OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# San Quintín (Abra)

San Quintín és un municipi de cinquena classe de la província d'Abra, a les Filipines. Segons el cens del 2008 tenia 5.700 habitants i 946 llars.

## Economia

L'economia de San Quintín és bàsicament primària i els seus principals productes són l'arròs, el tabac, el blat de moro, el mango, etc.

## Divisió Administrativa

El municipi de San Quintín està subdividit en 6 barangays:
* Labaan. Que té quatre poblacions: Vica, Mausoc, Carsuan i Cabaruyan.
* Villa Mercedes, amb dues poblacions: Purok i Barit-barit.
* Tangadan, també amb dues poblacions: Presentar i Paypayao.
* Población, que inclou els pobles de Poblacion East i Poblacion West
* Palang, amb el poble de Talaytay
* Patoc, que inclou Magmagey i Sabulod.
# Andy King

Andrew Philip "Andy" King (nascut el 29 d'octubre de 1988) és un futbolista professional gal·lès que juga com a migcampista per al Leicester City de la Premier League.

## Referències

* 1 2
# Alcibíades

«Alcibíades» té aquests significats:
* Alcibíades (general atenenc), general i polític atenenc del segle v aC
* Alcibíades d'Esparta, exiliat espartà que va poder tornar al seu país gràcies a la intervenció de la Lliga Aquea el 184 aC
* Alcibíades I
* Alcibíades II, diàleg atribuït a Plató, amb Alcibíades conversant amb Sòcrates
# Mònica Pagès i Santacana

Mònica Pagès i Santacana (Barcelona, 1972) és una periodista cultural, comissària, traductora i escriptora catalana, especialitzada en música clàssica i en arts plàstiques.
Llicenciada en ciències de la informació per la Universitat Autònoma de Barcelona, s'ha especialitzat en temes culturals, especialment en l'àmbit de la música clàssica i de les arts plàstiques, i ha col·laborat, com a periodista, en diverses revistes especialitzades com ara Revista Musical Catalana, Ritmo, Serra d'Or o Bon Art i ha participat en programes de l'emissora Catalunya Música. Ha treballat en tasques de comunicació i de gestió en diversos projectes culturals, com la coordinació dels actes del Centenari de l'Acadèmia Granados-Marshall del 2001, la fira i festival de Videoart LOOP’04 de LOOP Barcelona, les Jornades sobre Patrimoni Musical amb la Fundació Pau Casals del 2006, el cicle 30 Minuts de Música a la Pedrera del Festival Mas i Mas'0, a la primera temporada 2007-2008 de concerts d'aquesta entitat, i al Festival de Pasqua de Cervera.
Ha col·laborat en diverses ocasions, com a comissària o en altres responsabilitats, amb entitats com ara el Palau de la Música Catalana, l'Auditori, la Fundació La Caixa, el Cercle del Liceu, l'Escola Superior de Música de Catalunya, el MACUF (Museo de Arte Contemporáneo Unión Fenosa) de la Corunya, el Palau Moja, al Museu de la Música de Barcelona o a la Fundació Pau Casals entre d'altres. També ha elaborat el contingut dels webs sobre Xavier Montsalvatge, de la Fundació Victòria dels Àngels, i sobre Xavier Benguerel dins el portal ClaCa (Clàssics Catalans) de la Biblioteca de Catalunya.
A més, ha publicat diversos llibres i estudis sobre figures de la música i les arts plàstiques, i el 2005 va traduir al català i al castellà la novel·la de John W. Milton, El rossinyol abatut. La vida apassionada d'Enric Granados.

