E) on s'integren els equips per proximitat geogràfica cobrint tot el territori espanyol. Tradicionalment els equips catalans i balears competeixen al grup C, que sovint es subdivideix en dues lligues.
L'estiu de 2024 es va aprovar un canvi de nomenclatura per a les competicions organitzades per la federació espanyola, passant de Lliga EBA a l'actual Tercera FEB.

## Referències

* ↑ «Federación Española de Baloncesto» (en castellà). [Consulta: 16 juny 2020].
* ↑ «Las Competiciones FEB 2024/25 inician su camino con su aprobación en la Asamblea FEB 2024». FEB, 17-06-2024 [Consulta: 16 juliol 2024].
# Pitxúguino

Pitxúguino (en rus: Пичугино) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 75 habitants. Pertany al districte municipal de Mélenki.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Isabel de Contreras y Villarroel

Isabel Contreras y Villarroel (Madrid, 1662 - 25 d'abril de 1730), de nom religiós Isabel de Jesús, va ser una noble i religiosa clarissa coletina espanyola.
Nascuda a Madrid el 1662, filla dels comtes de Cobatillas Luis Jerónimo de Contreras, cavaller de Sant Jaume i conseller d'Hisenda natural de Segòvia, i Victoria Villarroel. Va ser una persona molt devota a la Verge Maria i el 1675, amb 13 anys, va vestir l'hàbit al convent de descalces, de l'orde de les clarisses coletines, on va destacar per la seva virtut, observança i modèstia, deixant de banda el seu origen noble. Va ser elegida abadessa del convent, càrrec que va exercir durant nou anys. Va morir el 25 d'abril de 1730, amb 62 anys, després d'una llarga malaltia i de 55 anys com a monja. En els honors fúnebres celebrats el 5 de maig, s'encarregà de l'oració el jesuïta José Antonio de Cotilla, que després va ser impresa el mateix any.

## Referències

* 1 2 3 Ballesteros Robles, Luis. Diccionario biográfico matritense (en castellà). Madrid: Ajuntament de Madrid, 1912, p. 152.
* ↑ Barrientos Grandon, Javier. «Luis Jerónimo de Contreras y Salinas» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 1r juliol 2021].
* 1 2 López de Cotilla, José Antonio. Posthumo honor a las religiosissimas memorias de la excma. señora Sor Isabel de Jesús, dignissima abadesa del Monasterio Real de las Descalzas... (en castellà). Madrid: Anònim, 1730.
* 1 2 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). Vol. 2. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1790, p. 422-423.
# Teresina Singer

Teresina Singer, també com a Teresa o Theresia (Olomouc, Moràvia, 1853 - ?), fou una soprano txeca.
La cantant es va formar a Viena i a Itàlia. Durant la temporada 1870-1871, va cantar a l'Òpera de la Cort de Viena, abans de viatjar a Itàlia. El 1873 va debutar a La Scala de Milà amb el paper protagonista dë l'Aida de Verdi i com a Marguerite en el Faust de Gounod. El 1876 es va incorporar al Théâtre-Italien de París, la temporada 1876-1877 va cantar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona i el 1877 va cantar al Teatre de Graz. El 1878 va actuar en el Teatro di San Carlo de Nàpols amb l'estrena de l'òpera Antonio e Cleopatra de Mario Rossi.
El mateix any, la cantant va actuar al Teatre Nacional de Buenos Aires, i el 1880 a la mateixa ciutat al Teatre Politeama. Va cantar al Teatre Municipale de Piacenza el 1880 amb el paper protagonista en l'estrena de l'òpera de Stella d'Auteri-Manzocchi. El 1881 va actuar en el Teatre Costanzi de Roma a Aida i com a Leonora a La forza del destino de Verdi. El 1882 va cantar al Teatre Argentina de Roma com a Selika a L'Africaine de Meyerbeer i va actuar en l'estrena de Nàpols de Le Roi de Lahore de Massenet, com a Sita. En 1886 va actuar en un Requiem de Verdi a Nàpols. Altres aparicions especials inclouen el Teatre Regio de Torí i a l'Òpera de València.

