OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Balear Futbol Club

El Balear Futbol Club (originalment dit Balear Football Club) va ser un club de futbol de Palma (Mallorca, Illes Balears. Va ser fundat a mitjans de l'any 1922 i va desaparèixer l'any 1925. Poc després de la seva fundació part dels seus directius i jugadors varen abandonar el club per fundar-ne un de nou, l'Atlètic FC, un dels precedents de l'actual Club Esportiu Atlètic Balears.

## Història

Sabem molt poc d'aquest club, que com tots els de l'època tenia una estructura molt senzilla i amateur. La primera notícia de l'existència del club va ser una carta publicada en el diari El Día de Palma el 17 de maig del 1922, en la qual el capità de l'equip reptava el Balears FC a jugar un partit amistós. El primer partit del Balear FC del qual hi ha constància es va jugar el 9 de juliol del mateix any.
El club va prendre el seu nom del Teatre Balear, coliseu que es trobava just davant del seu local social: el cafè Can Martí, en el carrer Zanoguera n. 13. La seva indumentària estava integrada per samarreta blava i calçons blancs. Inicialment no va tenir terreny de joc i no va ser fins a principi del 1923, que va inaugurar el seu propi en el barri palmesà del Molinar. Fou batejat Balear-Mallorquí, ja que fou adquirit conjuntament amb el club del mateix nom. Segons les fonts de l'època estava situat entre les dues fàbriques d'electricitat del Molinar.
Gran part del que sabem prové de l'escissió de l'Athletic FC que es va produir devers setembre del 1922. A principis de l'any 1925 cessà sobtadament la seva activitat fins a desaparèixer a mitjans d'aquell mateix any.
El club va tenir de soci fundador a Antoni Forteza Pinya (1901-1969), que el va presidir fins al moment de l'escissió de l'Athletic Futbol Club.

## Bibliografia

* Fábregas y Cuxart, Luis. Ca Nostra. 50 años de vida palmesana (en castellà). Palma: Edicions Cort, 2007 (1965). DL PM 1008-2007. ISBN 84-7535-595-5.
* García Gargallo, Manuel. Els orígens de l'Atlètic Balears (1920-1942). Dels inicis a la fusió (en català). Lulu, 2013.
* Salas Fuster, Antoni. L'Atlètic Baleares. Una història de supervivència. Palma: Ingrama SA (impr.), 2009. DL 272-2009. ISBN 84-85932-78-1.

## Referències

* ↑ García Gargallo, Manuel, p. 29 (català)
* ↑ García Gargallo, Manuel, p. 28-29 (català)
* ↑ Fábregas y Cuxart, Luis. p. 420 (castellà)
* ↑ García Gargallo, Manuel, p. 28 (català)

## Enllaços externs

* Plana web oficial de l'Atlètic Balears
# Stéphane Préfontaine

Stéphane Préfontaine (Canadà, 1961) és un advocat canadenc, conegut mundialment per ser l'encarregat d'encendre el peveter olímpic als Jocs Olímpics d'estiu de 1976.
Durant els preparatius dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1976 realitzats a Mont-real (Canadà) fou escollit, juntament amb Sandra Henderson, com a models de joves esportistes per encendre el peveter olímpic durant la cerimònia d'obertura dels Jocs. Posteriorment Préfontaine intentà poder participar en els Jocs Olímpics d'estiu de 1980 realitzats a Moscou (Unió Soviètica), tot i que les lesions l'obligaren a abandonar l'esport.
Posteriorment estudià dret a la Universitat de Mont-real i a la Universitat de Colúmbia (Nova York, Estats Units), aconseguint el doctorat a l'Institut d'Estudis Polítics de París (França).

## Referències

* ↑ (anglès) Stéphane Préfontaine's profile Arxivat 2012-03-02 a Wayback Machine.
# Països Baixos al Festival de la Cançó d'Eurovisió 2012

La TROS vol apostar aquest cop per recuperar la preselecció oberta neerlandesa, anomenada Nationaal Songfestival.

