OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Stefano Zacchiroli

Stefano Zacchiroli (nascut el 16 de març del 1979) és l'actual Líder del projecte Debian, succeint en Steve McIntyre l'abril de 2010. En Stefano va esdevenir Desenvolupador de Debian l'any 2001 i, després d'assistir a la LinuxTag l'any 2004, va començar a involucrar-se més en la comunitat de Debian i en el projecte en si mateix.
Va aconseguir un doctorat en enginyeria informàtica l'any 2007 a la Universitat de Bolonya, i es va moure a la Universitat de París VII Denis Diderot per a completar el seu treball de postdoctorat. Actualment està involucrat al projecte MANCOOSI, que es basa en l'aplicació de mètodes formals a la solució de problemes de complexitat en l'administració de distribucions GNU/Linux.
Des del punt de vista tècnic, Zacchiroli ha estat involucrat en Debian en gran part dins l'empaquetament de l'Objective Caml així com dins l'equip de garantia de qualitat.
L'abril de 2011 va ésser escollit, per segona vegada consecutiva i sense contrincant, com a líder del projecte Debian.

## Referències

* ↑ «Resultats de les Eleccions del Líder del Projecte Debian de l'any 2011». [Consulta: 16 abril 2011].

## Enllaços externs

* Pàgina principal d'en Zacchiroli
* Plataforma de campanya
# Nekràssivka (Sovetski)

* Per a altres significats, vegeu «Nekràssovka».
Nekràssivka (en (ucraïnès): Некрасівка, en rus: Некрасовка, Nekràssovka) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 1.044 habitants. Pertany al districte rural de Sovetski. Fins al 1945 el municipi es deia Kultxorà.

## Referències

* ↑ «Численность населения Крымского федерального округа, городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений.». Федеральная служба государственной статистики. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 12 juliol 2017].
# Federació de Futbol de Gàmbia

La Federació de Futbol de Gàmbia (anglès: 'Gambia Football Federation') (GFF) és la institució que regeix el futbol a Gàmbia. Agrupa tots els clubs de futbol del país i es fa càrrec de l'organització de la Lliga gambiana de futbol i la Copa. També és titular de la Selecció de futbol de Gàmbia absoluta i les de les altres categories. Anteriorment s'anomenà Gambia Football Association.
Va ser formada el 1952.
* Afiliació a la FIFA: 1968
* Afiliació a la CAF: 1966

## Referències

* ↑ Gambia Arxivat 2018-06-18 a Wayback Machine. at the FIFA website.
* ↑ Gambia at CAF Online
* ↑ «Gambia's government defies FIFA on decision to dissolve Football Association | Mail Online». Dailymail.co.uk, 07-03-2012. [Consulta: 6 desembre 2013].
* ↑ «Gambia Football Federation – Manifesto - The Point Newspaper, Banjul, The Gambia». Thepoint.gm, 23-07-2013. [Consulta: 6 desembre 2013].
* ↑ «Football in Gambia: Big dreams from Mustapha Kebbeh». Daily Maverick, 30-09-2013. [Consulta: 6 desembre 2013].
* ↑ «BBC Sport - Gambian FA dissolved by Sports Ministry». Bbc.co.uk, 02-03-2012. [Consulta: 6 desembre 2013].
* ↑ CAF and FIFA, 50 years of African football - the DVD, 2009

## Vegeu també

* Futbol a Gàmbia
# Simpsonichthys carlettoi

Simpsonichthys carlettoi és un peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ «Simpsonichthys carlettoi». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W.J.E.M.: Rivulidae (South American Annual Fishes). planes 526-548. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil, any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Platja des Cavallet

La platja des Cavallet, o platja des Solseró, és una platja del sud-est d'Eivissa al municipi de Sant Josep de sa Talaia i dins del Parc natural de ses Salines. És una de les platges nudistes pioneres.
La platja es troba a 9,5 km d'Eivissa i a 24,5 de Sant Josep de sa Talaia.
És una platja oberta i llarga amb gran presència de vegetació i sorra. La sorra és molt fina i blanca d'origen natural. A l'extrem sud hi ha roques amb piscines naturals i la Torre de ses Portes a la punta septentrional dels Freus. El fons és de sorra amb algunes zones de roca i amb vegetació submarina a certa profunditat. L'orientació a llevant fa que els vents siguin moderats de mar a terra. Es troba al costat dels estanys de les salines amb presència d'aus aquàtiques. Hi ha una varietat de corriols entre els pins i la vegetació típica de l'illa.
# La columna