## Publicacions

* Conxita Badia. 1897-1997. Centenari del seu naixement (1997, 2000)
* Gaspar Cassadó. La veu del violoncel (2000)
* Acadèmia Granados-Marshall. Cent d'anys d'escola pianística a Barcelona (2001)
* ACA. La seva història (2002)
* Modest Cuixart (2003)
* Pròleg del llibre de Lali Bas Dalí, Els Dalí. Uns atramuntanats (2004)
* Coautora de (Des)acords. Música i músiques als Països Catalans (1975-2009), conjuntament amb Benet Casablancas, Jaume Radigales i Babí, Joan-Elies Adell, Jordi Turtós Orbañanos, Josep Lluís i Falcó, Josep Vicent Frechina, Mercedes Conde Pons, Miquel Pujadó, Rosa Massagué, Víctor Nubla i Xavier Cester (2009)
* Alicia de Larrocha, notas para un genio (2016)

## Referències

* 1 2 3 4 Fontbona, Francesc; Bassegoda, Bonaventura (dirs.) «Pagès Santacana, Mònica». DHAC Diccionari d'historiadors de l'art català, valencià i balear [Consulta: 25 març 2020].
* 1 2 3 «Mònica Pagès». Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CCCB). [Consulta: 25 març 2020].
* ↑ «Mònica Pagès Santacana». Revista Musical Catalana [Consulta: 25 març 2020].
# Resolució 756 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 756 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou adoptada per unanimitat el 29 de maig de 1992 després de considerar un informe del Secretari General de les Nacions Unides sobre la Força de les Nacions Unides d'Observació de la Separació (UNDOF), el Consell va observar els seus esforços per establir una pau duradora i justa a l'Orient Mitjà.
La resolució va demanar a les parts implicades que implementessin de manera immediata la Resolució 338 (1973), va renovar el mandat de la Força d'Observadors durant uns altres sis mesos fins al 30 de novembre de 1992 i va demanar que el Secretari General enviés un informe sobre la situació al final d'aquest període.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 701 a la 800 (1991 - 1993)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Can Tarradas (Teià)

Can Tarradas és una obra eclèctica de Teià (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta baixa, dos pisos i terrat amb una torre llanterna a la part posterior, de planta quadrada i coronada per baranes amb balustres. La façana principal està dividida verticalment en tres cossos, dels quals el central és més elevat. Aquest compta amb un coronament purament decoratiu, estructurat per una cornisa suportada per cartel·les, igual al que hi ha al damunt dels tres balcons del primer pis i de la finestra central del segon pis.
A la part esquerra de l'edifici hi ha un annex construït posteriorment. El jardí que envolta la casa havia estat un jardí senyorial, encara que avui es troba molt mal conservat.

## Història

A la façana hi ha inscrita la data de 1851 i unes inicials entrellaçades difícils de desxifrar.

## Referències

* 1 2 3 «Can Tarradas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Monument a la Sardana (el Masnou)

El Monument a la Sardana és un monument del municipi del Masnou (Maresme) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Va ser inaugurat el 6 de setembre de 1975.

## Descripció

Monument públic dedicat a la sardana integrat a l'espai que unifica el carrer del Pintor Domènech Farré amb l'avinguda de Cusí i Fortunet mitjançant unes escales per salvar el desnivell.
El monument se situa entre els dos trams laterals de les escales i està format per un pilar o menhir al voltant del qual hi ha sis figures molt estilitzades de ferro en forma de siluetes, que representen dansaires units per les mans. El pilar del mig de la rotllana és de granit, igual que la resta del conjunt, té l'antic escut del Masnou enlairat, i a la part baixa s'hi pot llegir: "MASNOU A LA SARDANA / 6 IX 1975". Aquest grup de balladors està situat en un parterre enjardinat. A la paret del fons, també de granit, hi ha els escuts de les quatre províncies catalanes.

## Referències

* 1 2 «Monument a la Sardana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 octubre 2016].
* ↑ Montlló Bolart, Jordi. «Fitxa "08118/242 Monument a la sardana - El Masnou"». Mapes de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona, 20-01-2010. [Consulta: 16 octubre 2016].
# Kàltxik

El riu Kàltxik (Кальчик, en ucrainià), és un riu curt d'Ucraïna, afluent del riu Kalmius (el qual desemboca al mar d'Azov), que neix a Azov Upland, prop del poble Kalchynivky (àrea Volodarskiy) per acabar desembocant a prop de la ciutat de Mariúpol. El riu flueix per l'óblast de Donetsk i la de Transcarpàcia. La seva longitud és de 88 km, la seva superfície és de 1.263 km² amb una amplada de fins a 3 km i una profunditat de fins a 40 m. Acostuma a congelar-se la part alta i mitjana del riu des de mitjans de desembre fins al febrer.
Molts historiadors consideren que correspon amb el riu Kalka, on va donar-se la famosa batalla del riu Kalka entre les tropes de la Rus de Kíev i la Polovtsian i l'exèrcit mongol l'any 1223.