## Organització

La participació és oberta, sense restriccions. El dia 5 de gener de 2012, la TROS va donar a conèixer tant els sis artistes com les seves corresponents cançons, seleccionats entre les més de 450 propostes rebudes fins al 30 de setembre de 2011. El Nationaal Songfestival serà produït per Talpa Productions, la productora del creador de la fórmula dels famosos realities "Big Brother", John de Mol. La final està prevista pel 26 de febrer de 2012.

## Candidats

Els sis candidats anunciats per la TROS són:
* Tim Douwsa - Undercover lover
* Kim De Boer - Children of the world
* Ivan Peroti - Take me as I am
* Raffaella - Chocolatte
* Joan Franka - You and me
* Pearl Jozefzoon - We can overcome

## Referències

* ↑ Nick van Lith:Netherlands: TROS reveals plans for 2012 Arxivat 2011-08-15 a Wayback Machine. www.escdaily.com (anglès)
* ↑ Storvik-Green, Simon. «New selection format for the Netherlands». European Broadcasting Union, 06-07-2011. [Consulta: 6 juliol 2011].
* ↑ Jiandani, Sanjay. «The Netherlands: Jan Smit to host Dutch final». EscToday.com, 07-12-2011. [Consulta: 9 desembre 2011].
* ↑ Sanjay Jiandani:The Netherlands: 6 candidates announced www.esctoday.com (anglès)

## Vegeu també

* Festival de la Cançó d'Eurovisió 2012
# Desert Eagle

El Desert Eagle és un pistolet semiautomàtic de gran calibre accionada pels gasos del tret, dissenyada als Estats Units per Magnum Research i fabricada principalment a Israel per IMI (Indústries Militars d'Israel), ara Israel Weapons Industry. La producció va ser transferida a Sac Defense a Maine entre 1996 i 2000, d'allí la denominació XIX, però va tornar a Israel quan Sac va ser comprada per General Dynamics.
Causa de la seva silueta fàcilment recognoscible i als seus cartutxos de gran calibre, la Desert Eagle s'ha convertit en una arma gairebé arquetípica en la cultura popular.
Magnum Research ha publicitat diverses versions de la pistola accionada per retrocés curt Jericho 941 sota el nom de Baby Eagle. Aquestes no tenen cap relació amb la Desert Eagle, amb la qual només comparteixen un moderat semblant pel que fa a formes respecta.

## Referències

* ↑ «Modern Firearms - IMI / Magnum Research Desert Eagle pistol». Arxivat de l'original el 2010-09-14. [Consulta: 1r desembre 2011].
* ↑ «IMI / IMI Jericho 941 / Baby Desert Eagle pistol». Arxivat de l'original el 2010-07-24. [Consulta: 30 novembre 2007].
* ↑ «IMI / Magnum Research Desert Eagle pistol». Arxivat de l'original el 2010-09-14. [Consulta: 30 novembre 2007].
# Cantó de Sent Laurenç dau Medòc

El cantó de Sent Laurenç dau Medòc és un cantó francès del departament de la Gironda, situat al districte de L'Esparra. Té 3 municipis i el cap és Sent Laurenç dau Medòc.

## Municipis

* Carcan
* Hortin
* Sent Laurenç dau Medòc

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1961 | Henri Destouesse | PRRRS |
| 1961-1986 | Aymar Achille-Fould | UDF |
| 1986-2004 | Michel Faure | RPR, després UMP |
| 2004- | Henri Laurent | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 4.967 | 5.231 | 5.508 | 6.186 | 6.913 | 7.241 | 8.091 |
# Gastrotheca albolineata

Gastrotheca albolineata és una espècie de granota de la família dels hemipràctids. És endèmica del Brasil. Va ser descrit com Hyla albolineata per A. i B. Lutz el 1839.
Viu a la copa del bosc primari i vell secundari. Porta els ous a l'esquena i és una espècie que desenvolupa en directe. Requereix arbres grossos per viure i, per tant, no tolera gaire alteració de l'hàbitat.
Viu des d'un altiud de 600 a 1400 m a la part nord de la serralada de la Serra da Mantiqueira i els turons de les terres baixes costaneres de l'estat de Rio de Janeiro, la serralada de la Serra do Mar i la part sud de la serra de la Serra da Mantiqueira i la costa septentrional de l'estat de São Paulo, així com un registre aïllat al centre d'Espíritu Santo, tot al Brasil.

