OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bernard Ziegler

Bernard Ziegler (Boulogne-Billancourt, 12 de març de 1933 - Pibrac, 4 de maig de 2021) fou un enginyer i pilot de proves francès. Entre altres fites, pilotà els primers vols de l'Airbus A300, l'A310, l'A320 i l'A340-200. Era fill d'Henri Ziegler, primer conseller delegat d'Airbus.
El 1954 fou admès a l'École Polytechnique, després de la qual passà a l'École de l'Air per esdevenir pilot d'avions de reacció. Fou destinat a la Guerra d'Algèria. El 29 d'agost del 1961, mentre pilotava el seu F-84, provocà la caiguda de tres telecabines de la Vall Blanca quan en tallà accidentalment el cable de tracció. L'accident deixà sis víctimes mortals. Ziegler fou absolt de tota responsabilitat penal. El 1961 continuà els seus estudis entrant a l'École nationale supérieure de l'aéronautique et de l'espace (SUPAERO) i seguidament a l'École du personnel navigant d'essais et de réception (EPNER), l'escola francesa de pilots de prova. Després d'entrar al Centre d'essais en vol, el 1968 esdevingué pilot de proves en cap del Dassault Mirage G.
El 1972, començà a treballar a Aérospatiale amb la creació del departament de vols de prova d'Airbus. El 28 d'octubre del 1972, Ziegler dugué a terme el seu primer vol com a pilot de proves d'Airbus. Seguidament, participà en el primer vol de l'Airbus A310, avió en el qual contribuí a redissenyar la cabina de vol per poder prescindir de l'enginyer de vol.
Posteriorment participà en la introducció del control per senyals elèctrics en l'A320, el primer avió de passatgers equipat amb aquest sistema, així com en el seu primer vol.
L'octubre del 1991 pilotà el primer vol de l'A340-200. El juny del 1993 formà part de la tripulació de l'A340-200 batejat World Ranger, que dugué a terme el vol més llarg d'un avió civil, circumnavegant el món amb una sola escala i en menys de 48 hores.
Seguidament fou nomenat vicepresident sènior d'enginyeria d'Airbus, càrrec en el qual es mantingué fins a la seva jubilació el 1997.
El març del 2006, juntament amb cinc altres persones, Ziegler fou investigat com a enginyer en cap del programa Airbus A320 amb ocasió de l'obertura del procés de l'accident del vol 148 d'Air Inter, que havia tingut lloc el 1992. Tant Ziegler com els altres acusats foren absolts pel tribunal.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «FARNBOROUGH: Airbus's fly-by-wire pioneer Bernard Ziegler wins Flightglobal Lifetime Achievement Award» (en anglès). Flight International. [Consulta: 23 juliol 2012].
* ↑ «High-Wire Accident» (en anglès) p. 75.
* 1 2 3 4 «Bernard Ziegler reçoit le prix ‘Flightglobal Lifetime Achievement Award'» (en anglès). Airbus. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 23 juliol 2012].
* ↑ «France prosecutes six over 1992 Air Inter crash» (en anglès). Flight International. [Consulta: 23 juliol 2012].
* ↑ David Learmount. «Defendants acquitted over 1992 Air Inter crash» (en anglès). Flight International. [Consulta: 23 juliol 2012].
# José Ramón Alonso Rodríguez-Nadales

