OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antiga Casa de la Vila (Gaibiel)

L'Antiga Casa de la Vila de Gaibiel, coneguda també com a Casa de la Vila, està situada el centre de la localitat de Gaibiel, a la plaça de la Constitució 3, enfront de l'església, a la comarca de l'Alt Palància. És un edifici administratiu d'arquitectura popular construït al Segle XVII. Està catalogat com Bé Immoble de Rellevància Local segons consta a la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Generalitat Valenciana, amb cadi identificatiu: 12.07.065-002.

## Descripció

La Casa de la Vila és un edifici de tres altures, de planta rectangular, amb tres crugies paral·leles entre façanes, situat en cantonada. La seva façana principal recau a la plaça mentre que la posterior recau a una zona d'horts. En la planta baixa els murs de càrrega, d'un egruix que oscil·la entre 50 i 70 cm, compten amb arcs rebaixats, la qual cosa permetia un ampli espai necessari per a l'ús públic pel qual l'edifici va ser concebut. Els diferents usos que aquest edifici ha tingut al llarg de la història (Cambra Agrària, casa del mestre, magatzem municipal, escorxador ...) han provocat modificacions, malgrat això el forjat realitzat amb biguetes de fusta i revoltó de maó. Per la seua banda la teulada és a dues aigües i està cobert de teula àrab. La façana posterior no es va veure lliure de canvis, sobretot arran d'una desafortunada de mitjans del segle xx que va realitzar un afegit envers això aconseguir augmentar la mida de la planta. A més, fixant-se en les restes es pot afirmar que la façana posterior tenia una lògia d'arquillos correguts a la part superior, dels lamentablement només en queden tres.

## Referències

* 1 2 3 4 http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?IdInmueble=2371
# Temporada 1988-1989 de la Unió Esportiva Sant Andreu

Dades de la Temporada 1988-1989 de la UE Sant Andreu.

## Partits
### Lliga (Tercera)

* Tercera divisió, grup 5è: tercera posició.

#### Segona volta
## Referències
## Bibliografia

* Unió Esportiva Sant Andreu 1909-2009. Autors: Xavier Araguz, Joan Esteve, Àngel Domingo, Jordi Petit, Eduardo Quintana, Quim Terrè i Vicenç Martínez. Editorial: Ajuntament de Barcelona. ISBN 978-84-9850-175-9.
# Thakur (cràter)

Thākur és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 111 km de diàmetre. Porta el nom de l'escriptor indi Rabindranath Tagore, premi Nobel en literatura en 1913 (1861-1941), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1976.

## Referències

* ↑ «Thākur». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 14-10-2016. [Consulta: 18 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Sanéievka

Sanéievka (en rus: Санеевка) és un poble de la República de Mordòvia, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 43 habitants, pertany al municipi de Kozlovka.

## Referències

* ↑ И. К. Инжеватов. Топонимический словарь Мордовской АССР. Мордовское книжное издательство, 1987.
# Lèmur forcat pàl·lid

El lèmur forcat pàl·lid (Phaner pallescens) és un lèmur de la família dels quirogalèids, endèmic de Madagascar, on se'l pot trobar a la regió de Soalala al nord, fins al riu Fiherenana. Fins al 1991 se'l considerà una subespècie del lèmur forcat de Masoala, però en fou separat juntament amb altres dues espècies i li fou atorgat el rang d'espècie.
# Roberto Bussinello

Roberto Bussinello va ser un pilot de curses automobilístiques italià que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Bussinello va néixer el 4 d'octubre del 1927 a Pistoia, Toscana, Itàlia i va morir el 24 d'agost del 1999 a Vicenza, Vèneto, Itàlia.