## Referències

* ↑ Lutz, A.; Lutz, B. «New Hylidae from Brazil/Hylideos novos do Brasil». Anais da Academia Brasileira de Ciências [Rio de Janeiro], 11, 1939, pàg. 67–89.
* ↑ Potsch de Carvalho-e-Silva, Sergio; Telles, Ana Maria «Gastrotheca albolineata» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2004. DOI: 10.2305/iucn.uk.2004.rlts.t41235a10421368.en.
* ↑ Frost, Darrel R. (en anglès) Amphibian Species of the World: an Online Reference, 2022. DOI: 10.5531/db.vz.0001.
# Anacroneuria tupi

Anacroneuria tupi és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: l'estat de São Paulo (el Brasil).

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bispo & Froehlich, 2004. Aquatic Insects 26(2):105.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ Perlidae (Plecoptera) from Intervales State Park, São Paulo State, Southeastern Brazil, with Descriptions of New Species (anglès)
* ↑ Checklist dos Plecoptera (Insecta) do Estado de São Paulo, Brasil Arxivat 2010-12-17 a Wayback Machine. (portuguès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):173.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 29 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Seligman (Missouri)

Seligman és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 877 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Seligman tenia 877 habitants, 317 habitatges, i 222 famílies. La densitat de població era de 279,8 habitants per km².
Dels 317 habitatges en un 34,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,2% hi vivien parelles casades, en un 12,9% dones solteres, i en un 29,7% no eren unitats familiars. En el 22,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,77 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,23.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,4% tenia menys de 18 anys, un 9,1% entre 18 i 24, un 31,5% entre 25 i 44, un 19,7% de 45 a 60 i un 8,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.313 $ i la renda mediana per família de 30.417 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.563 $ mentre que les dones 18.611 $. La renda per capita de la població era de 10.918 $. Entorn del 18,9% de les famílies i el 26,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Seligman». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Seligman». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Santiago Crespo Neira

Santiago Crespo Neira (Madrid, 21 de juliol de 1993), és un actor espanyol, de cinema i televisió.

## Biografia

Va debutar al món de les sèries de televisió amb la sèrie d'Antena 3 Antivicio produïda per Zeppelin TV l'any 2000, sèrie en la que va participar al costat de Pepe Sancho, actor amb qui va tornar a treballar en una altra sèrie de televisió, Cuéntame cómo pasó.
També va actuar amb un paper esporàdic d'un capítol s la sèrie de Telecinco Hospital Central) i ha treballat en diverses pel·lícules amb directors de cinema com Miguel Albaladejo i Ramón Salazar.
Des de 2001 treballa en la sèrie de TVE Cuéntame cómo pasó, actuant com a Josete, l'amic del protagonista Carlos Alcántara (Ricardo Gómez).

## Filmografia
### Cinema

Pel·lícules :
| Any | Títol | Personatge | Director |
| 2006 | Arqueología urbana | Captaire jove | Marco Denaro |
| 2005 | A falta de pan | Nen del carrer | Martín Rosete |
| 2002 | Rencor | Tito | Miguel Albaladejo |
| 2002 | Piedras | Víctor | Ramón Salazar |

### Sèries de televisió

Sèries de televisió :
| Any | Sèries | Personatge | Director |
| 2001- actualitat | Cuéntame cómo pasó | Josete Jiménez | Miguel Ángel Bernardeau |
| 2001 | Hospital Central | Raúl | Carlos Gil i Jacobo Rispa |
| 2000 | Antivicio | ¿? | Federico Cueva |

### Teatre

Teatre :
| Any | Sèries | Autor | Director |
| 2006 | Siglo XX… que estás en los cielos | David Desola | Blanca Portillo |
| 2015-2016 | La asamblea de mujeres | Aristòfanes | Juan Echanove |

## Referències

* ↑ «Charla de los internautas con el actor que interpreta a 'Josete' en Cuéntame cómo pasó». Arxivat de l'original el 2020-01-25. [Consulta: 19 maig 2008].
* ↑ Santiago Crespo: «Soy un poeta griego que se inspira yendo de putas», ABC, 9 de desembre de 2016
# Liparis liparis

Liparis liparis és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Descripció

Els adults assoleixen entre 10 i 15 cm de llargària màxima.