La columna era un magazín de televisió emès per TV3 on, defugint de les tafaneries pròpies de la premsa del cor i del sensacionalisme de la teleporqueria, seguia l'actualitat política, social i cultural. Fou estrenat el 13 d'octubre de 2000 i era presentat per la Júlia Otero També comptava amb entrevistes a famosos i va comptar amb la col·laboració en alguns programes d'Albert Om, Oscar Nebreda, Carles Canut, Queco Novell o Guillermina Motta. Es va deixar d'emetre el 9 de juliol de 2004.

## Premis

* Premis Ondas 2003 (millor programa d'entreteniment)
* Premis ATV 2002 (millor comunicadora de programes d'entreteniment per Júlia Otero)

## Referències

* ↑ Julia Otero conducirá un magazín de tarde en la catalana TV3, ABC, 20 de juliol de 2000
* ↑ la columna al web de TV3
* ↑ Los Ondas premian este año el talento de los creadores y el impacto social de los programas, El País, 31 d'octubre de 2003
* ↑ "Cuéntame cómo pasó", triunfadora en los Premios ATV 2002vertele, 7 de juny de 2003

## Enllaços externs

* La columna al web de la Júlia Otero
# Can Cardús (Torrelavit)

Can Cardús és un edifici de Torrelavit (Alt Penedès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia de planta quadrada i teulada a dues vessants que consta de planta baixa, pis i golfes. El portal d'entrada té un arc de mig punt adovellat i balcons al primer pis. Hi ha un baluard amb masoveries i edificis agrícoles adossats (premses laterals que conformen una galeria d'arcades). Les parets són de tàpia. Hi ha una excel·lent panoràmica.

## Història

A l'interior de la casa es troba la data de 1420, apuntada en el guix d'un revoltó. En uns porxos laterals de l'exterior hi ha la data de 1889, any en què es va instal·lar el gas.
Segons testimoni verbal dels habitants de la casa, havia estat el convent de Sant Julià, que depenia del monestir de Poblet.
En aquesta zona hi ha relació entre totes les masies i els molins paperers del riu Bitlles. A Can Cardús li corresponia el Molí del Creixell, que segurament es va fundar a partir del segle xviii, com tots els altres.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Cardús». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Ferdinando Pio Rosellini

Ferdinando Pio Rosellini (1814-1872) va ser un matemàtic, botànic i pedagog italià.

## Vida i Obra

Fill d'uns rics comerciants de Pescia i germà petit d'Ippolito Rosellini, va estudiar matemàtiques a la universitat de Pisa i després va estudiar física a la universitat de Florència sota la direcció de Leopoldo Nobili.
A partir de 1836 fa de tutor dels quatre fills del poderós Giorgio Doria a Gènova. Un dels fills serà, amb el temps, el conegut botànic Giacomo Doria, qui dona nom al Museu d'Història Natural d'aquesta ciutat. El 1846, tres anys després de la mort del seu germà Ippolito, es casa amb la qui havia sigut la seva esposa i adopta els seus fills Eugenio, Angela i Giovanbattista.
El 1848, durant els fets revolucionaris que desembocaran en la creació anys més tard de l'estat italià, és a Milà, on és actiu en els cercles patriòtics. És elegit diputat al parlament italià i dirigeix la revista La Croce dei Savoia.
El 1853 és nomenat director del Istituto di Commercio e Industria de Torí fundat per Cavour. A partir de 1859 i fins a la seva mort serà el director del Istituto Tecnico Leardi de Casale Monferrato al qual deixarà el seu herbari i on tindrà com alumne destacat a Vilfredo Pareto.

## Referències

* ↑ Pizzarelli, pàgina 49.
* ↑ Coaloa, pàgina 93.
* ↑ Giacalone-Monaco, pàgines 101-102.

