OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Platja de Mexota

La platja de Mexota pertany al concejo de Tàpia de Casariego i està en la localitat de Santa Gadea. Forma part de la Costa Occidental d'Astúries i presenta protecció mediambiental per estar catalogada com ZEPA i LIC.

## Descripció

Les seves sorres són blanques i la seva perillositat mitjana. Té poca assistència de banyistes, encara que es troba dins d'un entorn urbà. La seva forma és rectilínia, té una longitud i aproximadament 240 metres i uns 60 metres d'ample. Els accessos són de tipus per als vianants però senzills, menors a 500 metres.
Per arribar cal tenir en compte que està prop de les localitats de Santa Gadea, Villamil i Serantes. Després de passar Villamil hi ha una pista que va cap al nord i arriba a un alt des d'on s'albira la platja de Serantes i el Sarrello. Cal travessar aquesta platja i caminant una mica més s'arriba a la platja de Mexota.
Per la part superior hi ha un sender que dona accés a una altra part d'aquesta platja que està dividida per un illot amb forma de serra i que té direcció nord-sud. Té equip de vigilància però és compartit amb la platja de Serantes i el Sarrello. Cap a l'oest es veuen les illes Pantorgas. Per fer surf té la Categoria 2. És una platja naturista o nudista.

## Referències

* ↑ http://sig.magrama.gob.es/93/ClienteWS/Guia-Playas/Default.aspx?nombre=PLAYAS_WEB&claves=DGC.PLAYAS.PLY_CO_PLAYA&valores=523 Arxivat 2015-04-18 a Wayback Machine.
* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 9. ISBN 978-84-8459-669-1.
# Platja de Sòl de Riu

La platja de Sòl de Riu és una platja natural situada a la desembocadura del riu de la Sénia, entre les comunitats de Catalunya i el País Valencià. La zona nord pertany a la població de les Cases d'Alcanar, del municipi d'Alcanar (Montsià), i la zona sud al municipi de Vinaròs (Baix Maestrat). Limitada per penya-segats i la llacuna que forma el riu, té una longitud d'uns 100 metres i una amplada que varia segons l'època de l'any, formada per còdols. Disposa d'aparcament i neteja diària a l'estiu. Reb el distintiu de 'platja verge' del grup d'Ecologistes en Acció de Tarragona i l'Ebre.
El nom de la platja fa referència als sòls pedregosos i humits formats per les desembocadures dels rius i barrancs.

## Referències

* ↑ «Sòl de Riu, un espai molt peculiar». Diari de Tarragona, 28-08-2017.
* 1 2 «Platja de Sòl de Riu». Ajuntament d'Alcanar.
# Platymantis gilliardi

Platymantis gilliardi és una espècie de granota que viu a Papua Nova Guinea.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Richards, S. & Allison, A. 2004. Platymantis gilliardi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 d'abril del 2008.
# Poble gamela

Els gamela és un poble originari de l'estat de Maranhão, Brasil, que parlava una llengua relacionada amb l'a'uwẽ, de la macrofamília gê. Els supervivents habiten en l'anomenada "Terra dos Índios", a la vora del llac de Viana, en comunitats com Taquaritiua, al municipi de Viana; Capivarí, en Penalva; i també als municipis de Cajari i Matinha. El nom "gamelas" va ser donat pels portuguesos, perquè els indígenes usaven al llavi inferior un implant petit de fusta amb forma d'atuell.

## Història

En 1759, 14 mil ha van ser destinades a la "nació Gamela" en qualitat de sesmaria. Des d'aleshores patiren un procés d'aculturació que els va portar a deixar la seva llengua originària, el gamela, pel xavante. El 1822 la justícia de Maranhão va sentenciar a favor dels Gamela perquè mantinguessin la possessió d'aquestes terres. Eren presents des de Caxias fins als boscos de Monção, Penalva i Viana i fins al riu Pindaré i el riu Gurupi. En 1930 fins i tot una anciana Gamela de Penalva recordava paraules de la seva pròpia llengua. Durant el segle xx, les expulsions il·legals dels gamela de les seves terres es van multiplicar. Va restar la comunitat de Taquaritiua, però des de dècada de 1970 va ser imposat el loteamiento de la terra, anteriorment de propietat col·lectiva de les comunitats, la qual cosa va ser aprofitat per estranys per a despullar-los de més terrenys i aconseguir escriptures en les notaries. En els últims anys els Gamela han reprès diversos dels predis dels quals van ser despullats i posseeixen un total de 552 ha, enmig d'un greu conflicte, especialment en el marge del riu Pirá.

