OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ambrose

«Ambrose» té aquests significats:
* Topònims:
** Ambrose (Dakota del Nord)
** Ambrose (Geòrgia)
** Ambrose Bierce (24 de juny de 1842 – 1914 ?), escriptor, periodista i editorialista estatunidenc
* Biografies:
** Ambrose E. Burnside (1824-1881), soldat estatunidenc, executiu de ferrocarrils, inventor, industrial i polític de Rhode Island, i serví també com a governador i senador
** Ambrose Powell Hill (Culpeper, Virgínia, 1825 - Petersburg, Virgínia, 1865), militar sudista
** John Ambrose Fleming (Lancaster, 1848 - Devon, 1945), físic i enginyer elèctric britànic
** Bert Ambrose (Londres, 1896-1971), director d'orquestra anglès
# Monocymbium

Monocymbium és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Monocymbium ceresiiforme
* Monocymbium deightoni
* Monocymbium lanceolatum
* Monocymbium nimbanum
# Organotrifluoroborat

Els organotrifluoroborats són compostos d'organobor que contenen un anió amb la fórmula general [RBF$_3$]$^−$.
Es poden pensar com àcids borònics protegits o com a adductes de carbanions i trifluorur de bor. Els organotrifluoroborats són tolerants a l'aire i la humitat, i són fàcils de manipular i purificar. Sovint s'utilitzen en la síntesi orgànica com a alternatives als àcids borònics (RB(OH)$_2$), els èsters boronats (RB(OR′)$_2$) i els organoborans (R$_3$B), especialment per a l'acoblament Suzuki-Miyaura.

## Estructura

* Model el·lipsoide tèrmic de [PhBF$_3$]$^−$, tal com es troba a l'estructura cristal·lina de K[PhBF$_3$]
* Diagrama de rebliment d'espai de l'estructura cristal·lina de K[PhBF$_3$]

## Síntesi

Els àcids borònics RB(OH)$_2$ reaccionen amb el bifluorur de potassi K[HF$_2$] per formar sals de trifluoroborat K[RBF$_3$].

## Reactivitat

Els organotrifluoroborats són nucleòfils forts i reaccionen amb electròfils sense catalitzadors de metalls de transició.

## Mecanismes

El mecanisme de les reaccions d'acoblament Suzuki-Miyaura basades en organotrifluoroborats s'ha investigat recentment amb detall. L'organotrifluoroborat s'hidrolitza a l'àcid borònic corresponent in situ, de manera que es pot utilitzar un àcid borònic en lloc d'un organotrifluoroborat, sempre que s'afegeixi lentament i amb cura.

## Referències

* ↑ «Alfa Aesar – Product Flyers & Technical Reviews – Organotrifluoroborates» ( PDF) (en anglès).
* ↑ «Sigma-Aldrich – Chemical Synthesis – Technology Spotlights – Organotrifluoroborates» (en anglès), 09-09-2012. Arxivat de l'original el 2012-09-09. [Consulta: 16 setembre 2024].
* ↑ Darses i Genet, 2008, p. 288-325.
* ↑ Molander i Ellis, 2007, p. 275-286.
* 1 2 Conole, Clough i Whisting, 1995, p. 1056-1059.
* ↑ Berionni et al., 2021, p. 878-882.
* ↑ Butters et al., 2010, p. 5156-5160.
* ↑ «Mechanism Of Suzuki-Miyaura Coupling Revealed» (en anglès). Chemical & Engineering News.