## A la F1

Va debutar a la sisena cursa de la temporada 1961 (la dotzena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 10 de setembre del 1961 el GP d'Itàlia al circuit de Monza.
Roberto Bussinello va participar en un total de tres proves puntuables pel campionat de la F1, disputades en dues temporades diferents no consecutives (1961 i 1965), aconseguint finalitzar una cursa en tretzena posició com a millor classificació i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | Posició | Punts |
| 1961 | Isobele de Tomaso | de Tomaso | Alfa Romeo | MON | HOL | BEL | FRA | GBR | ALE | ITA Ret | USA | | | - | 0 |
| 1965 | Scuderia Centro Sud | BRM | BRM | SUD | MON | BEL | FRA | GBR | HOL | ALE NVQ | ITA 13 | USA | MEX | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Hippopotamus gorgops

Hippopotamus gorgops és una espècie d'hipopotàmid extinta que visqué a Àfrica entre el Miocè i el Plistocè. Era molt semblant a l'hipopòtam actual, del qual es diferenciava en dos aspectes: la mida, que era molt superior (2,10 m d'alçada a la creu i 4,30 m de llargada), i els ulls, que estaven muntats a dues prominències del crani i que permetien a l'animal observar per sobre de la superfície de l'aigua tot romanent submergit.
# Antiga Casa de la Vila (Moià)

L'Antiga Casa de la Vila és una casa consistorial eclèctica de Moià inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casal de planta rectangular, antiga seu de l'ajuntament, articulat en tres pisos. Simetria respecte a l'eix marcat per la porta d'accés. Els brancals i les llindes de les obertures presenten una decoració geomètrica molt senzilla. El conjunt és coronat per un frontó triangular que emmarca l'escut de Moià. Està encarat a migdia, i està restaurat recentment.

## Història

Aixecat damunt dels terrenys de l'antic hospital de Moià, l'any 1858.
"Aquest hospital deu el seu nom a la noble dama Dulcia de Casals. Quan a finals del segle xiii aquesta senyora va fer cessió de la seva finca situada en el lloc on avui hi ha l'antic consistori municipal, hi fou establert l'hospital de la vila, l'any 1858 per ordre del Alcalde Cerdanyà, es va instal·lar en aquell edifici l'anomenada Casa de la Vila" (Modilianum Any VII Març 1966, pàg 95).

## Referències

* 1 2 3 «Antiga Casa de la Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 juny 2020].
# Anell de prometatge

Un anell de prometatge és un anell que, d'acord a la tradició occidental, es porta com a símbol del compromís a casar-se amb algú.

## Història

El costum de dur anell de prometatge es remunta l'antic Egipte. La tradició, que variava segons la regió, està també documentada al segle ii a l'Antiga Roma, on la tradició era que el futur nuvi entregués un anell d'or al pare de la seva promesa i un anell en forma de clau a la seva promesa, que servia per obrir els cadenats familiars. D'altra banda, al segle xviii els jueus integraren la tradició a les cerimònies nupcials. En el marc del cristianisme, malgrat hi ha documentat l'ús d'anells de prometatge des del segle iii, aquesta tradició no fou acceptada pel clergat fins al segle xiii. El primer registre de l'ús de diamants en els anells de prometatge és de l'any 1477, quan Maximilià I del Sacre Imperi Romanogermànic l'encarregà per a la seva promesa.
Ja en l'època contemporània, en 1947 la campanya publicitària de N. W. Ayer & Son de la mà de France Gerety popularitzà l'eslògan en anglès «A diamond is forever» (en català: «Un diamant és per sempre»). Aquesta idea, potenciada pel grup De Beers, que posseïa el monopoli de la comercialització de diamants, desembocà en el fet que avui en dia el 78% dels anells de prometatge portin un o més diamants.

## Ús

La tradició marca que, en les parelles heteronormatives, és l'home qui regala l'anell de prometatge a la seva parella quan vol formalitzar el compromís de casar-se. El regal s'acompanya d'una petició de matrimoni, que sol fer-se posant un genoll a terra a moltes cultures. Un cop accepta, és costum que el ja nuvi demani la mà als pares de la núvia. No obstant, ambdós gestos han esdevingut menys populars avui en dia en pro de la igualtat de gènere.
Als Països Catalans, és tradició portar l'anell de prometatge a la mà esquerra fins a les noces, i a partir de les noces a la mà dreta —deixant lloc a la mà esquerra per l'anell de noces. És així també a la majoria de països de l'Europa Occidental (però no a Castella) i a bona part d'Amèrica. Per contra, als països eslaus orientals i a Polònia l'anell de prometatge se sol portar a la mà dreta. A Grècia i a l'Índia, d'altra banda, tant l'anell de prometatge com el de noces es porten a la mà dreta.

