OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Saint Augustine

* Per a altres significats, vegeu «St. Augustine».
Saint Augustine és una ciutat i és la capital del comtat de Saint Johns (Florida, Estats Units). Durant el segle xix hi va haver importants colònies catalanoparlants (els menorquins de Florida). Segons el cens del 2006, té una població d'11.592 habitants. Fundada com a San Agustinper l'espanyol Pedro Menéndez de Avilés en 1565, per fer front als francesos que s'havien establert a la propera Fort Caroline, Saint Augustine és la ciutat més antiga dels Estats Units d'Amèrica, va ser fundada per europeus, i era la ciutat més gran i la capital de la Província de La Florida des de la seva fundació fins al 1763. Durant la Guerra de l'orella de Jenkins la seva fortalesa fou assetjada per les tropes britàniques.

## Referències

* ↑ Heidler, David Stephen; Heidler, Jeanne T. Encyclopedia of the War of 1812 (en anglès). Naval Institute Press, 2004, p. 482. ISBN 1591143624.
* ↑ Fairbanks, George R. The History and Antiquities of the city of St. Augustine, Florida, founded A.D. 1565, comprising some of the most interesting portions of the early history of Florida (en anglès), 1858, p. 151.

## Vegeu també

* Territori de Florida
* Florida Oriental
* Menorquí de Florida

## Enllaços externs

* Ajuntament de Saint Augustine Arxivat 2011-02-23 a Wayback Machine.
* Monument Nacional del Castillo de San Marcos (anglès) (castellà)
* Monument Nacional del Fort Matanzas (anglès) (castellà)
# Suite francesa (pel·lícula)

Suite francesa (títol original en francès: Suite française) és una pel·lícula de 2015 dirigida per Saul Dibb i protagonitzada per Michelle Williams, Matthias Schoenaerts, Kristin Scott Thomas i Cédric Maerckx. La història està basada en la novel·la homònima de l'escriptora Irène Némirovsky. La pel·lícula fou doblada al català; també es va editar una versió en valencià per a À Punt.

## Argument

Durant els anys de l'ocupació alemanya de França, l'amor sorgeix entre una noia francesa i un soldat alemany.

## Repartiment

L'octubre de 2012 ja va sortir a la premsa que Michelle Williams acompanyaria a Saul Dibb en el paper protagonista de la pel·lícula. Pocs dies després es va saber que Kristin Scott Thomas s'hi afegiria com la seva sogra. Les negociacions amb Matthias Schoenaerts van acabar amb èxit el novembre del mateix any.
La resta de l'equip interpretatiu es va definir a partir de la primavera de 2013, després que The Weinstein Company adquirís la pel·lícula al Festival de Canes.
* Michelle Williams: Lucile Angellier
* Kristin Scott Thomas: Senyora Angellier
* Matthias Schoenaerts: Comandant Bruno von Falk
* Sam Riley: Benoît Labarie
* Ruth Wilson: Madeleine Labarie
* Lambert Wilson: Vescomte de Montmort
* Clare Holman: Marthe
* Margot Robbie: Celine
* Alexandra Maria Lara: Leah
* Harriet Walter: Vescomtessa de Montmort
* Eileen Atkins: Denise Epstein
* Tom Schilling: Kurt Bonnet
* Deborah Findlay: Senyora Joseph
* Cédric Maerckx: Gaston Angellier

## Producció

La productora TF1 Droits Audiovisuels va adquirir els drets del llibre el 2007 el qual va ser adaptat en pel·lícula per Saul Dibb i Matt Charman. El rodatge es va iniciar el 24 de juny del 2013 a París i Bèlgica.

## Referències

* ↑ Good Morning, Matthias Schoenaerts Arxivat 2013-05-16 a Wayback Machine., a The New York Times (castellà)
* ↑ Suite française a Movie Insider (anglès)
* ↑ Suite française a My French Film Festival (anglès)
* ↑ Suite française a TF1 (anglès)
* ↑ «"Suite francesa" és "La gran pel·lícula"». CCMA.cat, 17-03-2020. [Consulta: 20 març 2020].
* ↑ «Suite francesa». À Punt, 03-12-2022. [Consulta: 5 desembre 2022].
* ↑ Martin, Lara. «Michelle Williams takes daughter Matilda to visit Dawson's Creek set» (en anglès). Reveal, 08-10-2013.
* ↑ Michelle Williams protagonitza Suite française a The Guardian
* ↑ Kristin Scott Thomas s'apunta a Suite française amb Michelle Williams
* ↑ Matthias Schoenaerts s'ajunta a Michelle Williams a Suite française
* 1 2 Weinstein Company adquireix els drets estatunidencs de Suite française
* ↑ Suite française comença a rodar-se
# Nimaathap II