## Bibliografia

* Berionni, G.; Maji, B.; Knochel, P.; Mayr, H. «Nucleophilicity parameters for designing transition metal-free C–C bond forming reactions of organoboron compounds» (en anglès). Chemical Science, 3(3), 2012. DOI: 10.1039/C2SC00883A.
* Butters, M.; Harvey, J. N.; Jover, J.; Lennox «Aryl Trifluoroborates in Suzuki-Miyaura Coupling: The Roles of Endogenous Aryl Boronic Acid and Fluoride» (en anglès). Angewandte Chemie International Edition, 49(30), 2010. DOI: 10.1002/anie.201001522. PMID: 20544767.
* Conole, G.; Clough, A.; Whiting, A. «Potassium Trifluorophenylborate» (en anglès). Acta Crystallogr. C, 51(6), 1995. DOI: 10.1107/S0108270194014198.
* Darses, Sylvain; Genet, Jean-Pierre (en anglès) Chemical Reviews, 108(1), 2008. DOI: 10.1021/cr0509758. PMID: 18095714.
* Molander, Gary A.; Ellis, Noel «Organotrifluoroborates: Protected Boronic Acids That Expand the Versatility of the Suzuki Coupling Reaction» (en anglès). Accounts of Chemical Research, 40(4), 2007. DOI: 10.1021/ar050199q. PMID: 17256882.
# Puebla del Prior

Puebla del Prior és un municipi de la província de Badajoz, a la comunitat autònoma d'Extremadura.
# Limnonectes leporinus

Limnonectes leporinus és una espècie de granota que viu a Brunei, Indonèsia i Malàisia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Inger, R., Iskandar, D., Das, I., Stuebing, R., Lakim, M., Yambun, P. & Mumpuni 2004. Limnonectes leporinus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 d'abril del 2008.
# Castiliscar

Castiliscar és un municipi d'Aragó situat a la província de Saragossa i enquadrat a la comarcar de Las Cinco Villas.
# Tomasz Jodłowiec

Tomasz Jodłowiec ([ˈtɔmaʂ jɔdˈwɔvjɛts]) (Żywiec, 8 de setembre de 1985) és un futbolista polonès que juga pel Legia Varsòvia i l'equip nacional polonès com a defensor central.

## Carrera
### Club

Jodłowiec va debutar en l'Ekstraklasa el juliol del 2006 pel Dyskobolia Grodzisk Wielkopolski. El 2008 es va traslladar a la capital polonesa després que elDyskobolia es fusionés amb el Polonia Warszawa. Per algun temps ell va ser seguit pel SSC Napoli però va rebutjar un contracte per motius familiars. Ell podria unir-se al Maccabi Haifa F.C. d'Israel al principi de la següent temporada.

### Internacional

Ell va debutar per Polònia l'11 d'octubre del 2008, venint com a substitut de Rafał Murawski durant la Qualificatòria de la Copa del Món del 2010 contra la República Txeca. El 14 de desembre ell va jugar el seu primer partit complet contra Sèrbia. Jodłowiec es va marcar un gol en pròpia porta en un amistós internacional amb França el 9 de juny del 2011.

## Enllaços externs

* Estadístiques a 90minut.pl (polonès)
* Estadístiques a National Football Teams (anglès)
# Alonso Lasso de la Vega y Santacruz

Alonso Lasso de la Vega y Santacruz (Madrid), també anomenat Alonso Lasso de Santa Cruz, va ser un noble i polític castellà, nomenat governador de Nicaragua el 1617.
Segons diversos autors, va ser natural de la vila de Madrid i tenia la graduació de capità i sembla que posteriorment va ostentar el de tinent general. Va ser nomenat el 14 de setembre de 1617 governador de la província de Nicaragua, al Virregnat de Nova Espanya, càrrec del que va prendre possessió el 22 de gener de 1618.

## Referències

* ↑ Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santitad dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1789, p. 32.
* ↑ Quintana, Gerónimo de. A la muy antigua, noble y coronada villa de Madrid: historia de su antigüedad, nobleza y grandeza (en castellà). Madrid: Imprenta del Reino, 1629, p. 297r.
* ↑ González Dávila, Gil. Teatro de las grandezas de la villa de Madrid corte de los Reyes Catolicos de España al muy poderoso señor rey don Filipe Quarto (en castellà). Madrid: Tomas Iunti. Impresor del Rey, 1623, p. 217.
* ↑ Heredia Herrera, Antonia (dir.). Catálogo de las consultas del Consejo de Indias (en castellà). Diputació Provincial de Sevilla, 1985, p. 58.
* ↑ Alegre, Francisco Javier; Burrus, Ernest J. Historia de la provincia de la Compañia de Jesus de Nueva España (en castellà). Institutum Historicum, 1958, p. 337.
# Monocristall