## Referències

* 1 2 Roque. «Historia de los anillos de compromiso» (en castellà), 23-03-2015. [Consulta: 23 abril 2021].
* ↑ «History of Engagement Rings | Discover the Diamond Engagement Rings History & Traditions» (en anglès americà). [Consulta: 23 abril 2021].
* 1 2 «¿Por qué nos arrodillamos al pedir matrimonio?» (en castellà), 06-03-2017. [Consulta: 23 abril 2021].
* 1 2 «¿Donde se ponen el anillo de compromiso y de casada? | Blanco de Novia». [Consulta: 23 abril 2021].
* ↑ «En que mano va el anillo de compromiso en cada paísEn que mano va el anillo de compromiso | Prepárate para el gran día de la boda y compromiso», 11-01-2015. Arxivat de l'original el 2015-01-11. [Consulta: 23 abril 2021].
# Sant Aunès

Sant Aunès (en francès Saint-Aunès) és un municipi occità del Llenguadoc, situat al departament de l'Erau i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# Thakurat de Kherwara

El thakurat de Kherwara fou un petit estat tributari protegit de l'agència de Malwa, a l'Índia central, presidència de Bombai. La capital era Kherwara. Els sobirans portaven el títol de thakurs o nobles.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Schwindratzheim

Schwindratzheim (en alsacià Schwíngelse) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 1.670 habitants.
Forma part del cantó de Bouxwiller, del districte de Saverne i de la Comunitat de comunes del Pays de la Zorn.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.160 | 1.281 | 1.367 | 1.511 | 1.550 | 1.670 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1925-1943 | Jean Dutt |
| 1943-1945 | Georges Strub |
| 1945-1995 | Albert Fischbach |
| 1995-2005- | Roland Getz |
# Lèmur forcat de Pariente

El lèmur forcat de Pariente (Phaner parienti) és una espècie de lèmur forcat. Com tots els lèmurs, és endèmic de Madagascar. Viu únicament a la regió propera al riu Sambirano, on habita boscos humits d'altituds mitjanes.
# Resolució 1316 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1316 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 23 d'agost de 2000. Després de recordar les resolucions 1273 (1999), 1291 (2000) i 1304 (2000) sobre la situació a la República Democràtica del Congo, el Consell va ampliar el mandat de la Missió de les Nacions Unides a la República Democràtica del Congo (MONUC) fins al 15 d'octubre de 2000.
La resolució va observar amb preocupació que la MONUC no podia exercir el seu mandat complet a causa de la manca d'accés, cooperació i condicions de seguretat. El Consell treballaria amb les parts de l'acord d'alto el foc de Lusaka per crear les condicions necessàries per al desplegament de la MONUC. Es va demanar al Govern de la República Democràtica del Congo que aixequés tots els obstacles per al seu desplegament.
El mandat de la MONUC es va estendre per donar temps a nous esforços i reflexions diplomàtiques sobre el futur mandat de l'operació i els ajustaments necessaris. El secretari general Kofi Annan havia de formular recomanacions sobre altres mesures que el Consell de Seguretat adoptarà i sobre l'aplicació de l'Acord d'alto el foc fins al 21 de setembre de 2000.

## Referències

* ↑ «Council decides on interim extension of MONUC mandate until 15 October». United Nations, 23-08-2000.
* ↑ Clément, Jean A. P.. Postconflict economics in sub-Saharan Africa: lessons from the Democratic Republic of the Congo. International Monetary Fund, 2004, p. 52. ISBN 978-1-58906-252-8.
* ↑ South African Press Association-Agence France-Presse «UN in no rush to send troops to DRC». Independent Online (South Africa), 25-08-2000.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1301 a la 1400 (2000 - 2002)
* Segona Guerra del Congo