## Referències

* ↑ «BAP - Kalchik river, Ukraine» (en anglès americà). biotopeaquariumproject.com. [Consulta: 26 desembre 2021].
* ↑ Kiffer, André Geraque. Battle Of The Kalka River, May 31, 1223 (en anglès). Clube de Autores, 2019-12-29, p. 61.
# Resolució 752 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 752 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou adoptada per unanimitat el 15 de maig de 1992. Reafirmant les resolucions 713 (1991), 721 (1991), 724 (1991), 727 (1992), 740 (1992) 743 (1992) i 749 (1992), el Consell de Seguretat va manifestar la seva preocupació en relació als combats en Bòsnia i Hercegovina, exigint que totes les parts finalitzessin els combats i respectessin l'alto el foc signat el 12 d'abril d'aquest any.
La resolució va fer una crida a totes les parts per cooperar amb els esforços de la Comunitat Europea per aconseguir una solució negociada, intentant demostrar que el canvi de fronteres mitjançant la força és inacceptable. També va exigir que les unitats de l'exèrcit iugoslau i els elements de l'exèrcit croat es retiressin o es posessin sota l'autoritat del govern de Bòsnia i Hercegovina. Així mateix, la resolució va exigir respecte a la integritat territorial de Bòsnia i Hercegovina. Les forces irregulars presents al territori haurien de ser desmantellades i desarmades.
A més, la resolució també va fer èmfasi en la importància de l'ajuda humanitària a la regió, cridant les parts a permetre l'accés humanitari. També va demanar cooperació amb la Força de Protecció de l'ONU i la Missió de Seguiment de la Comunitat Europea.
El fracàs a implementar aquesta resolució va servir com a base per a posteriors sancions contra la República Federal de Iugoslàvia, començant amb la resolució 757, adoptada poques setmanes després.

## Referències

* ↑ Bethlehem, Daniel L.; Weller, Marc The 'Yugoslav' crisis in international law: general issues. Cambridge University Press, 1997, p. 7. ISBN 978-0-521-46304-1.
* ↑ Weiss, Thomas George. Political gain and civilian pain: humanitarian impacts of economic sanctions. Rowman & Littlefield, 1997, p. 158. ISBN 978-0-8476-8703-9.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 701 a la 800 (1991 - 1993)
* Guerra de Bòsnia
* Guerra de la independència croata

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 758 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 758 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou adoptada per unanimitat el 8 de juny de 1992. Després de reafirmar les resolucions 713 (1991), 721 (1991), 724 (1991), 743 (1992), 727 (1992), 740, 749 (1992) i 757 (1992), el Consell, a d'acord amb un informe del Secretari General Boutros Boutros-Ghali, va decidir ampliar el mandat i la força de la Força de Protecció de les Nacions Unides (UNPROFOR) a l'antiga Iugoslàvia.
El Consell va autoritzar al Secretari General a desplegar observadors militars i altres persones, però va demanar permís del Consell per enviar un altre personal cap a la Força de Protecció després de complir les condicions necessàries per a la Força, incloent-hi un alto el foc. També va condemnar a tots els responsables de la violació de l'alto el foc, i va instar-los a complir amb l'alto el foc esmentat anteriorment.
Finalment, la resolució va instar a totes les parts a garantir la seguretat dels assistents humanitaris i al lliurament d'ajuda a Sarajevo i altres zones de Bòsnia i Hercegovina. Les parts no estaven d'acord amb aquesta proposta, i la Resolució 770 es va emetre sota el Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, per exigir la facilitació de l'entrega segura de l'ajuda humanitària i, per tant, legalment vinculant.