## Referències

* 1 2 Madeiro, Carlos (2017) "Luta de meio século contra grilagem explica violência na disputa por terras no MA"; UOL notícias, 5 de maio de 2017.
* ↑ Gamela a pib.socioambiental
* ↑ Carneiro da Cunha, Manuela (2012) Índios no Brasil: História, Direitos e Cidadania: 92-93. São Paulo: Claro Enigma.
* ↑ Ribeiro, Francisco de Paulo (1841) "Memoria sobre as Nações Gentias"; Revista Trimestral de História e Geographia III: 184-156. Jornal do Instituto, Histórico Geográphico Brasileiro. Rio de Janeiro
* ↑ Nimuendaju, Curt (1937) "The Gamella Indians"; Primitive Man X(3-4): 58-71.
* ↑ CIMI - CPT Maranhão (2014) Comunidades resistentes se autodeclaram Gamela e lutam por terras entregues ao povo ainda no Império. Conselho Indigenista Misionario, 20 de agosto de 2014.
Pobles indígenes del Brasil :
Pobles indígenes de la Regió Nord :
Pobles indígenes de la Regió Nord-est :
Pobles indígenes de la Regió Centre-Oest :
Pobles indígenes de les regions Sud i Sud-est :
Articles relacionats :
# Poble escalonat

Poble escalonat és un quadre de Joaquim Mir pintat a Maspujols cap a 1909 que actualment forma part de la col·lecció permanent del Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Descripció

Després d'una estada a Mallorca i d'un breu parèntesi a l'Institut Psiquiàtric Pere Mata de Reus, on va estar ingressat durant gairebé dos anys, Mir es va establir uns anys al Camp de Tarragona. Les poblacions de l'Aleixar i Maspujols van esdevenir, fins al 1914, el centre de les creacions més sòlides d'aquesta etapa i de la seva producció en general. Un exemple singular és Poble escalonat, una de les millors i més extraordinàries pintures de l'artista, en la qual l'esclat cromàtic, en estat pur, és un viu reflex de les seves vivències interiors.
La manera tan innovadora d'interpretar el paisatge en aquesta pintura és fruit del geni d'un artista capaç de concentrar en una visió panoràmica de la natura un extraordinari talent descriptiu, una facilitat innata per copsar una atmosfera enlluernadora i una manera original d'aplicar les taques de colors, vibrants i atrevits, amb harmòniques gradacions cromàtiques. La sensibilitat de Mir, en definitiva, va transformar un indret concret, els voltants de Maspujols, en uns focs d'artifici que provoquen sensacions noves i profundes. Per això Mir, capdavanter de la segona generació de pintors modernistes i el més avantguardista de tots ells, no és només el paisatgista més genial de la seva generació, sinó que probablement és també el millor de tota la pintura catalana moderna.

## Referències

* ↑ Fitxa de l'obra al web del MNAC.
* ↑ Comentari de l'obra al web del MNAC

## Bibliografia

* DDAA. Museu Nacional d'Art de Catalunya. Florència: MNAC, 2009. ISBN 978-84-8043-198-9.
# Piramidal

«Piramidal» té aquests significats:
* Os piramidal, os del canell
* Piramidal allò amb forma de piràmide
* Múscul piramidal del gluti, múscul a la regió glútia de l'extremitat inferior
# Plecs de clàusules

Els plecs de clàusules es poden definir com els documents a través dels quals els ens públics regulen els diferents aspectes econòmics, jurídics i tècnics d'una contractació pública, i formulen els drets i obligacions de les partes contractants, definint en tots els seus aspectes el contracte que es proposen subscriure. En la contractació administrativa és tradicional distingir entre els plecs de clàusules administratives generals, particulars i els plecs de prescripcions tècniques.

## Plecs de clàusules administratives generals

Tenen per objecte regular els aspectes de caràcter general que han de ser aplicables a tots els contractes amb objecte anàleg al previst al corresponent plec general. L'elaboració i l'aprovació d'aquests plecs té caràcter potestatiu tant per a l'administració estatal com per a l'autonòmica i local.

## Els plecs de clàusules administratives particulars

Aquests plecs contenen les declaracions que són específiques del contracte de què es tracta i del procediment i els criteris d'adjudicació. Excepte per als contractes menors, és requisit obligatori en la contractació la inclusió a l'expedient del plec de clàusules administratives particulars, que serà aprovat per l'òrgan de contractació prèviament o conjuntament a l'autorització de la despesa, i sempre abans de la licitació del contracte o, si no n'hi ha, abans de l'adjudicació provisional. En els plecs de clàusules administratives particulars s'han d'incloure els pactes i les condicions definidores dels drets i obligacions de les parts del contracte, i la resta de mencions requerides per la llei 30/2007 i les seves normes de desenvolupament.
L'aprovació dels plecs de clàusules administratives particulars correspon a l'òrgan de contractació i un cop aprovats, formen part integrant del contracte.