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Aqüeducte de Segòvia

L'aqüeducte de Segòvia és una construcció romana del primer terç del segle ii dC, a l'època dels antonins, al final del regnat de Trajà o començament del d'Hadrià. Transporta l'aigua del río Frío a la ciutat de Segòvia. L'any 1985 fou nomenat, juntament amb el centre històric de la ciutat de Segòvia, Patrimoni de la Humanitat per part de la UNESCO.
L'aqüeducte comença a prop del Palau de la Granja amb arcs senzills de mig punt que condueixen l'aigua fins a la cisterna coneguda amb el nom d'El Caserón, on s'emmagatzemava l'aigua. Posteriorment, un canal transporta l'aigua fins a una segona torre, i en arribar a la plaça de Díaz Sanz comencen a formar-se dues monumentals fileres d'arcs superposats.
Consta d'una longitud de 728 metres i una alçada màxima de 28 metres i mig, als quals, a més, s'han de sumar a prop de 6 metres de fonaments en el tros principal. Consta d'una doble arcada, la inferior formada per 119 arcs de mig punt diferents segons les adaptacions al terreny, i la superior de 44 arcs que constitueixen el nucli central de l'aqüeducte.
A la part superior dels arcs es troba el canal que transporta l'aigua fins a la ciutat. L'elaboració de l'aqüeducte de tan grans dimensions ens fa veure les grans capacitats com a enginyers dels romans, i malgrat tot això mai no obliden la importància estètica que ha de tenir un element de característiques tan ciclòpies com en aquest cas.
Aquest magnífic monument s'ha mantingut en bon estat de conservació, sense grans transformacions, a causa de la grandesa de l'estructura, que imposa respecte al fet que, encara al segle xx continués exercint la seva funció original. La primera obra de reconstrucció es degué realitzar prop dels Reis Catòlics, quan es reedificaren 36 arcs respectant al màxim l'obra original.
En l'actualitat, l'estat de deteriorament de la pedra per la contaminació atmosfèrica ha estat tan alarmant que l'Estat ha hagut de protegir-lo mitjançant un minuciós procés de restauració.
Així i tot, aquesta obra ciclòpia continua cridant l'atenció de milers de turistes bocabadats de la seva brillantor i monumentalitat.

## Galeria d'imatges

* Aqüeducte de Segòvia
* L'aqüeducte vist des de sota
# Diébédo Francis Kéré

Diébédo Francis Kéré (Gando, 10 d'abril de 1965) és un arquitecte burkinès, que viu i treballa a Berlín.

## Biografia

Diébédo Francis Kéré va néixer a Gando, un poble de Burkina Faso. És el fill gran del cap del poble. Com que al seu poble, a Gando, no hi havia escola, als set anys va marxar a estudiar a Ouagadougou. Després dels estudis, es va convertir en fuster, i va marxar a Alemanya amb una beca per fer pràctiques. Va estudiar arquitectura a Berlín, on es va graduar a la Universitat Tècnica de Berlín el 2004.
Durant els estudis, l'any 1998, va crear l'associació Schulbausteine für Gando ("Maons per a l'escola de Gando") per finançar el seu primer projecte, una escola de primària al seu poble. La seva primera escola, feta de terra, es va enllestir l'any 2001. Va ser guardonat amb el Premi d'Arquitectura Aga Khan. Els anys següents, va treballar en altres projectes dins i fora de Gando.
En el desenvolupament dels projectes de Kére, hi participa tota la comunitat. D'aquesta manera, aprenen les tècniques de construcció i com mantenir-lo. És el seu enfocament col·laboratiu, in situ, que promou la reutilització i el reciclatge i genera estructures econòmiques locals el que li va valer a Kéré un Premi Global d'Arquitectura Sostenible el 2009.
Se'l va reconèixer amb el Premi Pritzker d'arquitectura l'any 2022, fet que l'ha convertit en el primer arquitecte africà a rebre aquest premi.

## Galeria de projectes

* L'escola primària de Gando.
* L'escola primària de Gando.
* Allotjament per a mestres.
* Escola secundària a Dano.
* Centre de l'arquitectura de terra de Mopti.
* Biblioteca de Gando.
* Escola secundària a Gando.
* Un dels mòduls per allotjar mestres al Village Opéra d'Ouagadougou.
* Centre Noomdo de Youlou.