## Referències

* ↑ Schweigman, David. The authority of the Security Council under Chapter VII of the UN Charter: legal limits and the role of the International Court of Justice. Martinus Nijhoff Publishers, 2001, p. 100. ISBN 978-90-411-1641-3.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 701 a la 800 (1991 - 1993)
* Guerra de Bòsnia

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Ricard Solé

Ricard Solé (Barcelona, 5 de novembre de 1962) és un físic i biòleg català.
Professor d'investigació ICREA a la Universitat Pompeu Fabra, on és el cap del Laboratori de Sistemes Complexos, també és professor extern del Santa Fe Institute (Nou Mèxic, Estats Units) i del Centre d'Evolució i Càncer a la Universitat de Califòrnia (San Francisco, Estats Units). És membre del consell editorial de diverses revistes internacionals. Es va llicenciar en física i biologia a la Universitat de Barcelona i va rebre el doctorat en física a la Universitat Politècnica de Catalunya. Ha estat premiat amb beques de la James McDonnell Foundation, la Fundació Botín i una ERC Advanced Grant, i va rebre el premi Ciutat de Barcelona 2003. per la seva recerca. Un dels seus principals interessos d'investigació és comprendre els orígens de la complexitat i la seva destrucció, tant en sistemes biològics com en sistemes artificials, amb la voluntat d'entendre com els sistemes complexos desenvolupen qualitats com la pluricel·lularitat, la capacitat de computació, la robustesa o la capacitat d'evolucionar. Per aconseguir-ho, el seu laboratori fa investigació tant teòrica com experimental, incloent-hi un ambiciós programa de biologia sintètica. És membre del Consell Editorial del diari Nació Digital.

## Referències

* ↑ Martí Font, M. «Ricard Solé: “La verdad no es un concepto científico”». El País, 14-07-2012 [Consulta: 25 juny 2020].
* ↑ User, Super. «Members - Complex Systems Lab» (en anglès). [Consulta: 30 octubre 2018].
* ↑ «Premi Ciutat de Barcelona als investigadors del GRIB Ricard Solé i Ramon Ferrer - Arxiu - E-Notícies (UPF)». [Consulta: 8 gener 2018].
* ↑ «Ricard Solé». Web. CCCB (via OTRS). [Consulta: 19 novembre 2015].
* ↑ NacióDigital; NacióDigital. «Informació corporativa : Consell Editorial | NacióDigital». [Consulta: 30 octubre 2018].

## Enllaços externs

* Portal de Producció Científica de la UPF
# Reuss-Lobenstein

Reuss-Lobenstein (alemany: Reuß-Lobenstein) va ser un estat localitzat en la part alemanya del Sacre Imperi Romanogermànic. Els membres de la família Reuss-Lobenstein pertanyien a la branca línia menor de Reuss. Reuss-Lobenstein va existir durant dos períodes diferents, va ser creat en 1425 com un senyoriu amb Enric II com el seu primer governant. El primer senyoriu de Reuss-Lobenstein va ser dissolt en 1547 quan el territori va ser absorbit per Reuss-Plauen.
Reuss-Lobenstein va ser recreat en 1647, una altra vegada com a senyoriu que va romandre fins a 1673 quan el títol de senyor va ser ascendit a comte. Després de la mort del comte Enric X en 1671, Reuss-Lobenstein va ser governat conjuntament pels seus tres fills Enric III, Enric VIII de Reuss-Lobenstein i Enric X. En 1678 Reuss-Lobenstein va ser dividit entre Enric III, romanent com a comte de Reuss-Lobenstein, Enric VIII, passant a ser comte de Reuss-Hirschberg i Enric X, convertint-se en comte de Reuss-Ebersdorf. Reuss-Lobenstein va ser dividit per segona vegada en 1710 després de la mort d'Enric III, sent creat el territori de Reuss-Selbitz per al fill menor Enric XXVI, mentre que Enric XV el va succeir com a comte de Reuss-Lobenstein.
Reuss-Lobenstein va ser elevat a principat en 1790 i es va unir a la Confederació del Rin el 15 de desembre de 1806. Amb la mort del príncep Enric LIV en 1824, la línia de Reuss-Lobenstein es va extingir i va ser heretada pel príncep de Reuss-Ebersdorf.