## Els plecs de prescripcions tècniques

L'òrgan de contractació haurà d'aprovar amb anterioritat a l'autorització de la despesa o conjuntament amb aquesta, i sempre abans de la licitació del contracte o, si no n'hi ha, abans de la seva adjudicació provisional, els plecs i documents que continguin les prescripcions tècniques particulars que hagin de regir la realització de la prestació. Les prescripcions tècniques hauran de permetre l'accés en condicions d'igualtat dels licitadors sense que puguin tenir per efecte la creació d'obstacles injustificats a l'obertura dels contractes públics a la competència.

## Referències

* 1 2 3 4 «Procediment de la contractació administrativa». Arxivat de l'original el 2009-12-30. [Consulta: 16 març 2010].
* ↑ «Llei 30/2007 de contractes del sector públic». Arxivat de l'original el 2010-04-04. [Consulta: 16 març 2010].
# Pobles indígenes de Surinam

Els pobles indígenes de Surinam, o amerindis surinamesos, són surinamesos que són d'ascendència indígena. Inclouen aproximadament el 3,8% de la població de Surinam, de 566.846 habitants.

## Gruos contemporanis

* Akuriyós, rius Tapanahoni i Sipaliwini, Kwamalasamutu
* Arauacs (Lokono), Surinam, Guaiana Francesa, Guyana, Veneçuela
* Kali'na, Brasil, Guyana, Guaiana Francesa, Surinam, Veneçuela
* Mawayana
* Sikianes, Kwamalasamutu al riu Sipaliwini, Brasil
* Tiriyós, riu Tapanahoni, riu Sipaliwini, Brasil
* Waiwai (Uapixana, Vapidiana, Wapichan, Wapichana, Wapisana, Wapishshiana, Wapisiana, Wapitxana, Wapixana), Amazones, Brasil, Surinam i Guyana
* Waraos (Guarao, Guarauno, Warau, Warrau), Veneçuela, Guyana i Surinam
* Wayanes, Sud-oest districte de Marowijne, alt riu Tapanahoni, Bradil, Guaiana Francesa

## Vegeu també

* Demografia de Surinam

## Notes

* ↑ "Suriname." CIA World Factbook. Retrieved 8 Dec 2013.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 "Suriname." Ethnologue. Retrieved 8 Dec 2013.
# Platja de San Cidiello

La platja de San Cidiello és una platja aïllada en forma de petxina, envoltada de penya-segats bastant verticals, està situada en el concejo asturià de Cudillero i pertany a la localitat de Oviñana. Presenta vegetació a la platja i està catalogada com a Paisatge protegit, ZEPA i LIC, i s'emmarca en la Costa Occidental d'Astúries.

## Descripció

Per localitzar la platja cal fer-ho primer amb els dos pobles més propers: Oviñana i Riego de Abajo.
Una vegada localitzat Oviñana cal creuar el poble i arribar al Far de Cap Vidio des d'on es veu perfectament la zona est de la platja i els seus penya-segats així com un grup de petits illots sent el més gran l'anomenat «Ballenato». Si es desitja baixar a la platja cal recórrer una baixada que, gairebé sempre està plena de vegetació. Al final es pot observar la desembocadura d'un rierol.
Per accedir a la platja, després de passar per l'església de Oviñana es pren la desviació que va cap al port «Portiella». Entre la desvición a Portiella i abans d'on la carretera inicia una forta baixada, cal desviar-se per una carretera encara més petita que passa entre un gran nombre de xalets. Des d'allí es veu una línia elèctrica que va la costa; cal dirigir-se a la torre més propera al mar, que es veu bé en l'horitzó proper. Al costat d'ella comença la perillosa baixada que arriba fins al jaç de la platja. No hi ha cap mena de servei i les úniques activitats possibles són la pesca submarina i l'esportiva a canya. Es reitera la dificultat de la baixada, ja que amb freqüència sol estar molt relliscosa.

## Referències

* 1 2 «http://sig.magrama.gob.es/93/ClienteWS/Guia-Playas/Default.aspx?nombre=PLAYAS_WEB&claves=DGC.». Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 24 març 2015].
* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 115. ISBN 978-84-8459-669-1.
# Piàssina

El Piàssina (rus: Пясина) és un riu del krai de Krasnoiarsk, a Rússia. Té 818 quilòmetres de llarg, i la seva conca cobreix 182.000 km².