José Ramón Alonso Rodríguez-Nadales (Oviedo, 6 de setembre de 1916 – Madrid, 2 d'agost de 2000) fou un periodista espanyol. Va estudiar ciències polítiques i periodisme i es va diplomar pel Centre Superior d'Estudis de la Defensa Nacional. El 1937 va ser nomenat director del diari asturià Región, on va ser redactor i subdirector entre 1935 i 1939. El 1938 va ser escollit oficial de propaganda de l'Exèrcit, on va intervenir en les ofensives d'Aragó i de Catalunya. El 1939 es va incorporar a la redacció del periòdic falangista Arriba, i des de 1942 va ser corresponsal a Tànger, França i Suïssa. Entre 1951 i 1958 va dirigir Radio Nacional de España, moment en què es van intensificar les emissions a Amèrica Llatina. Des de 1956 va ser director dels programes diaris de Televisió Espanyola. A partir de 1959 va treballar en els serveis de Turisme d'Espanya al Marroc i Portugal, i també en assumptes sindicals. Va ser des de 1970 president del Sindicat d'Hostaleria, i el 1967 va ser escollit procurador a les Corts Espanyoles en representació sindical.
A inicis de 1963 va ser nomenat director del diari barceloní Solidaridad Nacional. Entre 1969 i 1970 va dirigir l'agència SIS i els setmanaris Tiempo Nuevo i La Voz Social, de 1972 a 1973 va ser el director de Sábado Gráfico substituint Eugenio Suárez Gómez, i del 1976 al 1979 va ocupar la direcció del diari Pueblo, en substitució de Juan Fernández Figueroa. A la dècada de 1980 va ser director general de Mitjans de Comunicació Social de l'Estat, en substitució d'Emilio Romero Gómez. Va ser professor de l'Escola de Periodisme. Va col·laborar en el Centre Superior d'Estudis de la Defensa Nacional i va ser membre de l'Institut Espanyol d'Estudis Estratègics del Ministeri de Defensa d'Espanya. Entre els seus reconeixements, destaquen la Gran Creu de l'Orde de Cisneros, la Comanda de l'Orde del Mèrit Civil, un Premi Ondas (1954) per les seves cròniques d'actualitat espanyola i estrangera, i el Premi Nacional de Periodisme José Antonio Primo de Rivera (1964) pels seus editorials publicats a Solidaridad Nacional.

## Referències

* ↑ «José Ramón Alonso, ex director de 'Pueblo'». El País, 20-08-2000.
* 1 2 3 «Fallece José Ramón Alonso Rodríguez-Nadales, periodista polifacético y primer director de Televisión Española». ABC, 03-08-2000, p. 79.
* 1 2 3 4 Pareja Olcina, María. El periódico Mediterráneo durante la transición española (1975-1982). Universitat Jaume I, 2013, p. 150. ISBN 978-84-8021-966-2.
* 1 2 3 «Lucio del Alamo y Jose Ramon Alonso, Premios Nacionales de Periodismo». ABC, 12-12-1964, p. 77.
* ↑ «José Ramón Alonso dirigirá «Sábado Gráfico»». ABC, 19-04-1972, p. 52.
* ↑ «Jose Ramon Alonso, nuevo director del diario «Pueblo»». ABC, 02-06-1976, p. 10.
* ↑ «Premios radiofonicos de la revista "Ondas"». ABC, 16-11-1954, p. 30.
# Sanromà (motocicleta)

Sanromà fou una marca catalana de motocicletes i tricicles de repartiment, fabricats a Barcelona durant els anys 50.
L'empresa començà venent motocicletes estrangeres lleugerament adaptades al gust dels seus clients, sota la marca Sanromà, per passar durant els anys 50 a fabricar tricicles lleugers equipats amb motors Gamo i Cucciolo.

## Referències

* 1 2 Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Relación de las principales marcas». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 317. ISBN 84-920886-5-6.
# Sàtir (poeta)

Sàtir (en llatí Satyrus, en grec Σάτυρος) va ser un poeta epigramàtic grec.
Els epigrames de Sàtir apareixen a les antologies Palatina i de Planudes, amb diversos noms: Satyrius, Satyrus, Satyrus Thyïllus o només Thyïllus o Thyïlus. Jacobs suposa que Sàtir i Thyïllus van ser dos poetes diferents.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/736?rgn=full+text;view=image;q1=SatyrusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 728. ]
# Fira de l'Avet

La Fira de l'Avet és una fira que té lloc al municipi d'Espinelves (comarca d'Osona). L'origen es remunta a l'any 1981 quan l'Associació Jovent Club va promoure la fira per recaptar fons amb l'objectiu de potenciar activitats per al jovent del poble. El 1986, es creà el Patronat Municipal de la Fira de l'Avet, entitat que l'organitza fins a l'actualitat. Es caracteritza pel fet que els cultivadors d'avets d'Espinelves venen directament els arbres de Nadal conreats a les Guilleries.