Un monocristall és un sòlid cristal·lí format per un sol cristall, sense canvis d'orientació en l'estructura cristal·lina.
Hom troba habitualment els sòlids cristal·lins en forma de policristalls, això és, constituïts per un gran nombre de petits cristalls (monocristalls de dimensions menors que un mil·límetre), cadascun d'ells amb una orientació de les seves direccions cristal·logràfiques a l'atzar. Els monocristalls, per contra, són un únic sòlid on només tenen una gegantina xarxa cristal·lina amb tots els àtoms orientats de la mateixa manera. Els grans monocristalls es troben de manera natural quan el cristall s'ha format molt lentament a partir d'un sol nucli de cristal·lització i durant el seu creixement no s'ha trobat amb cap altre cristall en creixement o d'altres sòlids. Els grans monocristalls naturals, tanmateix, poden tindre irregularitats. Les pedres precioses emprades a joieria són monocristalls.
Els monocristalls també es poden produir de forma artificial en condicions molt controlades. S'empren quan es necessiten sòlids amb elevada simetria i regularitat en la seva estructura.

## Referències

* ↑ «Monocristall». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Tipler, P.A. Física moderna. Reverté, 1994, p. 340-341. ISBN 9788429141863.
# Puebla de la Reina

Puebla de la Reina és un municipi de la província de Badajoz, a la comunitat autònoma d'Extremadura.

## Referències

* ↑ EPA.com.es. «Badajoz municipios de más y menos de 5000 habitantes» (en castellà), maig 2020. [Consulta: 21 febrer 2021].
# Limnonectes kuhlii

Limnonectes kuhlii és una espècie de granota que viu a Brunei, Xina, l'Índia, Indonèsia, Laos, Malàisia, Myanmar, Tailàndia, Vietnam i, possiblement també, Cambodja.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* van Dijk, P.P., Iskandar, D., Inger, R., Lau, M.W.N., Datong, Y., Ohler, A., Shunqing, L., Sengupta, S. & Bordoloi, S. 2004. Limnonectes kuhlii. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 d'abril del 2008.
# Ta hronia tis megalis zestis

Ta hronia tis megalis zestis (Τα Χρόνια της Μεγάλης Ζέστης els anys de la gran calor) és un pel·lícula grega dirigida per Frieda Liappa i estrenada el 1991.

## Argument

A finals d'estiu, durant una onada de calor, un grup d'amics es va refugiar a la platja d'Elektra. No recorden res del seu passat, a part que van néixer en aquesta platja i que hi viu. Un dia, un desconegut, Pavlos, arriba a la platja. També va perdre la memòria, a causa d'un virus que el va afectar durant una onada de calor anterior. Tanmateix, per a ell, la platja és estranyament familiar. Pavlos i Elektra s'enamoren. Durant l'última nit de l'onada de calor quan bufa el xaloc, mentre fan l'amor, el record els torna. Reviuen l'assassinat que els va unir fa temps.

## Repartiment

* Electra Alexandropoulou
* Pericles Moustakis
* Maro Seirli
* Giorgos Constas
* Thanos Grammenos
* Mania Papadimitriou
* Kyriakos Angelakos

## Premis

Menció a la millor fotografia per Nikos Smaragdis a la XIII edició de la Mostra de València.

## Referències

* ↑ Ta hronia tis megalis zestis al web de la Berlinale
* ↑ Un serbio que afirma seguir sintiéndose yugoslavo gana la Mostra de Valencia, La Vanguardia, 24 d'octubre de 1992

## Bibliografia

* (francès) Démopoulos, Michel. Le Cinéma grec. París: Centre Georges Pompidou, 1995, p. 263. ISBN 2-85850-813-5.
* Karalis, Vrasidas. A History of Greek Cinema (en anglès). New York et Londres: Continuum, 2012, p. 318. ISBN 978-1-4411-9447-3.