## Descripció

El riu Piàssina neix al llac Piàssino, a l'oest de l'altiplà de Putorana, a poca distància de les dues ciutats bessones Norilsk (134 832 hab. el 2008) i Talnakh (58.700 hab. el 2002). Desemboca, després, al golf de Piàssino, al mar de Kara.
Hi ha més de 60.000 llacs a la conca de la Piàssina que cobreixen una superfície total de 10.450 km². La seva conca, per superfície, es troba entre les vint conques de rius primaris més grans de Rússia i entre les 40 més grans del món (és més gran que països com Cambodja, Uruguai o Síria).
El riu es congela a finals de setembre o principis d'octubre i roman sota el gel fins al juny. Està connectat amb el riu Txetirekh a través del seu distribuïdor dret Staritsa.

## Història

El mercader del Dvina Kondratiy Kurochkin va arribar a la desembocadura del Piàssina el 1610. El 1614, es va construir un ostrog al riu per recollir el iasak (tribut) dels nadius. El 1935, abans que s'hagués construït el ferrocarril Dudinka-Norilsk, el riu Piàssina i el llac Piasino van ser utilitzats per a transportar mercaderies al lloc de la futura ciutat de Norilsk.

## Ramat de rens de Taimir

Les zones de part del ramat de rens de Taimir, un ren migratori de la tundra (R.t. sibiricus), que és a més el ramat de rens més gran del món, es troben al llarg de la riba dreta del Piàssina i en el revolt del flux mitjà de l'Agapa.

## Referències

* ↑ «Река ПЯСИНА» (en rus). textual.ru. [Consulta: 27 novembre 2023].
* 1 2 Lantzeff i Pierce, 1973.
* ↑ «По рельсам истории» (en rus). Zapolyarnaya Pravda, 2007. Arxivat de l'original el 2007-09-29. [Consulta: 27 novembre 2023].
* ↑ Kolpashikov, Makhailov i Russell, 2014.
* ↑ Baskin, 1986, p. 333–340.

## Bibliografia

* Baskin, Leonid M. «Differences in the ecology and behaviour of reindeer populations in the USS». Rangifer, 6, 1, 1986, pàg. 333–340. DOI: 10.7557/2.6.2.667.
* Kolpashikov, L.; Makhailov, V.; Russell, D. «The role of harvest, predators and socio-political environment in the dynamics of the Taimyr wild reindeer herd with some lessons for North America». Ecology and Society, 20, 1, 2014. DOI: https://doi.org/10.5751/ES-07129-200109.
* Lantzeff, George V.; Pierce, Richard A. 1973 (en anglès). McGill-Queen's University Press, 1973. ISBN 978-0773501331.
# Piàtnitsa

Piàtnitsa (en rus: Пятница) és un poble de l'óblast de Nóvgorod, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 114 habitants.

## Referències

* ↑ «Barashikha». GeoNames.
* ↑ Приказ Министерства природных ресурсов Российской Федерации от 28 марта 2007 г. № 68 «Об утверждении Перечня лесорастительных зон и лесных районов Российской Федерации»
* ↑ «Схема территориального планирования Маловишерского муниципального района». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2016-03-14.
# Pocahontas (Illinois)

Pocahontas és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 727 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pocahontas tenia 727 habitants, 309 habitatges, i 194 famílies. La densitat de població era de 374,3 habitants/km².
Dels 309 habitatges en un 31,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,2% hi vivien parelles casades, en un 10,7% dones solteres, i en un 36,9% no eren unitats familiars. En el 30,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,9% tenia menys de 18 anys, un 10,5% entre 18 i 24, un 28,5% entre 25 i 44, un 21,9% de 45 a 60 i un 15,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.750 $ i la renda mediana per família de 37.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.361 $ mentre que les dones 16.944 $. La renda per capita de la població era de 14.562 $. Aproximadament el 12,5% de les famílies i el 13,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pocahontas». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pocahontas». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Pocahontas (Missouri)

Pocahontas és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 127 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pocahontas tenia 127 habitants, 45 habitatges, i 32 famílies. La densitat de població era de 490,3 habitants per km².
Dels 45 habitatges en un 37,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,2% hi vivien parelles casades, en un 6,7% dones solteres, i en un 26,7% no eren unitats familiars. En el 20% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,82 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,36.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,7% tenia menys de 18 anys, un 8,7% entre 18 i 24, un 29,1% entre 25 i 44, un 21,3% de 45 a 60 i un 10,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.250 $ i la renda mediana per família de 41.667 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.500 $ mentre que les dones 18.333 $. La renda per capita de la població era de 13.650 $. Cap de les famílies i el 3,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pocahontas». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pocahontas». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Plaça de la Quartera

La plaça de la Quartera (popularment plaça de sa Cortera) és una plaça de la ciutat de Palma, a l'illa de Mallorca. Està situada al barri de la Gerreria, i rep el nom de la quartera de la ciutat, que es trobava en aquesta plaça fins que fou esbucada el 1875.