## Subespècies

* Liparis liparis barbatus (Ekström, 1832)
* Liparis liparis liparis (Linnaeus, 1766)

## Reproducció

La posta té lloc a la primavera.

## Alimentació

Menja principalment crustacis i, de tant en tant, peixos i poliquets.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic nord-oriental: Estònia, Lituània, Letònia, Finlàndia, Rússia, Suècia, Dinamarca, Noruega, les illes Britàniques, Irlanda, Islàndia, Portugal i França.

## Estat de conservació

El seu hàbitat proper a la costa s'ha vist afectat pels abocaments contaminants (com ara, aigües residuals i residus industrials) durant gran part del segle xx. Nogensmenys, això ha estat a nivell local i no ha afectat a tota la seua distribució geogràfica.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 Florin, A., Lorance, P., Keskin, Ç.; Herrera, J. (2014). "Liparis liparis." 2014 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2014. [Consulta: 3 abril 2023]
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-11 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Liparis marmoratus

Liparis marmoratus és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima polar que viu entre 96 i 165 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord del mar d'Okhotsk i el mar de Bering.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Scopoli J. A., 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Praga. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Schmidt, P. Yu, 1950. Fishes of the Sea of Okhotsk [= Ryby Okhotskogo morya]. Transactions of the Pacific Committee Acad. Sci. U.S.S.R. v. 6: 1-370, Pls. 1-20.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Fedorov, V.V., I.A. Chereshnev, M.V. Nazarkin, A.V. Shestakov i V.V. Volobuev, 2003. Catalog of marine and freswater fishes of the northern part of the Sea of Okhotsk. Vladivostok: Dalnauka, 2003. 204 p.
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* ↑ Quast, J.C. i E.L. Hall, 1972. List of fishes of Alaska and adjacent waters with a guide to some of their literature. U.S. Dep. Commer., NOAA Tech. Rep. NMFS SSRF-658, 47 p.

## Bibliografia

* Chernova, N.V., D.L. Stein i A.P. Andriàixev, 2004. Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (31):72.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Sarracenia

Sarracenia és un gènere de plantes amb flors que comprèn nou espècies de plantes carnívores nadiues d'Amèrica del Nord. El gènere pertany a la família Sarraceniaceae, que també conté els gèneres Darlingtonia i Heliamphora.
Sarracenia són plantes carnívores indígenes de l'est de Texas, àrea dels Grans Llacs i sud-est del Canadà, amb la majoria creixent en el sud-est dels Estats Units (solament S. purpurea neix en regions amb temperatures temperades). Les fulles de les plantes formen un túnel per atrapar insectes i produeixen enzims per digerir la seva presa. Els insectes són atrets per la secreció de nèctar així com una combinació d'olors i colors.

## Taxonomia

* Sarracenia alata
* Sarracenia flava
* Sarracenia leucophylla
* Sarracenia minor
* Sarracenia oreophila
* Sarracenia psittacina
* Sarracenia purpurea
* Sarracenia rosea
* Sarracenia rubra
# Sarracín

Sarracín és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca d'Alfoz de Burgos.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2007 |
| 155 | 150 | 271 | 285 | 292 |
# Sant Llorenç de Vilardell