Nimaathap II (nj-m33.t-Ḥp, "Maat [la veritat] pertany a Hapi") va ser una reina egípcia, probablement de la V dinastia (c. 2400-2200 aC).
Nimaathap en jeroglífic :
Només se la coneix per la seva tomba tipus mastaba excavada per George Andrew Reisner a Guiza (mastaba G 4712). Guiza ja no era una necròpolis reial a la V dinastia, i el seu lloc d'enterrament, lluny de les piràmides d'aquesta dinastia, és un misteri. Les cambres de culte de seva sepultura, a part d'una porta falsa, estaven sense decorar. A la porta falsa la reina hi apareix amb els següents títols:
* La que veu Horus i Seth
* Gran dels ceptre d'hetes
Aquests títols són típics de les reines del Regne Antic egipci.
La seva mastaba data per motius arquitectònics de la dinastia V, tot i que alguns autors hi veuen elements de la dinastia IV. Per tant, tampoc se sap de quin rei n'era l'esposa.

## Referències

* 1 2 Baud, 2015, p. 478-479.
* ↑ Callender, 2011, p. 179-182.

## Vegeu també

* La dona a l'antic Egipte
* Camp Occidental de Guiza

## Bibliografia

* Baud, Michel. Famille royale et pouvoir sous l'Ancien Empire égyptien (en francès). vol. 2. Institut français d'archéologie orientale du Caire - IFAO, 1999. ISBN 978-2-7247-0250-7.
* Callender, Vivienne Gae. Hathor's Image, The wives and mothers of Egyptian kings from Dynasties I-VI (en anglès). Praga: Czech Institute of Egyptology, 2011. ISBN 978-80-7308-381-6.
# Dix (Nebraska)

Dix és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 267 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dix tenia 267 habitants, 107 habitatges, i 71 famílies. La densitat de població era de 468,6 habitants per km².
Dels 107 habitatges en un 30,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,9% hi vivien parelles casades, en un 6,5% dones solteres, i en un 33,6% no eren unitats familiars. En el 28% dels habitatges hi vivien persones soles el 14% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,3% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 24,3% entre 25 i 44, un 24,3% de 45 a 60 i un 15,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.094 $ i la renda mediana per família de 34.167 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.625 $ mentre que les dones 20.000 $. La renda per capita de la població era de 15.997 $. Aproximadament el 6,9% de les famílies i el 9,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dix». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dix». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Khari

El Khari és un riu del Rajasthan, Índia.
Neix prop de Deogarh al districte de Rajsamand i corre de sud a nord-est passant pel districte de Bhilwara (on en part marca el límit nord) per sortir del districte i desaiguar al riu Banas. Al tehsil de Shahpura rep les aigües del Mansi.

## Referències

* ↑ Sharma, Hari Shanker. Indian Geomorphology: Selected Papers from the 2nd Conference of the Indian Institute of Geomorphologists on Environmental Geomorphology (en anglès). Concept Publishing Company, 1991, p. 339. ISBN 978-81-7022-344-3.
# Mes petites amoureuses

Mes petites amoureuses és una pel·lícula francesa de Jean Eustache estrenada el 1974.

## Argument

Daniel viu una infantesa feliç en un petit poble dels voltants de Bordeus, amb la seva àvia i els seus amics. Quan ha de retornar a l'escola, la seva mare el fa anar a Narbona amb ella i del seu company. Amb una situació precària a casa, Daniel es veu obligat a abandonar l'escola i treballar com a aprenent de mecànic. A la ciutat descobrirà el món dels adults, al mateix temps que desperta la seva sexualitat. Hi coneix les seves primeres emocions amoroses.

## Repartiment

* Martin Loeb: Daniel
* Jacqueline Dufranne: L'àvia
* Jacques Romain
* Ingrid Caven: La mare
* Marie-Paule Fernandez: Françoise
* Henri Martinez: Henri Martinez
* Maurice Pialat

## Genesi del film

Per al paper de l'àvia, Jean Eustache havia pensat en principi en Jeanne Moreau.