## Referències

* ↑ «Fira de l'Avet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Pàgina web de la Fira de l'Avet Arxivat 2013-12-09 a Wayback Machine.
* Fira de l'Avet a Festes.org
# Berenguer d'Empúries

Berenguer d'Empúries (?, ? - ?, v. 1098) va ser vescomte de Peralada i de Rocabertí (1078-1098). Segon fill del comte Ponç I d'Empúries, que en morir el 1078, va dividir els seus dominis entre els fills, i li deixà Peralada, Carmençó i Rocabertí, però en qualitat de feudatari del seu germà Hug II d'Empúries. És identificat com Berenguer Renard de Carmençó, documentat a Girona el 1072. Casat amb Arsenda de Rocabertí, va ser succeït pel seu fill Dalmau Berenguer, que va donar origen al nou llinatge de vescomtes de Rocabertí.

## Referències

* ↑ «Berenguer d'Empúries». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Berenguer d'Empúries». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Józef Kotlarczyk

Józef Kotlarczyk (Cracòvia, 13 de febrer de 1907 - Bydgoszcz, 28 de setembre de 1959) és un exfutbolista polonès de la dècada de 1930.
Fou 30 cops internacional amb la selecció polonesa amb la qual participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1936.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Wisła Kraków.

## Referències

* ↑ «Perfil a sports-reference». Arxivat de l'original el 2012-12-16. [Consulta: 1r novembre 2018].
* ↑ «Perfil a wislakrakow.com». Arxivat de l'original el 2008-07-01. [Consulta: 1r novembre 2018].
* ↑ Józef Kotlarczyk a National-Football-Teams.com (anglès)
# Comissió econòmica alemanya

La Comissió econòmica alemanya (alemany: Deutsche Wirtschaftskommission) fou l'autoritat administrativa central alemanya en la Zona d'ocupació soviètica i finalment tingué funcions de govern.
L'establiment de la Comissió Econòmica es produí per l'ordre 138 de l'Administració militar soviètica (SMAD) el 4 de juny de 1947. Existí fins a l'establiment de la República Democràtica Alemanya, el 7 d'octubre de 1949.
La Comissió va rebre el mandat de l'SMAD el 1945 de va fundar el govern central als diferents sectors de l'economia, per als afers econòmics, socials i d'altre tipus. S'afegiren més tard, les administracions centrals de l'Interior, els evacuats, Interzona i comerç exterior. A la Comissió no s'incorporaren l'educació pública i la justícia. Bàsicament, el govern central es va mantenir independent.
Els membres de la Comissió van ser els presidents del govern central, la indústria, el comerç, el transport, l'agricultura i la silvicultura, així com el combustible i l'energia. Hi havia també el primer president de l'FDGB i l'Associació d'Ajuda Mútua Camperola. Al principi no hi havia president de la mateixa Comissió
La Comissió havia de coordinar el govern central. Hi havia també el contacte per a l'SMAD i per assegurar les reparacions de guerra.
Des de 1948 fou autoritzada per l'SMAD a adoptar reglaments i directives. Hi havia sessions plenàries i una secretaria. Bruno Leuschner A més, hi havia un president permanent, Heinrich Rau, i dos presidents suplents, Bruno Leuschner i Fritz Selbmann. Els tres eren membres del SED. Podien prendre les disposicions necessàries per al funcionament de la Comissió.
També es trobava adscrita a la Comissió la gestió econòmica i la planificació. Sempre el 1948, el govern central va canviar de nom a la seu central i augmentà el nombre de membres de 14 a 17. El nombre de membres de la Comissió des del 27 de novembre de 1948, va augmentar de 38 a 101 persones d'organitzacions governamentals. A més, hi havia ara 48 representants del "poble", 15 representants dels partits 10 representants de les organitzacions de masses
La Secretaria de la Comissió Econòmica va tenir finalment funcions quasi-governamentals funcions. El 7 d'octubre de 1949 la Comissió va presentar el "Govern Provisional" de l'RDA.
La Comissió Econòmica estava situada a l'antic Ministeri de l'Aire del Reich, ara la Detlev-Rohwedder-Haus a Berlín.