## Enllaços externs

* (grec), (anglès), (francès) Fiche à la cinémathèque grecque
* (grec), (anglès) Fiche au Centre du cinéma grec
# Torre de guaita de Gerri de la Sal

La torre de guaita és una antiga torre de defensa, actualment enrunada, situada al municipi de Gerri de la Sal. Es creu que data del segle xii, i el seu estil no ha estat definit. Es tracta d'una de les dues torres de guaita que hi ha actualment al municipi, i la seva funció era vigilar les salines que hi ha a la zona, amb l'objectiu d'evitar els robatoris de sal.
Es tracta d'una torre de planta circular, localitzada a l'extrem nord del municipi, concretament a les peanyes situades al darrere d'una filera de cases arrenglerades al costat de la carretera i davant del riu. Actualment, l'alçada dels murs és només d'entre tres i quatre metres. Es tracta d'una construcció d'aparell irregular i tosc, de pedra travada amb fang a la part interna del mur. Aquest és d'un gruix força considerable que s'aproxima al metre.

## Referències

* ↑ «La Torre de la Presó i de Guaita, l'Alfolí i el Pont». Gerri de la Sal. [Consulta: 4 setembre 2018].
* ↑ «TORRE DE GUAITA». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2018].

## Bibliografia

* Pladevall, Antoni; Castilló, Arcadi. «Gerri de la Sal». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
# Alonso Manso

Alonso Manso (Becerril de Campos, Espanya, 1460 - San Juan, Puerto Rico, 27 de setembre de 1539) va ser el primer bisbe de l'Església catòlica assignat al continent americà i primer bisbe de la Diòcesi de Puerto Rico. Va ser també Governador de Puerto Rico entre 1523 i 1524.

## Biografia

Va estudiar teologia a la Universitat de Salamanca. El 15 de novembre de 1504, va ser nomenat bisbe de la Diòcesi de Magua, República Dominicana. El 8 d'agost de 1511, va ser designat bisbe de la recentment creada Diòcesi de Puerto Rico. Alonso Manso va arribar a San Juan en el navili Sant Francisco el 25 de desembre de 1512. Durant el seu bisbat a Puerto Rico, Manso va predicar l'evangeli als indis taïnos, va portar la primera biblioteca al Nou Món, va construir l'hospital San Ildefonso i va començar les obres de la nova Catedral de San Juan.
Va ser nomenat en 1519 com inquisidor apostòlic general d'Índies pel cardenal Adrià d'Utrecht. Com inquisidor no es va deixar manipular per les autoritats civils i les penes imposades per ell eren benignes, com per exemple, la reclusió dels reus a les seves pròpies cases o en residències particulars en comptes de la presó.
En 1529, va consagrar a Sebastián Ramírez de Fuenleal, nou bisbe de la diòcesi de Santo Domingo.
Va morir a San Juan el 27 de setembre de 1539.

## Referències

* ↑ Grupo Editorial EPRL «1- Cronología de gobernadores del siglo XVI» (en castellà). Enciclopedia de Puerto Rico. Fundación Puertoriqueña de las Humanidades, 14-06-2015 [Consulta: 18 novembre 2015].
* 1 2 Porras, Baltazar. «Alonso Manso» (en castellà). La Nación, 21-01-2013. Arxivat de l'original el 2015-02-13. [Consulta: 12 febrer 2015].
* ↑ «Puerto Rico» (en anglès). worldstatesmen.org. [Consulta: 12 febrer 2015].
* 1 2 3 4 «Bishop Alonso Manso» (en anglès). catholic-hierarchy.org. [Consulta: 12 febrer 2015].
* ↑ Crespo Vargas, Pablo L. La Inquisicion Espanola Y Las Supersticiones en El Caribe Hispano a Principios Del Siglo XVII: Un Recuento de Creencias Segun Las Relaciones de Fe Del Tribunal de Cartagena de Indias. Estados Unidos: Palibrio, 2011, p. 141-148. ISBN 146330594X, 9781463305949 [Consulta: 12 febrer 2015].
# Anacroneuria uru

Anacroneuria uru és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Etimologia

El seu nom científic fa referència a l'ètnia uru, la qual viu a les àrees frontereres entre el Perú i Bolívia.