## Rodatge

Les escenes que passen a Pessac han estat rodades a Varzy, Nièvre. Entre el rodatge de la pel·lícula el 1974 i la infantesa del cineasta, Pessac havia canviat massa pel gust del cineasta i havia esdevingut un suburbi de Bordeus. Igualment, Eustache ha filmat l'estació de Carcassona en lloc de l'estació de Narbona

### Títol

El títol està tret d'un poema d'Arthur Rimbaud.

## Referències

* ↑ «Mes Petites amoureuses». The New York Times.
* 1 2 Hanska, Evane. Mes années Eustache. Flammarion, 2001, p. 331. ISBN 978-2080679208.
* ↑ Schuhl, Jean-Jacques ««Jean Eustache aimait le rien»». Libération, 24-02-2012.
# Polinomis de Rogers

En matemàtiques, el Polinomis de Rogers, també anomenats polinomis de Rogers–Askey–Ismail i polinomis continus q-ultraesfèrics, són una família de polinomis ortogonals introduïts pel matemàtic Leonard James Rogers en el curs del seu treball sobre les Identitats de Rogers-Ramanujan. Són q-anàlegs dels polinomis ultraesfèrics, i corresponen als polinomis de Macdonald per al cas especial d'un sistema d'arrel afina A1.
Askey & Ismail (1983) i Gasper & Rahman (2004) han discutit les propietats dels polinomis de Rogers en detall.
Els polinomis de Rogers poden ser definits en termes del símbol q-Pochhammer i de la sèrie hipergeomètrica bàsica, comː
    $C_{n}(x;\beta |q)={\frac {(\beta ;q)_{n}}{(q;q)_{n}}}e^{in\theta }_{2}\phi _{1}(q^{-n},\beta ;\beta ^{-1}q^{1-n};q,q\beta ^{-1}e^{-2i\theta })$
On x = cos(θ).

## Referències

* Askey, Richard; Ismail, Mourad E. H.. «A generalization of ultraspherical polynomials». A: Paul Erdős. Studies in pure mathematics. To the memory of Paul Turán.. Basel, Boston, Berlin: Birkhäuser, 1983. ISBN 978-3-7643-1288-6.
* Gasper, George; Rahman, Mizan. Basic hypergeometric series. 2a edició. Cambridge University Press, 2004. DOI 10.2277/0521833574. ISBN 978-0-521-83357-8.
* Macdonald, I. G.. Affine Hecke algebras and orthogonal polynomials. Cambridge University Press, 2003. DOI 10.1017/CBO9780511542824. ISBN 978-0-521-82472-9.
* Rogers, L. J. «On the expansion of some infinite products». Proc. London Math. Soc., 1892, p. 337–352. DOI: 10.1112/plms/s1-24.1.337.
* Rogers, L. J. «Second Memoir on the Expansion of certain Infinite Products». Proc. London Math. Soc., 1893, p. 318–343. DOI: 10.1112/plms/s1-25.1.318.
* Rogers, L. J. «Third Memoir on the Expansion of certain Infinite Products». Proc. London Math. Soc., 1894, p. 15–32. DOI: 10.1112/plms/s1-26.1.15.
# Paper Mario

Paper Mario, conegut al Japó com a Mario Story (マリオストーリー, Mario Sutōrī), és un joc de la Nintendo 64 de la sèrie Paper Mario. Originalment pensat per a la Nintendo 64DD, es va pensar de ser una seqüela de Super Mario RPG: Legend of the Seven Stars, però amb complicacions de Square Enix, els creadors de Super Mario RPG, van decidir canviar el nom a Super Mario Adventure i després a Mario Story (Paper Mario fora el Japó).
El joc va iniciar la sèrie de videojocs Paper Mario, que va obtenir la seva primera seqüela el 2004 amb Paper Mario: The Thousand-Year Door (Paper Mario: La Puerta Milenaria) per a la Nintendo GameCube.
El joc es va llançar l'agost del 2000 al Japó i a principis del 2001 a Amèrica del Nord i a les regions PAL. El juliol de 2007 va ser llançat a la consola virtual de Wii, i a la de Wii U l'abril del 2015. Va ser disponibilitzat també per a aquells usuaris que haguessin contractat el paquet d'expansió del Nintendo Switch Online.

## Referències

* ↑ «Paper Mario (Nintendo 64)» (en anglès). GameFAQs. [Consulta: 28 març 2016].
* ↑ «VC Monday: 07/16/07», 17-07-2007. Arxivat de l'original el 8 setembre 2009. [Consulta: 17 agost 2008].
* ↑ «Paper Mario | Nintendo 64 | Games | Nintendo». Nintendo.co.uk. [Consulta: març 2022].
* ↑ Peters, Jay. «Nintendo Switch Online is getting an ‘expansion pack’ with N64 and Genesis games», 23-09-2021. [Consulta: 24 setembre 2021].

## Enllaços externs

* Paper Mario Profile - Nintendo (Archive)
* Official Nintendo Japan Mario Story site (japonès)
# Saint Elmo

«Saint Elmo o St. Elmo» té aquests significats:
* St. Elmo (Colorado), poble fantasma a Colorado (Estats Units).
* St. Elmo (Illinois), població dels Estats Units a l'estat d'Illinois.
* St. Elmo (pel·lícula), pel·lícula muda de 1923 dirigida per Jerome Storm.
# Nikolaus Gerhaert

Nikolaus Gerhaert (Leyden, ca. 1420 – Wiener Neustadt, 28 de juny de 1473) fou un escultor del Gòtic tardà o Renaixement inicial, del qual se'n saben poques dades, a banda de la seva obra, en gran part perduda. El seu origen era holandès, tot i que la major part de la seva tasca es va desenvolupar a l'Europa Central germànica (Trèveris, Estrasburg, Baden, Constança i Viena). Hom el considera l'escultor més influent del nord d'Europa del segle XV (Renaixement nòrdic). El seu estil es va caracteritzar per vestidures elaborades i un realisme vívid i poc convencional. Es va especialitzar en sepulcres i retaules. Els materials més empleats van ser l'arenisca i la calcària; únicament se li atribueixen vuit talles en fusta.
La seva obra més famosa, conservada en el Musée de l'Œuvre Notre-Dame d'Estrasburg, rep la denominació francesa de Buste d'homme accoudé ("bust d'home recolzat", meditant, ca. 1467), i presumiblement és el seu autoretrat.
La seva influència es reconeix en l'obra d'escultors posteriors, com ara Erasmus Grasser i Niklaus von Hagenau.
* Mare de Déu amb el Nen.
* Sepulcre de l'emperador Frederic III d'Habsburg a la Catedral de Viena.
* Buste d'homme accoudé

## Referències

* ↑ Renate Kohn, 'Eine bisher unbekannte Grabinschrift des Niclas Gerhaert von Leyden', Wiener Geschichtsblätter 48 (Vienna 1993), pp. 164-70.
* ↑ Victor Beyer, La sculpture médiévale du Musée de l'Œuvre Notre-Dame, Édition des musées de la ville, Strasbourg, 1956, 71 p. Font citada a fr:Musée de l'Œuvre Notre-Dame
* ↑ Philipp M. Halm, Erasmus Grasser, 1927. Font citada a Erasmus Grasser

## Bibliografia

* "Nikolaus Gerhaert von Leyden". A l'Encyclopædia Britannica en línia.
* Buste d'homme accoudé al Musée de l'Oeuvre de Notre Dame a Estrasburg.
# Dècada del 420 aC
## Esdeveniments

* 426 aC - Batalla de Tanagra - els atenencs de Nícies són derrotats en el seu intent d'envair la Beòcia.
* 426 aC - Batalla d'Olpes - els atenencs de Demòstenes vencen els espartans a Etòlia.
* 426 aC - Un gran terratrèmol sacseja Atenes.
* 425 aC - Batalla de Pilos - els atenencs de Demòstenes vencen els espartans, capturant la seva flota i deixant l'enemic a l'illa d'Esfactèria.
* 425 aC - Roma venç a la ciutat etrusca de Veii.

## Personatges destacats

* 426 aC - Zhou Kao Wang - rei de la dinastia Zhou xinesa.
* 425 aC - Heròdot, historiador i geògraf de l'antiga grècia.
* Aristòfanes
# Kožuchov

Kožuchov és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1330.
# Mes courants électriques

Mes courants électriques és el segon àlbum d'Alizée. Fou llençat el 2003. Aquest és de música pop. Fou produït per Mylène Farmer i Laurent Boutonnat.