## Bibliografia

* DDR Handbuch, Bd. 1, Köln 1985, ISBN 3-8046-8642-7, S. 276.
# Santiago Pérez Luzuriaga

Santiago Pérez Luzuriaga, conegut futbolísticament com a Pachi, (Bilbao (Olabeaga), 21 de juliol de 1917 - Barcelona, 31 d'agost de 2004) fou un futbolista basc de la dècada de 1940.

## Trajectòria

Va desenvolupar la seva carrera futbolística a Catalunya. Va jugar al FC Barcelona durant la temporada 1939-40, disputant quatre partits a primera divisió en els quals marcà un gol. La temporada següent fou jugador del CF Badalona. L'any 1941 marxà a Lleida on fou jugador dels dos clubs de la ciutat, el Lleida Balompié i el CD Leridano.

## Referències

* 1 2 3 4 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Stångån

Stångån és un riu de Suècia de 202 km (inclosos els afluents) de longitud amb una conca hidrogràfica de 2440 km². Atravessa les region de Småland i Östergötland.
El seu naixement és a Östergötland en el llac Möckeln (177 m sobre el nivell del mar). El seu recorregut va primer en direcció sud-est entrant a Småland però seguint després en direcció nord un cop passat Storebro. Aleshores passa prop de Vimmerby i atravessa els llacs de Krön (104 m) i Juttern (103 m) entrant de nou a Östergötland. Després de travessar els llacs d'Åsunden (86 m), Järnlunden (86 m) i Stora Rängen (85 m) i Ärlången (57 m), atravessa Linköping i desaigua a Roxen (34 m). D'Åsunden fins a Roxen hi ha el Kinda canal, que és navegable.
Hi ha una línia de tren que fa el mateix recorregut que el riu.

## Referències

* ↑ «Vattendragsregister (SMHI)». Arxivat de l'original el 2014-11-20. [Consulta: 5 abril 2013].
# Economia de Curaçao

Turisme, refí de petroli i el sistema bancari internacional són les principals activitats de la petita economia de Curaçao, la qual és molt dependent de l'exterior. Malgrat un petit creixement del PIB durant l'última dècada, l'illa gaudeix d'un elevat PIB per capita i una infraestructura ben desenvolupada, quan comparada a altres països de la regió. Curaçao té un excel·lent port que pot rebre grans vaixells petroliers. L'empresa estatal de Veneçuela lloga l'única refineria de petroli de l'illa del govern. La major part del petroli és importat de Veneçuela, i els derivats del refinament són exportats als Estats Units.
Gairebé tots els béns de capital i de consum són importats, sent els Estats Units, Brasil, Itàlia i Mèxic els principals subministradors. El govern busca diversificar la indústria i el comerç, i va signar un acord amb la Unió Europea amb la intenció d'expandir els negocis amb ella. El sòl pobre i l'escassetat d'aigua impedeixen el desenvolupament de l'agricultura. Problemes pressupostaris compliquen la reforma del sistema de salut, jubilació i pensions, per a una població cada vegada més vella.

## Referències

* 1 2 3 4 «The World Factbook.». Arxivat de l'original el 2019-01-07. [Consulta: 24 maig 2011].
# Melampita menuda

La melampita menuda (Melampitta lugubris) és un ocell de la família dels melampítids (Melampittidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el terra del bosc amb dens sotabosc, a les muntanyes de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Melampita menuda». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# Saint-Georges-Antignac

Saint-Georges-Antignac és un municipi francès situat al departament del Charente Marítim i a la regió de la Nova Aquitània. L'any 2007 tenia 410 habitants.