## Bibliografia

* Benvenuti, Gino «Ferdinando Pio Rosellini : patriota ed educatore» (en (italià)). Rassegna periodica di informazioni del Comune di Pisa, Vol. 7, Num. 3, 1967.
* Coaloa, Roberto. «La classe politica dell'“altro Piemonte” alla vigilia de l'Unita d'Italia». A: Valerio Castronovo (ed.). Alessandria: dal Risorgimento all'Unita d'Italia (en (italià)). Cassa di Risparmio d'Alessandria, 2008, p. 88-97.
* Giacalone-Monaco, Tommaso «Ricerche intorno alla giovinezza di Vilfredo Pareto» (en (italià)). Giornale degli Economisti e Annali di Economia, Vol. 25, Num. 1/2, 1966, pàg. 97-104. ISSN: 0017-0097.
* Pizzarelli, Chiara «L'istruzione matematica secondaria e tecnica da Boncompagni a Casati 1848-1859: il ruolo della Società d'Istruzione e di Educazione» (en (italià)). Rivista di Storia de l'Universita di Torino, Vol. 2, Num. 2, 2013, pàg. 23-60. DOI: 10.13135/2281-2164/518. ISSN: 2281-2164.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Ferdinando Pio Rosellini» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# Giro del Friül

El Giro del Friül (Giro del Friuli en italià) era una cursa ciclista que es disputà a la regió italiana de Friül - Venècia Júlia. La primera edició es va disputar el 1974, sent guanyada per Luciano Borgognoni, mentre la darrera edició va tenir lloc el 2011. No es va disputar el 1997 ni entre el 2005 i el 2008. Guido Bontempi, amb tres victòries, és el ciclista que més vegades l'ha guanyat.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1974 | Luciano Borgognoni | Luigi Castelletti | Davide Boifava |
| 1975 | Roberto Poggiali | Giambattista Baronchelli | Giovanni Battaglin |
| 1976 | Franco Bitossi | Enrico Paolini | Francesco Moser |
| 1977 | Giuseppe Saronni | Walter Riccomi | Angelo Tosoni |
| 1978 | Roger de Vlaeminck | Giuseppe Saronni | Valerio Lualdi |
| 1979 | Francesco Moser | Roger de Vlaeminck | Pierino Gavazzi |
| 1980 | Claudio Corti | Luciano Loro | Geir Digerud |
| 1981 | Wladimiro Panizza | Marino Amadori | Giuseppe Saronni |
| 1982 | Guido Bontempi | Giuseppe Saronni | Luigi Ferreri |
| 1983 | Francesco Moser | Giovanni Battaglin | Bruno Leali |
| 1984 | Claudio Corti | Giuseppe Passuello | Ennio Salvador |
| 1985 | Franco Chioccioli | Francesco Moser | Johan Van de Velde |
| 1986 | Gianni Bugno | Claudio Corti | Harald Maier |
| 1987 | Guido Bontempi | Bruno Leali | Roberto Pagnin |
| 1988 | Guido Bontempi | Davide Cassani | Stefano Colage |
| 1989 | Lech Piasecki | Maurizio Fondriest | Roberto Gusmeroli |
| 1990 | Leonardo Sierra | Urs Zimmermann | Claudio Chiappucci |
| 1991 | Gianni Bugno | Franco Chioccioli | Claudio Chiappucci |
| 1992 | Alessandro Giannelli | Marco Lietti | Luc Roosen |
| 1993 | Piotr Ugriúmov | Claudio Chiappucci | Moreno Argentin |
| 1994 | Vladímir Pulnikov | Rolf Sorensen | Mario Chiesa |
| 1995 | Dmitri Kónixev | Francesco Frattini | Rodolfo Massi |
| 1996 | Andrei Teteriuk | Alexandr Shefer | Marco Zen |
| 1997. No organitzada ||||
| 1998 | Francesco Arazzi | Endrio Leoni | Giancarlo Raimondi |
| 1999 | Davide Rebellin | Ivan Basso | Danilo Di Luca |
| 2000 | Michele Bartoli | Gilberto Simoni | Daniele Nardello |
| 2001 | Denis Lunghi | Guido Trenti | Ellis Rastelli |
| 2002 | Franco Pellizotti | Davide Rebellin | Gilberto Simoni |
| 2003 | Joseba Albizu | Leonardo Scarselli | Sergio Barbero |
| 2004 | Michele Gobbi | Franco Pellizotti | Andrea Moletta |
| 2005-2008. No organitzada ||||
| 2009 | Mirco Lorenzetto | Grega Bole | Manuel Belletti |
| 2010 | Roberto Ferrari | Jacopo Guarnieri | Enrico Rossi |
| 2011 | José Serpa | Pàvel Brut | Nicki Sørensen |

## Referències

* ↑ «Giro del Friuli (Ita) - Cat.1.1». [Consulta: 27 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Giro del Friuli» (en italià). [Consulta: 27 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Web oficial de la cursa Arxivat 2011-02-11 a Wayback Machine. (italià)
# Fotbal Club Brașov

El FC Brașov és un club de futbol romanès de la ciutat de Brașov. El club es fundà el 1937 tot i que no arribà a la màxima categoria del futbol romanès fins al 1957. Guanyà la Copa Balcànica de clubs el 1960.

## Evolució del nom

* 1937: UA Brașov (Uzinele de Armament Brașov)
* 1948: CS Steagul Roşu Brașov
* 1950: Metalul Brașov
* 1953: Dinamo Oraşul Stalin
* 1957: fusió amb Dinamo Oraşul Stalin en Energia Oraşul Stalin
* 1958: CS Steagul Roşu Orasul Stalin
* 1961: CS Steagul Roşu Brașov
* 1980: FCM Brașov
* 1990: FC Brașov

## Jugadors destacats

| Stere Adamache Ibrahim Dossey Dorin Arcanu Alexandru Marc Dumitru Stangaciu Vasile Iordache Florin Prunea Razvan Lucescu Nicolae Pescaru Costica Stefanescu Mihai Ivancescu Mateescu Teodor Anghelini Ioan Naghi Serbanoiu Casian Miclaus Laszlo Balint | Marius Constantin Flavius Moldovan Gabriel Tamas Cosmin Bodea Tiberiu Ghioane Ghergheli Sulea Bucur Nicolae Proca Naftanaila Sereday Vaidean Mihai Stere Tibor Selymes Iulian Chirita | Marius Onofras Daniel Isaila Octavian Cocan Cornel Buta Vasile Ghindaru Aurel Ghindaru Ciprian Mozacu Robert Ilyes Arman Karamyan Corneliu Vasc Csaba Györffy Marius Lacatus Cramer Paraschivescu Zoltan David | Hasoti Marian Ivan Alexandru Andrasi Emerich Vascko Mugurel Buga Romeo Surdu Ioan Ganea Sabin Ilie Florin N. Iorga Marcel Sandor |

## Enllaços externs

* Web no oficial (Brașov fans) (romanès)
# Stefan Abadzhiev

Stefan Abadzhiev (búlgar: Стефан Абаджиев) (Sofia, 3 de juliol de 1934 - 13 de març de 2024) fou un futbolista búlgar de la dècada de 1960.
Fou 27 cops internacional amb la selecció búlgara amb la qual participà a la Copa del Món de Futbol de 1966.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Levski Sofia.

## Referències

* ↑ Димитров, Милен. «Трагедия в българския футбол: Отиде си легендата Теко Абаджиев» (en búlgar), 13-03-2024. [Consulta: 26 març 2024].
* ↑ Stefan Abadzhiev Olympic Results Arxivat 2012-12-15 a Wayback Machine. a sports-reference
* ↑ «1966 FIFA World Cup England». Arxivat de l'original el 2011-10-13. [Consulta: 2 setembre 2020].
* ↑ Career Statistics at LevskiSofia.info (anglès)
* ↑ Stefan Abadzhiev a National-Football-Teams.com (anglès)
# Pinofranqueado

Pinofranqueado (extremeny: Pinofranqueau) és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya).

## Demografia

Evolució demogràfica de Pinofranqueado :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 1.824 | 1.793 | 1.738 | 1.693 | 1.644 | 1.593 | 1.618 | 1.638 | 1.651 | 1.673 |

## Enllaços externs

* lashurdes.org - Pàgina turística de Pinofranqueado
# La collita (pel·lícula)

La collita (títol original en anglès: The Harvest) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per David Marconi, estrenada l'any 1993. Ha estat doblada al català.

## Argument

El guionista Charlie Pope (Miguel Ferrer) és enviat a Mèxic amb la finalitat de treballar en la revisió de l'script d'un film. Allà el sedueix Natalie (Leilani Sarelle), una ballarina que porta Pope a la platja. Aquest és drogat i un grup de matons el deixa inconscient; sense que se n'adoni, li prenen un dels seus ronyons. Amb l'ajuda d'una dona de la qual ignora les motivacions, intentarà investigar aquest tràfic d'òrgans.

## Repartiment

* Miguel Ferrer: Charlie Pope
* Leilani Sarelle: Natalie Caldwell
* Henry Silva: detectiu Topo
* Anthony Denison: Noel Guzmann
* Tim Thomerson: Steve Mobley
* Harvey Fierstein: Bob Lakin

## Referències

* 1 2 «La collita». Ésadir.cat. [Consulta: 12 desembre 2022].
* ↑ «The Harvest» (en anglès). NYTimes.com. [Consulta: 12 desembre 2022].
* ↑ The Harvest a Allmovie (anglès)
# Cantó de Montigny-le-Bretonneux

El cantó de Montigny-le-Bretonneux és un cantó francès del departament d'Yvelines, situat al districte de Versalles. Té 2 municipis i el cap és Montigny-le-Bretonneux.

## Municipis

* Guyancourt
* Montigny-le-Bretonneux

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1991-1994 | Nicolas About | UDF-PSD |
| 1994-2008 | Roland Nadaus | PS |
| 2008- | François Deligné | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | 2.430 | 5.000 | 25.076 | 49.994 | 60.295 | 61.303 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Stalagim

Stalagim (hebreu: סטאלגים‎, també estrenat en anglès com Stalags: Holocaust and Pornography in Israel) és un documental israelià del 2008 produït per Barak Heymann i dirigit per Ari Libsker. La pel·lícula examina la història de Stalags, llibres de pornografia que presentaven agents femenines sexy nazis que abusaven sexualment de presoners del camp. Els llibres de butxaca van batre rècords de vendes i van vendre centenars de milers de còpies a Israel durant la dècada de 1960 durant el judici a Adolf Eichmann. Després que els autors dels llibres fossin acusats de distribuir pornografia antisemita, la popularitat dels llibres va disminuir. El documental es va estrenar en edició limitada el 9 d'abril de 2008.

## Recepció crítica

El documental va rebre crítiques diverses de la crítica. A partir del 5 de maig de 2008, l'agregador de ressenyes Rotten Tomatoes va informar que el 50% dels crítics van donar crítiques positives a la pel·lícula, basant-se en 12 crítiques. Metacritic va informar que la pel·lícula tenia una puntuació mitjana de 53 sobre 100, basada en 5 ressenyes.

## Referències

* ↑ «Documentary looks at Nazi porn in Israel». United Press International, 06-09-2007. [Consulta: 5 maig 2008].
* ↑ «Stalags Movie Reviews, Pictures - Rotten Tomatoes». Rotten Tomatoes. [Consulta: 5 maig 2008].
* ↑ «Stalags (2008): Reviews». Metacritic. Arxivat de l'original el 2008-04-09. [Consulta: 5 maig 2008].

## Enllaços externs

* Fragment del documental a Kino Culture Montreal
# Nengonengo

Nengonengo és un atol de les Tuamotu, a la Polinèsia Francesa, inclòs a la comuna d'Hao. Està situat a 790 km a l'est de Tahití.

## Geografia

La superfície terrestre és de 9 km², i la llacuna té 68 km². No té cap pas navegable a la llacuna.
Hi ha una cinquantena d'habitants, amb un aeròdrom privat que pertany a Robert Wan, el principal comerciant de perles negres de les Tuamotu.

## Història

Històricament era conegut amb el nom de Prince William Henry, nom que li va donar Samuel Wallis, el 1767. El francès Duperrey el va anomenar l'Ostange.
# Al Wakrah

Al Wakrah (àrab: الوكرة, al-Wakra) és la quarta ciutat de Qatar per nombre d'habitants i capital del municipi homònim. La seva població era de 87.970 habitants (2015).
# Mariannes

«Mariannes» té aquests significats:
* Illes Mariannes, arxipèlag de l'oceà Pacífic
* Placa de les Mariannes, microplaca tectònica
* Fossa de les Mariannes, fossa marina
* Illes Mariannes Septentrionals, territori insular d'Oceania associat als Estats Units
# La flaqueza del bolchevique (novel·la)

* Aquest article tracta sobre el llibre. Vegeu-ne altres significats a «La flaqueza del bolchevique».
La flaqueza del bolchevique és la tercera novel·la de l'escriptor Lorenzo Silva publicada l'any 1997, finalista del Premi Nadal aquell mateix any. L'any 2003 va ser portada al cinema, amb el títol homònim, per Manuel Martín Cuenca i protagonitzada per Luis Tosar i María Valverde. Més tard, l'any 2015, es portà, també amb el mateix títol, al teatre.