## Cançons

* "J'en ai marre!"
* "I'm Fed Up!" ("J'en ai Marre!" — versió anglesa)
* "À Contre-courant"
* "Toc de mac"
* "Amélie m'a dit"
* "Amélie" ("Amélie m'a dit" — versió anglesa)
* "C'est trop tard"
* "Tempête"
* "J'ai pas vingt ans!"
* "I'm Not Twenty!" ("J'ai pas vingt ans!" — versió anglesa)
* "Hey! Amigo!"
* "Youpidou"
* "Youpidoo" (versió anglesa)
* "Couer déjà pris"
# Oscar de Moya

Óscar de Moya (Bogotà, 1947―Miami, 9 de novembre de 2015) va ser un actor i locutor colombià.

## Biografia

Óscar de Moya va néixer a Bogotà en 1947, va estudiar actuació per la ràdio i teatre. Va iniciar la seva carrera com a actor en 1970, amb Gloria Gómez, qui feia papers infantils en les radionovel·les. En 1972 en la cadena radial HJCK 'Los Pobres También Lloran', 'La Casa de las dos Palmas', que va comportar a ser popular al costat amb Lucero Galindo, Margalida Castro i Teresa Gutiérrez.
En la televisió va participar en 'La casa de las dos palmas', 'Una vida para amarte', 'La ciudad grita', 'La vorágine', 'Los novios' i 'Gabriela', aquesta última, una coproducció amb Veneçuela de la qual va ser protagonista al costat de l'actriu Carmen Julia Álvarez. En 1983 va participar en la reeixida sèrie Cascabel amb Julio Medina, Alicia de Rojas i Humberto Arango. En 1984 va ser diagnosticat amb brucel·losis per la qual es va retirar de l'actuació. Es va radicar en Miami en 2001 fins a la seva mort el 9 de novembre de 2015.

## Referències

* ↑ Ha mort a Miami Óscar de Moya
* ↑ Ha mort el destacat actor Óscar de Moya
* ↑ Va morir l'actor Óscar de Moya
* ↑ Mor l'actor Óscar de Moya

## Enllaços externs

* El Indolvidable Óscar de Moya de Germán Posada
# Séquia de Torres

La Séquia de Torres és un canal hidràulic de reg que discorre pel marge esquerre del riu Segre i situat entre les localitats de Lleida i Torres de Segre (d'on agafa el nom).
No es coneix el seu origen però hi ha referències que ja existía en l'època musulmana. La primera referència històrica cristiana és en una donació que Guillem de Cervera va fer al Monestir de Poblet l'any 1153, on la séquia s'esmenta com a delimitadora de propietats.
El recorregut de la séquia ha variat al llarg dels temps. Inicialment captaba les aigües amunt del Pont Vell de Lleida en un assut o peixera. Des de la construcció del Canal de Seròs el 1912 les aigües es deriven en el kilòmetre 0´5 d'aquest canal.

## Referències

* ↑ «Séquia de Torres». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Séquia de Torres al web de la paeria de Lleida
* ↑ "Cine Catalunya, Antic Barri de Cap Pont i Séquia de Torres" Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. per A.Loriente, X. Payà i, J. Garcia. a Tribuna d´Arqueologia 1994-1995. Barcelona 1996, 143-160.]
# Dècada del 450 aC
## Esdeveniments

* Comença l'edat d'or cultural d'Atenes
* Les dotze taules, base del dret romà
* Inicis de la cultura de La Tène
* Primera menció del Tibet
* Ús de la catapulta a la Xina
* Inici de l'anomenada "època clàssica" de la colonització púnica a Eivissa.

## Personatges destacats

* Esdres
* Èsquil
* Pèricles
* Heròdot

## Referències

* ↑ Casasnovas Camps, Miquel Àngel. Història de les Illes Balears. Palma (Mallorca): Editorial Moll, 1998, p. 436. ISBN 84-273-4044-3.
# Easton (Missouri)

Easton és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 258 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Easton tenia 258 habitants, 104 habitatges, i 66 famílies. La densitat de població era de 163,3 habitants per km².
Dels 104 habitatges en un 37,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,9% hi vivien parelles casades, en un 7,7% dones solteres, i en un 36,5% no eren unitats familiars. En el 34,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,48 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,26.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,5% tenia menys de 18 anys, un 5% entre 18 i 24, un 30,6% entre 25 i 44, un 24% de 45 a 60 i un 10,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.750 $ i la renda mediana per família de 40.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.125 $ mentre que les dones 21.250 $. La renda per capita de la població era de 14.865 $. Entorn del 4,8% de les famílies i el 4,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Easton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Easton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Refugi d'Estanys Forcats