## Descripció

* És molt similar a Anacroneuria chorrera i Anacroneuria muesca.
* Els adults presenten el cap principalment pàl·lid, el pronot de color marró clar amb ratlles més fosques sublaterals que corren més o menys des dels marges posteriors fins als anteriors i les membranes alars transparents amb la nervadura marró.
* Les ales anteriors del mascle fan 21 mm de llargària.
* La nimfa i la femella no han estat encara descrites.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: el Perú i Bolívia.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 4 Stark & Sivec, 1998. Scopolia 40:51. «PDF».
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):173.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Stark, 2004. Spixiana 27(1):80.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 21 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Anacampseros namaquensis

Anacampseros namaquensis és una espècie de planta amb flors del gènere Anacampseros dins la família de les anacampserotàcies.

## Descripció

És una planta perenne suculenta i de creixement lent, columnar, de fins a 10 cm d'alçada, amb branques carnoses cobertes de fulles arrodonides que formen vàries espirals superposades compactes. Desenvolupa un petit càudex.
Les fulles són arrodonides, obovades o cuneades, de 3 a 7 mm de llarg i 3 mm d'ample, de color ver-grisós pàl·lid a verd-vermellós, amb pèls blancs més o menys densament enredats, més llargs que les fulles, i amb pèls marronosos de 1,5 cm de llarg, rissats i escasos, a les aixelles de les fulles.
Floreix a l'estiu, amb bràctees de fins a 4 flors, amb pètals de 7 a 9 mm de llarg i 4 a 5 mm d'ample, obovats a ovats-lanceolats, aguts, de color rosa fosc o vermell carmí, amb els marges i el revers sovint més pàl·lids.

## Distribució

Espècie endèmica del sud de Namíbia i de la província Cap Septentrional de Sud-àfrica (Namaqualand i Richtersveld).

## Cultiu

De creixement lent però molt resistent. Els seus enemics són el fred i l'excés d'aigua. La terra ha de ser ben drenada, a l'hivern ha d'estar sense reg entre 5 i 10 °C, però pot suportar esporàdiques gelades lleugeres.
Es reprodueixen fàcilment d'esqueix o de llavor.

## Taxonomia

Aquesta espècie va ser descrita de manera vàlida per primer cop l'any 1912 a la revista Annals of the South African Museum per Henry Harold Welch Pearson (1849-1923) i Edith Layard Stephens (1884-1966).

### Sinònims

Els següents noms científics són sinònims d'Anacampseros namaquensis:
* Sinònims homotípics
* Anacampseros filamentosa subsp. namaquensis (H.Pearson & Stephens) G.D.Rowley
* Sinònims heterotípics
* Anacampseros baeseckei Dinter ex Poelln.

## Bibliografia

* Pearson, Henry Harold Welch; Stephens, Edith Layard «List of plants collected in the Percy Sladen memorial Expeditions, 1908-9, 1910-11. Portulaceae». Annals of the South African Museum, vol. 9, part. 2, 1912, pàg. 30-35.
* Edgar Lamb “The illustrated reference on cacti and other succulents” Blandford Press, 2: 444 (1959)
* Hermann Jacobsen “A handbook of succulent plants: descriptions, synonyms, and cultural details for succulents other than Cactaceae” Volume 1: 217 (1960) Blandford Press
* Ben P. Barkhuizen “Succulents of Southern Africa: With Specific Reference to the Succulent Families Found in the Republic of South Africa and South West Africa” Purnell, 1978
* Urs Eggli “Illustrated Handbook of Succulent Plants: Dicotyledons” Springer, 2002
* Doreen Court “Succulent Flora of Southern Africa” A A Balkema, Rotterdam, ISBN 90 5809 323 9, 2000
* Gordon D. Rowley “The illustrated encyclopedia of succulents” Crown Publishers, 01/Aug/1978