## Història

La quartera de la plaça es va construir al segle xv, i tenia la funció d'emmagatzemar el gra de la ciutat i assegurar l'abastament públic de cereals, de manera que era essencial en èpoques de crisis de substàncies. Hi treballaven majordoms, porgadors, mesuradors i els moliners. Els porgadors o garbelladors i els mesuradors de blat conformaven un mateix col·legi, que data del segle xvi i tenia per patró la Visitació de Maria, celebrada el 2 de juliol, que no veneraven en cap capella determinada. L'escut del col·legi consistia en una barcella i un garbell.

## Descripció

Antigament era una plaça tota voltada de porxades amb arcs, i actualment només manquen els arcs d'un dels costats de la plaça. A l'oest de la plaça, al carrer de la Corderia, hi ha l'esparteria Ca la Seu, un dels comerços més antics d'Europa (va ser fundat el 1510) que, l'any del seu cinquè centenari, va ser reconvertida en un bar.

## Referències

* 1 2 Valero, Gaspar. Itineraris pel centre històric de Palma. Ajuntament de Palma, 1993. ISBN 84-87159-49-4.
* ↑ Quetglas Gayà, B. Los gremios de Mallorca. Imprenta Politécnica, 1980, p. 112.
# Plaça de la Pau (Castelló de la Plana)

La plaça de la Pau, antigament coneguda com dels 'safareigs vells', es va construir en 1880 quan es va dur a terme l'enderroc de les muralles de la ciutat i es va obrir al Portal de l'Om al final del carrer Major. El seu nom, és clar en significat, però no en origen, es va haver del final de la guerra amb el Marroc.
Durant molt temps va ser part del centre neuràlgic de la ciutat, juntament amb la veïna porta del Sol, una cosa que encara s'adverteix tan sols apreciant els edificis que l'envolten (Teatre Principal, Banc d'Espanya, Rialto, Fundació Davalos-Fletcher). Tant és així que, com bé recorda el mosaic anteriorment citat, la Panderola va circular per ella, no sense evitar algun accident, fins al cessament de la seva activitat el 1963.

## Referències

* ↑ Castellón, Descubre. «La plaza de la Paz, un quiosco, varias esculturas y un teatro que hablan de historia y sociedad» (en espanyol europeu), 27-08-2014. Arxivat de l'original el 2019-02-27. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Polyipnus triphanos

Polyipnus triphanos és una espècie de peix pertanyent a la família dels esternoptíquids. Va ser descrit per l'ictiòleg Leonard Peter Schultz el 1938.
Fa 4,7 cm de llargària màxima. És un peix marí, tropical i bentopelàgic que viu fins als 331 m de fondària. Es troba a la badia de Suruga (Honshu, el Japó), les illes Filipines i Indonèsia. És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Schultz, Leonard P. «Review of the fishes of the genera Polyipnus and Argyropelecus (family Sternoptichidae), with descriptions of three new species» (en anglès). Proceedings of the United States National Museum, 86, 3047, 1938, pàg. 135–155. DOI: 10.5479/si.00963801.86-3047.135.
* 1 2 3 4 Luna, Susan M.; Capuli, Estelita Emily. «Polyipnus triphanos Schultz, 1938 Threelight hatchetfish» (en anglès). Fishbase.
* ↑ Harold, A. S., 1994. A taxonomic revision of the sternoptychid genus Polyipnus (Teleostei: Stomiiformes) with an analysis of phylogenetic relationships. Bull. Mar. Sci. 54(2):428-534.
# Polylepion

Polylepion és un gènere de peixos de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Polylepion cruentum (Gomon, 1977)
* Polylepion russelli (Gomon i Randall, 1975)

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Gomon, M.F., 1995. Labridae. Viejas, doncellasas, señoritas. p. 1201-1225. A W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter and V. Niem (editors) Guia FAO para Identification de Especies para lo Fines de la Pesca. Pacifico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544. (text)
* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Gomon M. F. 1977. A new genus and eastern Pacific species of Bodianine labrid fish. Proc. Biol. Soc. Wash. v. 89 (no. 54). 621-629.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.