Sant Llorenç de Vilardell és una església al municipi de Sant Celoni (Vallès Oriental) situada a la dreta de la Tordera, al peu del massís del Montnegre. Sant Llorenç de Vilardell surt ja esmentada des del 1041 i des de 1440 estigué unida a la parròquia d'Olzinelles. Al segle xvi, les dues esglésies estaven en molt mal estat, de tal manera que el rector només podia viure a la rectoria d'Olzinelles. Se sap que en el 1637 continuava unida a Olzinelles, que era la parròquia principal, i Vilardell la sufragània. A causa del seu mal estat hi ha hagut reformes, així que es troben elements dels segles XII i XIII i altres dels segles XV i XVI.
Edifici religiós, de paredat. La cornisa de la dreta, a la part de migjorn, al costat del cementiri, probablement formava part de la primitiva portada romànica (segle XII-XIII). La portada és senzilla, quadrada, sense decoració. Al damunt, hi ha una fornícula amb una petita imatge, moderna de Sant Llorenç. El pòrtic és senzill, amb teulada de dues vessants, que es recolza sobre tres matxons. Té un campanar d'espadanya amb dos buits per a les campanes. La part de baix és probablement romànica. L'interior té tres trams i el presbiteri, amb volta de mig canó un xic apuntada. Entre el segon i tercer tram hi ha un gran arc de mig punt. Té una pila baptismal senzilla, vuitavada del segle xvi.
Al segle XVII ja es té constància que la capella té uns Goigs dedicats a sant Llorenç.

## Notes

* 1 2 3 «Sant Llorenç de Vilardell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
* ↑ Zaragoza i Pascual, Ernest «Sant Esteve d'Olzinelles i Sant Llorenç de Vilardell - Història de dues petites parròquies mil·lenàries del Montnegre». Analecta Sacra Tarraconensia 78-79, 2005-2006, pàg. 47-112.
* ↑ «Goigs a sant Llorenç de Vilardell». [Consulta: 2023].
# Sant Llorenç de Vilalba dels Arcs

Sant Llorenç de Vilalba dels Arcs és una església del municipi de Vilalba dels Arcs (Terra Alta) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'església, bastida en pedra, és d'una sola nau de quatre trams, amb absis poligonal i capelles entre contraforts, i cor elevat al peus. A cada costat de l'absis hi ha una sagristia poligonal, cosa que fa que la capçalera sigui exteriorment recta. La coberta de la nau és de creueria amb tercelets que recolza en pilastres clàssiques; la de les capelles laterals és de creueria simple. La façana, barroca, és centrada per la porta d'arc de mig punt amb cassetons, que descansa sobre muntants de motllura fina, i és flanquejada per esvelts estípits sobre basaments: als carcanyols hi ha sengles àngels amb els atributs de Sant Llorenç (la graella i la corona de llorer). Un entaulament de motlluració complexa i ornamentació té al centre l'escut de Vilalba i al damunt un altre cos similar a l'inferior però més petit. El campanar, a l'angle nord-oest, consta de quatre cossos, amb pilastres corínties.
L'església de Vilalba, d'estructura molt similar a la de la Fatarella i la Pobla de Massaluca, és un clar exemple d'edifici renaixentista (murs i suports clàssics i coberta de creueria), que fou acabat, però, en època plenament barroca.

## Història

L'església fou construïda entre finals del segle xvi i mitjan segle xviii. Sembla que l'obra es dugué a terme en tres etapes: entre 1580 i 1590 es feu l'absis i les sagristies, entre 1601 i 1608 es feren dos trams de la nau, amb la porta lateral renaixentista que duu la data 1601, i entre 1702 i 1758 es feu la resta. En aquesta darrera etapa s'acabaren o almenys es cobriren els dos darrers trams de la nau (el més proper a la façana duu la data 1705), que segurament fou encarregada a Francisco Ibargüens. Per la construcció del campanar, que en substituí un d'anterior, es contractà el 1735 a Miquel Porta i Pedro Castillo; també es realitzà el cor i s'enderrocà el que ja hi havia, i es va pavimentar tota l'església.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Llorenç de Vilalba dels Arcs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 novembre 2015].

## Enllaços externs

* «Sant Llorenç de Vilalba dels Arcs». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Sant Llorenç de la Sanabra

Sant Llorenç de la Sanabra és una capella de Santa Margarida i els Monjos (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una capella de reduïdes dimensions, d'una sola nau, enrunada, possiblement amb sagristia adossada. Absis semicircular, del que solament en resta la part inferior, en la que s'hi veuen dues bandes llombardes, i tres finestres d'arc de mig punt de doble exqueixada. Carreus irregulars de pedra picada, disposats en fileres horitzontals.

## Referències

* ↑ «Sant Llorenç de la Sanabra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].