## Referències

* ↑ «Biografia de Teresina Singer». La ilustración musical, 17-11-1883.
* ↑ Casaglia, Gherardo, "Teresa Singer" Arxivat 2014-04-07 a Wayback Machine., Almanacco Amadeus, 2005 (en italià).
# Zviaguintsevita

La zviaguintsevita és un mineral de la classe dels elements natius. S'anomena així per Orest Ievguénevitx Zviàguintsev, un geoquímic rus especialitzat en minerals de platí.

## Classificació

La zviaguintsevita es troba classificada en el grup 1.AG.10 segons la classificació de Nickel-Strunz (1 per a Elements; A per a Metalls i aliatges intermetàl·lics i G per a Aliatges d'elements del grup del platí; el nombre 10 correspon a la posició del mineral dins del grup), juntament amb els següents minerals: hexaferro, garutiïta, atokita, rustenburgita, taimirita-I, tatianaïta, paolovita, plumbopal·ladinita, estanopal·ladinita, cabriïta, chengdeïta, isoferroplatí, ferroniquelplatí, tetraferroplatí, tulameenita, hongshiïta, skaergaardita, yixunita, damiaoïta, niggliïta, bortnikovita i nielsenita. En la classificació de Dana el mineral es troba al grup 1.2.5.4 (1 per a Elements natius i aliatges i 2 per a Metalls del grup del platí i aliatges; 5 i 4 corresponen a la posició del mineral dins del grup).

## Característiques

La zviaguintsevita és un compost químic de fórmula química (Pd, Pt, Au)₃(Pb, Sn). Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5. Sol aparèixer en forma de grans irregulars o en vetes de sulfur de coure associat amb diferents intrusions de gabro-diabases.

## Formació i jaciments

Ha estat descrit al dipòsit de níquel-coure de Talnakh (Rússia). També s'ha descrit en altres jaciments de Sibèria, Escandinàvia, Groenlàndia, Nord-amèrica i Sud-àfrica.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Zvyagintsevite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Riba Arderiu, Oriol. Vocabulari de mineralogia. Edicions Universitat Barcelona, 2000, p. 153. ISBN 9788493100100.
* ↑ Zvyagintsevite Mineral Data, (en anglès), WebMineral

## Bibliografia

* Genkin, A.D., Murav'eve, I.V., and Troneva, N.V. (1966) Zvyagintsevite, a natural intermetallic compound of palladium, platinum, lead and tin. Geologiya Rudnykh Mestorozhdeniy: 8(3): 94-100 (A)(in Russian).
* Cabri, L.J. and Traill, R.J. (1966) New palladium minerals from Noril'sk, western Siberia. Canadian Mineralogist: 8: 541-550.
* American Mineralogist (1967): 52: 299.
* Canadian Mineralogist (1999): 37: 1507-1524.
* Sluzhenikin, S.F. & Mokhov, A.V. (2015): Gold and silver in PGE–Cu–Ni and PGE ores of the Noril'sk deposits, Russia. Mineralium Deposita 50, 465-492.
# Psi del Cranc

La designació Bayer Psi del Cranc (ψ Cnc, ψ Cancri) és compartida per dos sistemes estel·lars, separats per 0,34 ° al cel, a la constel·lació del Cranc: ψ¹ del Cranc i ψ² del Cranc, que sovint es coneix únicament com a ψ del Cranc.
* ψ¹ del Cranc
* ψ² del Cranc, el qual és sovint referit a només tan ψ del Cranc.
# Lallaing

Lallaing és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 6.538 habitants. Limita al nord amb Anhiers i Flines-lez-Raches, al sud-est amb Pecquencourt, al sud amb Montigny-en-Ostrevent, al sud-oest amb Dechy, a l'oest amb Sin-le-Noble i al nord-oest amb Douai.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 7.642 | 8.813 | 8.399 | 8.174 | 8.001 | 6.999 | 6.538 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Francis Dureux | Divers droite |
| 2008- | Thierry Dancoine | PCF |