## Governants
### Senyors de Reuss-Lobenstein 1425–1547

* Enric II, 1425-70
* Enric I, 1482-87
* Enric II, 1482-1500, amb
** Enric III, 1482-1498
* Enric I, 1500-38, amb
** Enric II, 1500-1547
Absorbit per Reuss-Plauen, 1547

### Senyors de Reuss-Lobenstein 1647-1673

* Enric X, 1647-71
* Enric III, 1671-1710, amb
** Enric VIII, 1671-73 i
** Enric X, 1671-73
Elevat a comtat, 1673

### Comte de Reuss-Lobenstein 1673–1790

* Enric III, 1673-1710, amb
** Enric VIII (comte de Reuss-Hirschberg des de 1678), 1673-78 i
** Enric X (comte de Reuss-Ebersdorf des de 1678), 1673-78
* Enric XV, 1710-39
* Enric II, 1739-82
* Enric XXXV, 1782-90
Elevat a principat, 1790

### Prínceps de Reuss-Lobenstein 1790–1824

* Enric XXXV, 1790-1805
* Enric LIV, 1805-24
Absorbit per Reuss-Ebersdorf, 1824

## Enllaços externs

* Reuss-Lobenstein en Genealogy.eu
* Cronologia de monarques Arxivat 2006-02-17 a Wayback Machine.
# Rhinodoras dorbignyi

Rhinodoras dorbignyi és una espècie de peix de la família dels doràdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 50 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (20 °C-25 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Paranà.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Sabaj, M.H. i C.J. Ferraris, Jr., 2003. Doradidae (Thorny catfishes). p. 456-469. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1985. Aquarien atlas. Band 2. Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde GmbH, Melle, Alemanya. 1216 p.
* ↑ López, H.L., R.C. Menni i A.M. Miguelarena, 1987. Lista de los peces de agua dulce de la Argentina. Biología Acuática Núm. 12, 50 p. (Instituto de Limnología "Dr. Raúl A. Ringuelet").
* ↑ López, H.L., A.M. Miquelarena i J. Ponte Gómez, 2005. Biodiversidad y distribución de la ictiofauna Mesopotámica. Miscelánea 14:311-354.
* ↑ Nion, H., C. Rios i P. Meneses, 2002. Peces del Uruguay: Lista sistemática y nombres comunes. Montevideo, Uruguai, DINARA, Infopesca.

## Bibliografia

* Andrade, P.M. i F.M.S. Braga, 2005. Diet and feeding of fish from Grande River, located below the Volta Grande reservoir, MG-SP Braz. J. Biol. 65(3): 377-385.
* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Americà d'Història Natural. Museu Americà d'Història Natural, Central Park West, NY 10024-5192 (Estats Units).
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Rhinodoras armbrusteri

Rhinodoras armbrusteri és una espècie de peix de la família dels doràdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Takutu i el seu afluent Ireng (conca del Riu Branco, conca del riu Amazones a Guaiana i Brasil), i riu Rupununi (conca del riu Essequibo a Guaiana).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bleeker P., 1862-1863. Atlas ichthyologique des Indes Orientales Néêrlandaises, publié sous les auspices du Gouvernement colonial néêrlandais. Tom II. Siluroïdes, Chacoïdes et Hétérobranchoïdes. Amsterdam. Atlas Ichthyol. v. 2 . 1-112.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Sabaj, M.H., Taphorn, D.C. & Castillo G., O.E., 2008. Two New Species of Thicklip Thornycats, Genus Rhinodoras (Teleostei: Siluriformes: Doradidae). Copeia, 2008 (1): 209-226.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Sabaj, M.H. i C.J. Ferraris, Jr., 2003. Doradidae (Thorny catfishes). p. 456-469. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB