OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Saint-Bonnet-de-Joux

Saint-Bonnet-de-Joux és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 799 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Jacques Lecoq | UMP | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 1.024 | 1.032 | 953 | 945 | 845 | 841 | 799 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Salankayana

La dinastia Salankayana o Xalankayana (Śālaṇkāyana) fou un llinatge de l'Índia antiga que va governar una part de la regió d'Andhra del 300 al 440. El seu territori estava localitzat entre els rius Godavari i Krishna. La seva capital es trobava a Vengi, moderna Pedavegi prop d'Eluru al districte de West Godavari a l'estat d'Andhra Pradesh.
Eren bramins i el seu nom és derivat del seu símbol i el nom gotra, el qual portaven per Nandi (el brau de Xiva).
El Shalankayanas van succeir la dinastia Andhra Ikshvaku i era vassalla dels Pal·lava reis de l'Índia del sud. Durant el seu temps l'escriptura telugu i kannada va començar una clara separació de les altres llengües de l'Índia del sud i de l'Índia del nord.
Avançat el segle V els Shalankayanes va ser conquerits per Madhavarma II de la dinastia Vishnukundina.

## Llista de reis coneguts

* Hastivarma
* Nandi Varma
* Vijayadeva Varma
* Vijayanandi Varma

## Vegeu també

* Dinastia Vishnukundina
* Dinastia Pal·lava

## Referències

* ↑ Ancient Indian History and civilization By S. N. Sen
# Dipturus olseni

Dipturus olseni és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 60 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar i els ous tenen com unes banyes a la closca.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu entre 91–238 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Atlàntic occidental central: el nord del Golf de Mèxic des de Florida fins a Texas (els Estats Units).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S., 1810. Caratteri di alcuni nuovi generi e nuove specie di animali e piante della sicilia, con varie osservazioni sopra i medisimi. (Part 1 involves fishes, pp. (i-iv) 3-69 (70 blank), Part 2 with slightly different title, pp. ia-iva + 71-105 (106 blank)). Caratteri.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Robins, C.R. i G.C. Ray, 1986. A field guide to Atlantic coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 354 p.
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Bigelow, H.B. i W.C. Schroeder, 1953. Sawfishes, guitarfishes, skates and rays. Mem. Sears Found. Mar. Res. 1(2):1-514.
* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* Fritzsch, B. i P. Moller, 1995. A history of electroreception. p. 39-55. A: P. Moller (ed.) Electric fishes: history and behavior. Fish and Fisheries Series 17. Chapman & Hall, Londres.
* McEachran, J.D. i K.A. Dunn, 1998. Phylogenetic analysis of skates, a morphologically conservative clade of elasmobranchs (Chondrichthyes: Rajidae). Copeia (2):271-290.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1980. A list of common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (12)1-174.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.
# Dipturus mennii

Dipturus mennii és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 160 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar i els ous tenen com a banyes a la closca.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical (20°S-40°S, 60°W-40°W) i demersal que viu entre 133-513 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Atlàntic sud-occidental: des de São Paulo fins a Rio Grande do Sul (el Brasil).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S., 1810. Caratteri di alcuni nuovi generi e nuove specie di animali e piante della sicilia, con varie osservazioni sopra i medisimi. (Part 1 involves fishes, pp. (i-iv) 3-69 (70 blank), Part 2 with slightly different title, pp. ia-iva + 71-105 (106 blank)). Caratteri.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Gomes, U. L. & C. Paragó, 2001. Espécie nova de Rajídeo (Chondrichthyes, Rajiformes) do Atlântico sul occidental. Bol. Mus. Nac. Rio de Janeiro Núm. 448: 1-10.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Bernardes, R.Á., J.L. de Figueiredo, A.R. Rodrigues, L.G. Fischer, C.M. Vooren, M. Haimovici i C.L.D.B. Rossi-Wongtschowski, 2005. Peixes de Zona Econômica Exclusiva da Região Sudeste-Sul do Brasil: Levantamento com armadilhas, pargueiras e rede de arrasto de fundo. São Paulo: Editora da Universidade de São Paulo. 295 p.
* ↑ Díaz de Astarloa, J.M., E Mabragaña, R. Hanner i D.E. Figueroa, 2008. Morphological and molecular evidence for a new species of longnose skate (Rajiformes: Rajidae: Dipturus) from Argentinean waters based on DNA barcoding Zootaxa 1921:35-46.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Diexim Expresso

Diexim Expresso Aviaçao (opera com a Diexim Expresso) és una aerolínia amb base a Luanda, Angola. Opera serveis regulars que uneixen els principals pobles i ciutats a Angola, així com els vols VIP i serveis xàrter dins d'Angola i a Namíbia. La seva base principal és l'Aeroport Internacional Quatro de Fevereiro a Luanda. Està inclosa en la llista negra de companyies aèries de la Unió Europea.

## Història

L'aerolínia es va fundar en 2003 i pertany totalment al Grupo BD-Bartolomeu Dias.
El 14 de novembre de 2008, Diexim Expresso fou afegida a la llista negra de companyies aèries de la Unió Europea per raons de seguretat.

## Destinacions

Diexim Expresso serveix les següents destinacions (novembre de 2009):
| $^{[Base]}$ | Base |
| Ciutat | País | IATA | ICAO | Aeroport |
| Benguela | Angola | BUG | FNBG | Aeroport de Benguela |
| Huambo | Angola | NOV | FNHU | Aeroport Albano Machado |
| Luanda | Angola | LAD | FNLU | Aeroport Internacional Quatro de Fevereiro $^{[Base]}$ |
| Lubango | Angola | SDD | FNUB | Aeroport de Lubango |
| Soyo | Angola | SZA | FNSO | Aeroport de Soyo |

## Flota

La flota de Diexim Expresso inclou els següents aparells (abril de 2012):

## Referències

* 1 2 Flight International 3 April 2007
* ↑ Diexim Expresso Aviaçao a Aviation Safety Network
* ↑ Diexim Expresso Fleet

## Enllaços externs

* Diexim Expresso - Lloc web oficial
* Grupo BD Arxivat 2009-05-26 a Wayback Machine.
# Sant Vicenç de Mentet

Sant Vicenç de Mentet és l'església parroquial romànica del poble de Mentet, de la comarca nord-catalana del Conflent.
Està emplaçada al nord i en el punt més alt del poble de Mentet.

## Història

El lloc de Mentet és esmentat el 1011 en una confirmació de possessió d'un alou de l'abadia de Sant Miquel de Cuixà in villa Mentedo per part del papa Sergi IV. Posteriorment consta la seva donació al priorat de Santa Maria de Cornellà de Conflent, del qual depengué la parròquia al llarg de l'edat mitjana.
A principis del segle xviii, a causa del despoblament de Mentet, perdé la categoria de parroquial, i va esdevenir sufragània de Sant Pau de Pi. El 1858 hi consten obres, que corresponen al sobrealçament que presenta l'església en l'actualitat.

## L'edifici

Es tracta d'una petita església romànica d'una sola nau capçada a llevant per un absis semicircular, que s'uneix a la nau a través d'un arc presbiterial. El sobrealçament dut a terme el segle xix provocà la pèrdua de les voltes originals, així com l'afegitó del campanar d'espadanya d'un sol ull al damunt de l'absis. La porta és a la façana meridional, prop de l'absis (cosa poc habitual en el romànic, ja se solia situar la porta prop del frontis occidental). Es tracta, com es pot observar fàcilment, d'una porta moderna, situada en un esvoranc de la paret: més cap a l'oest hi ha la porta antiga, tapiada.
El frontis oest conserva una finestra romànica de doble esqueixada, mentre que el centre de l'absis té una altra finestra, aquesta d'un sol biaix. Les dates constructives oscil·len entre els segles xi i xii, amb una possible reforma de l'absis al XIII.

## Bibliografia

* Adell i Gisbert, Joan-Albert; Puigferrat i Oliva, Carles. «Mentet: Sant Vicenç de Mentet». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.
* Becat, Joan. «86 - Mentet». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Conf 82. Sant Vicenç de Mentet». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Mentet». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Sant Vicenç de Mentet en els ortofotomapes de l'IGN
# Santa Maria de Fontcoberta

Santa Maria de Fontcoberta és l'antiga església parroquial, romànica, del poble de Fontcoberta, a la comuna rossellonesa de Queixàs. Està situada al nord del poble de Fontcoberta, per damunt seu, en una carena que domina la vall, en el vessant meridional del Puig de Boc.

## Història

La primera referència d'aquesta església és del 942, en un document de permuta d'un alou.

## Arquitectura

És un temple preromànic, de nau única i capçalera restangular. Fou retocat en època romànica i en els segles posteriors, però no va ser excessivament retocada. La porta és a la façana de migdia, i és de factura romànica, del segle xi, tot i que l'arc triomfal va ser modificat. La coberta de la nau és de fusta. Hi ha un campanar d'espadanya damunt de la façana de ponent.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Queixàs». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 53. La Mare de Déu de Fontcoberta». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere. «Queixàs: Santa Maria de Fontcoberta». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «L'església de Santa Maria en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-03-10. [Consulta: 9 març 2016].
# Dicentrarchus

Dicentrarchus és un gènere de peixos pertanyent a la família dels morònids. En són representants als Països Catalans el llobarro pigallat (Dicentrarchus punctatus) i el llobarro (Dicentrarchus labrax).

## Descripció

* Tenen la vora posterior del preopercle finament dentada i la vora inferior amb denticles forts.
* Dues espines planes a l'opercle.
* Dues aletes dorsals separades.
* Aleta caudal moderadament bifurcada.

## Reproducció

Les larves i els ous són pelàgics.

## Alimentació

Mengen principalment gambetes i mol·luscs i, en menor mesura, peixos.

## Hàbitat i distribució geogràfica

Són peixos litorals (també a les llacunes) i gregaris (els joves) que viuen a l'Atlàntic oriental i la mar Mediterrània.

## Ús comercial

Són econòmicament importants, ja que la seua carn és molt apreciada.

## Taxonomia

* Llobarro (Dicentrarchus labrax) (Linnaeus, 1758)
* Llobarro pigallat (Dicentrarchus punctatus) (Bloch, 1792)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ «Dicentrarchus». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 5 Marine Species Identification Portal Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Linnaeus, C., 1758. Systema naturæ per regna tria naturæ, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata. - pp. (1-4), 1-824. Holmiæ. (Salvius). «Enllaç».
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# Dichaetaria

Dichaetaria és un gènere de plantes de la tribu Arundínia, família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse Commelinidae, classe Liliopsida, divisió Magnoliophyta.

## Taxonomia

* D. wightii Nees ex Steud.
# Fernando Andreu Merelles

Fernando Andreu Merelles és un jutge de l'Audiència Nacional d'Espanya des del 2002.
Exerceix un paper de lideratge, especialment en el dret humanitari i en la persecució de crims de guerra i assumptes similars (veure enllaços d'articles relacionats amb Ruanda, Israel, etc.). Tals recerques són possibles gràcies al principi de jurisdicció universal d'Espanya en els presumptes casos de crims de lesa humanitat, genocidi i terrorisme.

## Casos jurídics destacats
### Bomba de la Franja de Gaza de 2002

El 29 de gener de 2009, Andreu va obrir recerques preliminars sobre les denúncies que un atac amb bomba contra Gaza en 2002 i va justificar el processament de l'exministre de defensa israelià Binyamin Ben-Eliezer, el exjefe de personal de defensa Moshe Ja'alon, ex-cap de la força aèria Donen Halutz, i altres quatre, per crims de lesa humanitat. Ha estat investigant la mort de 15 terroristes palestins, part d'ells civils, que van morir quan la força aèria israeliana va bombardejar una casa a la ciutat de Gaza. L'atac va matar a un líder de l'ala militar del moviment islamista Hamàs, Salah Shehadeh, juntament amb 14 civils, principalment nens, i va ferir a algunes desenes de civils, segons la denúncia.

### Genocidi de Ruanda

També ha investigat el genocidi de Ruanda i denúncies de crims de guerra comesos per l'Exèrcit Patriòtic de Ruanda (RPA) i les figures dirigents del Front Patriòtic Ruandès a Ruanda i la República Democràtica del Congo entre 1994 i 2000.

### Màfies russo-georgianes

L'any 2005 dirigí l'Operació Vespa contra les màfies russo-georgianes que operaven a l'Estat espanyol, que culminà amb el processament d'alguns dels seus líders destacats, comTariel Oniani i Zakhar Kalaixov.

## Referències

* ↑ «El juez Andreu, sustituto de Dívar, tomó ayer posesión de su cargo». ABC, 19-04-2002 [Consulta: 10 juny 2018].
* ↑ Tremlett, Giles. «Spain investigates claims of Israeli crimes against humanity in Gaza», 29-01-2009. [Consulta: 10 juny 2018].
* ↑ Rever, Judi. «A Spanish judge is expected to issue a new round of arrest warrants against Rwandan commanders and a high profile dissident wanted on terrorism charges» (en anglès), 14-07-2017. [Consulta: 10 juny 2018].
* ↑ «Gran operació policial contra màfies de l'antiga URSS a Barcelona, Alacant i Màlaga». CCMA, 17-06-2005 [Consulta: 23 abril 2020].
# Campionat britànic de trial 2009

La temporada de 2009 del Campionat britànic de trial fou la 59a edició d'aquest campionat, organitzat per l'ACU. El calendari oficial constava de 8 proves puntuables.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | James Dabill | Gas Gas | 150 |
| 2 | Michael Brown | Sherco | 135 |
| 3 | Alexz Wigg | Beta | 117 |
| 4 | Jack Challoner | Beta | 84 |
| 5 | Sam Haslam | Gas Gas | 83 |
| 6 | Ross Danby | Gas Gas | 78 |
| 7 | George Morton | Beta | 72 |
| 8 | Craig Robinson | Gas Gas | 59 |
| 9 | Shaun Morris | Beta | 52 |
| 10 | Dougie Lampkin | Beta | 34 |

## Referències

* «Great Britain - 2009» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 19 març 2023].
# Priolepis vexilla

Priolepis vexilla és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 1,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Filipines i Indonèsia.

## Referències

* ↑ Cuvier G. & Valenciennes A. 1837. Histoire naturelle des poissons. Tome douzième. Suite du livre quatorzième. Gobioïdes. Livre quinzième. Acanthoptérygiens à pectorales pédiculées. Hist. Nat. Poiss. v. 12. i-xxiv + 1-507 + 1 p.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Winterbottom, R. i M. Burridge 1993. Revision of the species of Priolepis possessing a reduced transverse pattern of cheek papillae and no predorsal scales (Teleostei: Gobiidae). Can. J. Zool. 71:494-514.
# E86

La ruta europea E86 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Kristalopigi (Grècia) i finalitza a Gefira (Grècia). Té una longitud de 177 km. Té una orientació d'est a oest i passa per les ciutats de Kristalopigi, Florina, Vevi i Gefira.

## Referències

EUROPEAN AGREMENT ON MAIN INTERNATIONAL TRAFFIC ARTERIES (AGR)
# Enueg

L'enueg o enuech o enuig ("enuig" o "queixa") és un subgènere del sirventès dins de la poesia trobadoresca. L'enuig és un poema que conté una enumeració de coses o circumstàncies que irriten el trobador. La paraula enuig apareix sovint en els textos.
R. T. Hill (1912, p. 266) definí el subgènere així: "two chief characteristics: 1) the enumeration in epigrammatic style of a series of vexatious things; 2) the repetition of a phrase which indicates the attitude of the poet" (l'enumeració epigramàtica d'una sèrie de coses enutjoses i la repetició d'una frase que indica l'actitud del poeta).
El Monjo de Montaudon fou el primer trobador a cultivar l'enuig. Es troba també en el Vers del badayll de Cerverí de Girona.
El gènere es continuà després en la literatura catalana medieval (en Jordi de Sant Jordi en Los enuigs) i també en la literatura italiana del duecento on Girardo Patecchio escriu Frotula noiae moralis vers el 1228 a Cremona (vegeu Contini, citat en la bibliografia), al qual respongué Ugo di Perso. També se'n troben exemples en la literatura francesa, galaicoportuguesa i fins i tot s'ha considerat un sonet de Shakespeare (el LXVI, Tir'd with all these, for restful death I cry) com pertanyent a aquest gènere (vegeu Wilkins, citat a la bibliografia).
S'hi oposa un altre subgènere anomenat plazer.

## Bibliografia

* Gianfranco Contini, Poeti del Duecento, Milà / Nàpols, 1960
* Giovanni G. Persico, "Le imitazioni dagli Enuegs dal Monaco di Montaudon nelle Noie cremonesi e il esto del Monaco noto a Cremona nel secolo XIII", Cultura Neolatina 3 (1943), pàg. 71-78
* Raymond Thompson Hill, "The Enueg", PMLA 27 (1912), p. 265-296
* Raymond Thompson Hill, "The Enueg and Plazer in Medieval French and Italian", PMLA 30 (1915), p. 42-63
* Richard Levin, "A Second English Enueg", Philological Quarterly, 53:3 (1974), p. 428–30
* Ernest Wilkins, "The Enueg in Petrarch and Shakespeare", Modern Philology, 13 (1915), p. 495–6
# Gabriel Camps

Gabriel Camps (Misserghin, 20 de maig de 1927 – Ais de Provença, 7 de setembre de 2002) fou un historiador francès d'ascendència menorquina, que es dedicà principalment a la prehistòria i a la protohistòria de la Mediterrània occidental, amb especial atenció a l'Àfrica nord-occidental. Considerat com un dels més prestigiosos recercadors de la història dels amazics, va fundar l'Encyclopédie berbère.
Gabriel Camps va néixer a Misserghin, en l'Algèria encara colonitzada per França. Fou fill del matrimoni format per Émilie Marguerite Grégoire i Ernest Camps, casats el 18 de gener de 1921. Son pare era net de l'emigrant menorquí Joan Llorenç Magí Camps Galmés (es Migjorn Gran, 17 de maig de 1815 - Bouzareah, 1890).
Quant a l'origen dels amazics, Gabriel Camps va mostrar la diversitat dialectal de la família lingüística parlada per aquestes ètnies en diversos estats i va atacar l'absurditat de considerar d'interpretar els amazics en termes racials:
   "De fet no hi ha avui dia ni una llengua berber, en tant que reflex d'una comunitat conscient de la seva unitat, ni un poble berber i encara menys una raça berber. Sobre aquests aspectes negatius tots els especialistes hi estan d'acord... i malgrat tot els Berbers existeixen."

## Publicacions

(Llista parcial)
* Afrique du Nord au féminin, Perrin, 1992.
* Encyclopédie berbère, Édisud, 1985-2002 : vingt-cinq fascicules et plus de 4 000 pages, pour moitié écrites par Gabriel Camps. Encyclopédie berbère en ligne [archive]
* Berbères, mémoire et identité, Errance, 1987. Reeditat el 2007, per edicions Actes Sud.
* Préhistoire d'une île. La Corse des origines, 1988, Errance, 1991, 2010.
* Introduction à la Préhistoire, Perrin, Collection Point Histoire, 1982.
* Atlas préhistorique du Midi méditerranéen français, 1978-1981: obra col·lectiva dirigida per Gabriel Camps.
* Les Berbères, aux marges de l'Histoire, Hespérides, 1980.
* Épipaléolithique méditerranéen, 1975: obra col·lectiva dirigida per Gabriel Camps.
* L'Homme de Cro-Magnon, 1970, Faton, 1992: obra col·lectiva dirigida per Gabriel Camps.

## Referències

* ↑ «Genealogia dels menorquins». Antoni Guasch Bosch. [Consulta: 16 agost 2020].
* ↑ Sintes, Adolf «Genealogia del Dr. Gabriel Camps i pinzellades històriques». Diario Insular Menorca, 20-10-2011.
* ↑ Camps, Gabriel «Avertissement». Encyclopédie berbère, 1989, pàg. 6-48.

## Bibliografia

* https://journals.openedition.org/encyclopedieberbere/752