## Demografia

El 2007 la població era de 410 persones. Hi havia 172 famílies de les quals 36 eren unipersonals. La població ha evolucionat segons el següent gràfic: Hi havia 219 habitatges: 175 habitatges principals, 23 segones residències i 21 desocupats. Tots els 218 habitatges eren cases.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 240 persones, 195 eren actives i 45 eren inactives.
Hi havia el 2007, 1 una empresa alimentària, quatre de fabricació d'altres productes industrials, set de construcció, tres de comerç i reparació d'automòbils, una d'empresa de transport….
L'any 2000 hi havia 24 explotacions agrícoles que conreaven un total de 546 hectàrees.
El 2009 hi havia una escola elemental integrada dins d'un grup escolar.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
# Bihat

Bihat fou un petit estat tributari protegit de l'agència del Bundelkhand (abans Agència de l'Índia Central) amb una superfície de 39 km² i una població el 1881 de 4.704 habitants i el 1901 de 3.984. La capital era Bihat a la riba oriental del Dhasan. El jagirdar era un bundela hindú que disposava d'un exèrcit de 125 soldats. Estava situat entre el districte de Jhansi i districte d'Hamirpur. El jagir el va rebre el primer titular, Diwan Arpabal Singh, per cessió de set pobles feta per Hirde Sah, raja i fill del maharajà Chhatarsal de Panna el 1807; la concessió es va mantenir sota Ali Bahadur de Banda. Quan es va establir el domini britànic Diwan Aparbal Singh estava en possessió de set pobles i Diwan Chhatri Singh dominava Lohargaon (que després va formar el vuitè poble de l'estat). Un sanad reeconeixent la possessió li fou conedit el 1862 amb dret d'adopció. El 1872 va pujar al tron Rao Mahum Singh. El seu fill el va succeir en data desconeguda, fins a la seva mort el 1908; llavors va pujar al tron Bir Singh Ju Deo.

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# José Bordalás Jiménez

José Bordalás Jiménez també conegut com a Pepe Bordalás (Alacant, País Valencià, 5 de març de 1964), és un exfutbolista i entrenador de futbol valencià. Va jugar a la posició de davanter majorment com a extrem. Actualment (2024) és l'entrenador del Getafe CF.

## Trajectòria futbolística

Bordalás com a futbolista i com a entrenador ha estat profeta a la seva terra, ja que mai ha jugat fora de la província d'Alacant. Com a jugador va destacar com a davanter però només a nivell local on va jugar a Tercera Divisió i categories regionals.

## Carrera com a entrenador

El 1993 es va iniciar amb èxit com a entrenador en ascendir a Alacant B a Regional Preferent. El 1998 va agafar l'Alacant CF en Preferent i el va deixar com a equip punter de Segona B en pocs anys. El 2006 va fer el salt a Segona divisió amb el seu club de la infància, l'Hèrcules CF. Després de dues bones temporades amb el CE Alcoià va fitxar per l'Elx CF el 2009 i s'hi va estar fins al 2012. La temporada 2012-13 va fer d'entrenador de l'AD Alcorcón, i va continuar la temporada 2013-14 A la fi de la temporada acorda amb la directiva no continuar. Tornaria al conjunt canterer en febrer de 2014 per a redreçar la trajectòria que l'havia dut a acostar-se a llocs de descens. Va mantindre la categoria a tres jornades per a la conclusió, sent el 4t equip que més punts havia aconseguit des que arribà el tècnic alacantí. La temporada 2014-15 finalitzà 11é de nou amb l'Alcorcón.. L'11 de juny de 2015 fitxa en el Deportivo Alavés amb què es proclama Campió de Lliga i ascendeix a Primera divisió espanyola de futbol el 29 de maig de 2016, 10 anys després que perdera la màxima categoria.
Posteriorment va entrenar al Getafe entre 2016 i 2021, per passar a entrenar temporalment al València i tornar al Getafe l'abril de 2023.