## Argument

El protagonista i narrador de la història s'estimba contra el descapotable d'una irritant executiva, la qual comença a insultar-lo i tractar-lo amb rancor. A causa d'aquell fet decideix dedicar-se a l'«aniquilació moral de Sonsoles», que gràcies al part de l'assegurança obté el seu telèfon que li permet realitzar diverses trucades. Fets que el portaran finalment a topar amb la germana petita de Sonsoles, de 15 anys. Tot i que el protagonista no té cap obsessió amb les noies joves, conserva un retrat de les filles del tsar Nicolau II. Li atrau especialment la duquessa Olga i sovint es pregunta que deuria sentir el bolxevic encarregat de matar-la. Experimenta una forta atracció i debilitat davant el saber de Rosana, la jove de 15 anys.

## Referències

* 1 2 «La flaqueza del bolchevique». Lorenzo Silva. Arxivat de l'original el 2010-01-16. [Consulta: 28 abril 2016].
* ↑ Silva, Lorenzo. LA FLAQUEZA DEL BOLCHEVIQUE. Destino, 1997. ISBN 9788423342471.
* ↑ «LA FLAQUEZA DEL BOLCHEVIQUE». La Butaca, 2003. Arxivat de l'original el 2016-06-23. [Consulta: 28 abril 2016].
* ↑ Valdés, Isabel «‘La flaqueza del bolchevique’, a escena». El País, 2015.

## Enllaços externs

* Fitxa de la versió cinematogràfica al IMDb
# Joel Aguilar

Joel Antonio Aguilar Chicas (El Salvador, 2 de juliol del 1975) és un àrbitre de futbol salvadorenc. Aguilar és àrbitre internacional FIFA des de 2001.
Fins ara ha dirigit partits en grans esdeveniments com el Campionat del Món sub-20 2007. El febrer del 2010 va ser designat per arbitrar al Mundial 2010.
El març de 2013, la FIFA el va incloure en la llista de 52 àrbitres candidats per la Copa del Món de Futbol de 2014 al Brasil. El gener de 2014, la FIFA el va incloure a la llista definitiva d'àrbitres pel mundial.

## Referències

* ↑ «Open list of prospective referees & assistant referees for the 2014 FIFA World Cup», 07-03-2013. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 18 juny 2014].
* ↑ «Referees & Assistant referees for the 2014 FIFA World Cup™». FIFA.com, 14-01-2014. Arxivat de l'original el 16 de gener 2014. [Consulta: 22 juny 2014].

## Enllaços externs

* Perfil FIFA Arxivat 2014-07-02 a Wayback Machine.
# Folch i Torres

Folch i Torres és el nom dels següents personatges:
* Manuel Folch i Torres (1877 - 1928), poeta i polític català.
* Lluís Folch i Torres (1879-1946), crític d'art i pedagog.
* Josep Maria Folch i Torres (1880-1950), novel·lista, narrador i autor teatral.
* Ignasi M. Folch i Torres (1883-1927), escriptor i periodista.
* Joaquim Folch i Torres (1886-1963), escriptor, pintor, museòleg, historiador i crític d'art.
# TV Großwallstadt

El TV Großwallstadt és un equip d'handbol fundat el 1888 de la ciutat alemanya d'Aschaffenburg. Competeix a la 1a Divisió de la Bundesliga alemanya, competició que ha guanyat en 6 ocasions.
El seu primer títol fou la Bundesliga de 1978, la qual guanyarien de forma consecutiva tres anys més. També guanyà 2 Copes d'Europa consecutives els anys 1979 i 1980, a les quals cal afegir la Supercopa d'Europa d'handbol de 1980. Posteriorment ha guanyat la Copa EHF de 1984 i la Copa Challenge d'handbol del 2000.

## Palmarès

* 2 Copes d'Europa: 1979, 1980
* 1 Copa EHF: 1984
* 1 Supercopa d'Europa: 1980
* 1 Copa Challenge: 2000
* 6 Lligues alemanyes: 1978, 1979, 1980, 1981, 1984, 1990
* 4 Copes alemanyes: 1980, 1984, 1987, 1989

## Enllaços externs

* Web oficial