El refugi d'Estanys Forcats és un refugi de muntanya de la Parròquia de La Massana (Andorra) a 2.640 m d'altitud i situat uns 100 m. per sota dels Estanys Forcats. És l'únic refugi que no pertany al Govern andorrà i sovint no és citat a la cartografia de la zona. Malgrat estar sempre obert sovint hi ha pescadors i caçadors del país.
# Miorița

La miorița (en català: L'ovelleta; en anglès: The Little Ewe) és una vella bal·lada pastoral romanesa considerada com una de les peces més importants de folklore romanès. Té diverses versions amb contingut bastant diferent. Un d'aquests va ser seleccionat per Vasile Alecsandri per formar el llibre de text de referència.

## Contingut

La situació és senzilla: tres pastors (un moldau, un transsilvà i un vrâncean) es troben mentre cuiden els seus ramats. Una ovella aparentment encantada que pertany al noi moldau diu al seu amo que els altres dos estan complotant assassinar-lo per robar-li els bens.
El pastor respon que, si això passés, l'ovella hauria de demanar als seus assassins que enterressin el seu cos al corral. A continuació, també hauria de dir a la resta de les seves ovelles que s'ha casat amb una princesa durant una cerimònia a la qual hi assistien els elements de la natura i marcada per la caiguda d’una estrella. Tot i això, no hi ha cap metàfora de ritu de pas amb manifestacions celestials en la versió de la història que l’ovella ha d'explicar a la mare del pastor, només ha de saber que el seu fill s’ha casat amb una princesa.
Aquest poema va ser citat àmpliament per Patrick Leigh Fermor en el seu relat de la segona part d'un viatge a peu des d'Holanda fins a Constantinoble el 1933-34. Inclou una traducció parcial a la qual es refereix com a "destructor però força precís". Això es va fer més tard durant una estada prolongada abans del setembre de 1939 a l'est de Romania.

## Llegat

La Miorița és una referència habitual a la novel·la "La meva espasa està cantant" de Marcus Sedgwick. La Miorița té un paper fonamental a la novel·la "El bosc prohibit" de Mircea Eliade.

## Referències

* ↑ Fermor, Patrick Leigh. Between the Woods and the Water. Londres: John Murray, 1986, p. 204–207. ISBN 0-7195-4264-2.
* ↑ My Swordhand is Singing. Londres: Orion, 2006. ISBN 978 1 84255 558 3.

## Enllaços externs

* Miorița - en anglès (traducció per W. D. Snodgrass)
* Mioriţa - una versió vocal, cantat per Grigore Leşe (Un asf arxiu)
* Https://web.archive.org/Web/20080201104525/http://www.moldova.md/en/start/
# Superbuit Local Septentrional

El Superbuit Local Septentrional és una regió d'espacial buida de grups rics de galàxies, coneguda com a buit. És el superbuit més proper i és localitzat entre el supercúmul de la Verge (Local), Coma i el supercúmul d'Hèrcules.
Al cel s'hi troba entre les constel·lacions del Bover, Verge i Serpens Caput. Conté unes quantes galàxies petites (principalment espirals) i grups de galàxies, però és principalment buit. Les tènues galàxies d'aquest buit divideixen la regió en buits més petits, que són de 3 a 10 vegades més petits que els superbuits. El centre està situat a 61 Mpc de distància aproximadament (15h, + 15 °) i té 104 Mpc de diàmetre per la seva amplada més estreta.

## Referències

* ↑ Lindner, U.; Einasto, J.; Einasto, M.; Freudling, W.; Fricke, K.; 1 Astronomy and Astrophysics, 301, 01-09-1995, pàg. 329. arXiv: astro-ph/9503044. Bibcode: 1995A&A...301..329L.
* ↑ Einasto, M; Einasto, J.; Tago, E.; Dalton, G. B.; Andernach, H. Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 269, 2, 15-07-1994, pàg. 301–322. Bibcode: 1994MNRAS.269..301E. DOI: 10.1093/mnras/269.2.301 [Consulta: free].