## Referències

* ↑ Rubio, Ángel. «José Bordalás, nuevo entrenador de la A. D. Alcorcón» (en castellà). Agrupación Deportiva Alcorcón, 26-06-2012. Arxivat de l'original el 2012-06-30. [Consulta: 27 juny 2012].
* ↑ «José Bordalás, nuevo entrenador del Alcorcón» (en castellà). Cadena COPE, 05-02-2014.

## Enllaços externs

* Fitxa a la plana oficial de l'Elx Arxivat 2010-06-17 a Wayback Machine.
# Sun Chunlan

    En aquest nom xinès, el cognom és Sun.
Sun Chunlan (Raoyang County, 24 de maig de 1950) és una política xinesa, membre del Politburó del Partit Comunista de la Xina i nomenada el 19 de març de 2018 viceprimer ministra del Govern xinès durant el 13è Congrés Nacional del Poble (Assemblea Popular Nacional de la Xina).
Sun Chunlan va néixer en el si d'una família obrera, el 24 de maig de 1950 a Royang, província xinesa de Hebei. Es va graduar a l'Institut de Tecnologia de l'Acer d'Anshan a Liaoning (1965-1969), La seva formació es va completar 20 anys més tard, igual que molts quadres del Partit, per cursos de gestió - MBA - per correspondència a la Universitat de Shenyang, i després en Ciència Política a l'Escola del Partit de Pequín.
Les seves primeres experiències laborals les va realitzar a la ciutat de Anshan, primer en una fàbrica de rellotges (1969), on posteriorment hi va ocupar llocs de caràcter polític (1971-1974), tant en aquesta factoria com en altres fàbriques, del sector de la il·luminació (1974-1977) i del tèxtil (1977-1978).
El 30 de gener del 2020 la vicepresidenta va ser un dels membres del govern xinès que va visitar la zona epicentre del brot del coronavirus a Wuhan,a la província de Hubei. Sun Chunlan va visitar els treballadors mèdics i va inspeccionar comunitats residencials.

## Càrrecs ocupats

La seva activitat la desenvolupat en l'àmbit associatiu, però especialment en càrrecs polítics i sindicals, recolzada per Hu JIntao.
* 1997 a 2005: Diversos càrrecs a la província de Liaoning, on va arribar a ser l'alcaldessa de la ciutat de Dailan.
* 2005 a 2009: vicepresidenta i primera Secretaria de la Federació de Sindicats
* 2009 a 2012 : Diversos càrrecs a la província de Fujian.
* 2012- 2014 : Secretaria del Comitè Municipal de Tianjin.
Membre del Comitè Central dels 15è, 16è, 17è, 18è i 19è Congrés Nacional del Partit Comunista de la Xina.

## Referències

* ↑ «Sun Chunlan -- Vice-Premier» (en anglès), 21-03-2018. Arxivat de l'original el 2014-01-08. [Consulta: abril 2018].
* 1 2 3 Danjou, François. «Sun Chunlan» (en francès), 07-12-2018. [Consulta: abril 2018].
* 1 2 Li, Cheng. «Sun Chunlan. Born 1950» (en anglès). [Consulta: abril 2018].
* ↑ «Chinese vice premier visits hospital, communities amid coronavirus outbreak». China.org.cn, 31-01-2020.
* 1 2 «Sun Chunlan» (en anglès). [Consulta: abril 2018].
* 1 2 Dong, Joyce. «Sun Chunlan Elected Member of Political Bureau of CPC Central Committee» (en anglès), 27-10-2017. [Consulta: abril 2018].
# Loreto-di-Tallano

Loreto-di-Tallano (en cors Laretu di Taddà) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament de Còrsega del Sud. L'any 1999 tenia 35 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 95 | 101 | 94 | 70 | 57 | 35 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001 | Jean-Pierre Arrii | | |