## Referències

* 1 2 3 «Anacampseros namaquensis» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 13 gener 2023].
* ↑ «The Encyclopedia of Succulents». Llifle.
* ↑ Pearson i Stephens, 1912, p. 30.
# Fuente el Olmo de Fuentidueña

Fuente el Olmo de Fuentidueña és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 191 | 163 | 147 | 124 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Fuente el Olmo de Íscar

Fuente el Olmo de Íscar és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 99 | 119 | 102 | 95 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Andorra Red Music

Andorra Red Music és un festival de música que va tenir lloc el 6, 7 i 8 de juny de 2014 a Andorra la Vella. El festival fou impulsat per Francesc Camp, ministre de Turisme i Medi Ambient del Govern d'Andorra i per Betim Budzaku, gerent d'Andorra Turisme. El festival va combinar formacions dels anys 80 i 90 amb actuacions a la plaça del Consell General d'Andorra (Casa de la Vall). La xifra de públic de la primera edició fou de 4.980 persones i el pressupost del festival, de 600.000 euros. Les entrades diàries costaven entre 89 i 49 euros.
El primer grup a tocar al festival fou Level 42 que ho va fer a les 21.00h i seguidament, a les 23.30h va començar la seva actuació Tony Hadley (component dels Spandau Ballet). Els següents dies van seguir els artistes Lisa Stansfield, Roger Hodgson, Maceo Parker i UB40, entre molts altres. Dins del seguit d'activitats paral·leles del festival destaca un tast de vins Andorrans, espanyols i francesos.

## Públic

| Dia | Assistents |
| Divendres 6/6/2014 | 1.500 |
| Dissabte 7/6/2014 | 2.000 |
| Diumenge 8/6/2014 | 1.400 |
| Total | 4.980 |

## Referències

* 1 2 3 4 «El festival Andorra Red Music retorna al principado a los años 80». El Periódico, 20-05-2014 [Consulta: 14 juny 2014].
* ↑ «5.000 persones assisteixen a l'Andorra Red Music». Andorra difusió, 09-06-2014 [Consulta: 14 juny 2014].
* ↑ «L'Andorra Red Music portarà la música dels anys '80 al principat El festival anirà lligat a la restauració, el vi i les bodegues». La Vanguardia, 24-03-2014 [Consulta: 14 juny 2014].
* ↑ Primavera Musical, Ara Andorra, 29 d'abril de 2014. p.31
* ↑ El festival Andorra Red Music portà sis reconeguts artistes dels anys 80 i 90 com Level42 i UB40 Govern d'Andorra. 2014
* ↑ Telenotícies Televisió de Catalunya, 7 de juny de 2014
* ↑ «1.400 persones assisteixen a la darrera jornada del Red Music». Ara Andorra (Diari Ara), 09-06-2014 [Consulta: 14 juny 2014].
# Georges Annenkov

Iuri Pàvlovitx Ànnenkov, rus: Ю́рий Па́влович А́нненков, conegut habitualment com a Georges Annenkov (Petropavlovsk, Kamtxatka, Rússia, 1899 — París, 1974) va ser un creador de vestuaris i decoracions per al cinema, d'origen rus i naturalitzat francès. Va treballar a França amb artistes com Marc Chagall, Jean Pougny, F. W. Murnau, Orson Welles, Jean Delannoy, Jean Cocteau. Per a Max Ophüls va treballar a La Ronde (1950) i Lola Montes (1955). Va estar nominat a l'Oscar al millor vestuari per Madame de....

## Referències

* ↑ «Georges Annenkov». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.