## Referències

* ↑ «Francis Kéré, primer Premi Pritzker africà: "L'arquitectura és servei a la humanitat"». [Consulta: 16 març 2022].
* ↑ «Diébédo Francis Kéré : le premier Africain à remporter le plus grand prix d'architecture». [Consulta: 16 març 2022].
# Secalina

Secalina és una glicoproteïna prolamina que es troba en la llavor del sègol (Secale cereale)
La secalina és una de les formes de les proteïnes del gluten les quals les persones amb la malaltia celíaca no poden tolerar.
Les secalines es classifiquen en tres tipus, A, B i C segons l'augment del seu pes molecular.
En l'elaboració del pa amb farina de sègol, aquesta proteïna requereix l'exposició a un àcid com l'àcid làctic perquè la massa del pa pugi.

## Referències

* ↑ Agricultural and Food Chemistry
# Thal-Chotiali

Thal-Chotiali fou un antic districte de la província de Balutxistan que va existir fins al 1903 quan la part dels nord-est va ser fusionada amb el districte de Loralai i la part del sud i oest amb el districte de Sibi.

## Referències

* ↑ Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
* ↑ «BHC :: Loralai > History of District». [Consulta: 29 setembre 2023].
# Sant Martí del Corb

Sant Martí del Corb és una església del municipi de les Preses inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Sant Martí és una menuda església d'una sola nau i absis semicircular. L'accés es realitza a través d'una escalinata i d'una porxada sostinguda per pilastres i teulada a dues vessants.
A cada costat de la porta d'ingrés hi ha dues obertures amb reixes de ferro forjat que permeten observar l'interior del temple. Damunt el frontispici hi ha el cloquer, d'espadanya, amb un sol ull.
Bastida amb pedra menuda del país i coberta de teules.
Dedicada al bisbe sant Martí té uns goigs dedicats que canten a l'última estrofa: "Supliquem amb moltes veres / Bisbe Sant molt gloriós, els d'Olot i de Les Preses / els de Bas, i els del Corp, / els de Batet, i Riudaura, / de Santa Pau i La Cot: / que'ns deslliureu de tot mal / puix que som vostres devots".

## Història

No hi ha dades històriques que en facin referència, tot i que sembla romànica.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Martí del Corb». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 setembre 2013].
* ↑ «Goigs a sant Martí venerat a Sant Martí del Corb». [Consulta: 2023].
# Hermes (desambiguació)

* No s'ha de confondre amb Hermès.
«Hermes» té aquests significats:
* Biografies:
** Hermes, deu grec
** Hermes o Hermas, escriptor eclesiàstic
** Hermes (retòric), retòric grec
** Hermes Trismegist, filòsof neoplatònic
* Miscel·lània:
** Hermes (Oise), municipi francès al departament de l'Oise
** Hermes Comunicacions, grup de comunicació escrita en català
** Transbordador espacial Hermes, projecte cancel·lat de l'Agència Espacial Europea
Viccionari
# Antony and Cleopatra (pel·lícula de 1908)

Antony and Cleopatra és una pel·lícula muda de la Vitagraph digirida per J. Stuart Blackton i Charles Kent i protagonitzada per Maurice Costello i Florence Lawrence. Es tracta de la primera versió cinematogràfica, molt concisa, que es feu del drama de William Shakespeare. La pel·lícula, d’una bobina, es va estrenar el 3 de novembre de 1908. Se'n conserva una còpia a la Biblioteca del Congrés dels Estats Units.

## Repartiment

* Maurice Costello (Marc Antoni?)
* Florence Lawrence (no és clar si Cleopatra o dama egípcia)
* William V. Ranous (César August)
* Paul Panzer (lloctinent d’August)
* Betty Kent (Cleopatra?)
* William Phillips
* Charles Chapman

## Referències

* ↑ Goble, Alan. The Complete Index to Literary Sources in Film (en anglès). Walter de Gruyter, 2011-09-08, p. 673. ISBN 978-3-11-095194-3.
* ↑ «Antony and Cleopatra». Moving Picture World 3, 20, 14-11-1908, pàg. 379.
* ↑ «Latest films of all makers». Moving Picture World 3, 19, 07-11-1908, pàg. 370.
* ↑ «Antony and Cleopatra» (en anglès). Silent Era : Progressive Silent Film List, 23-07-2008. [Consulta: 1r juny 2021].
* ↑ Brown, Kelly R. Florence Lawrence, the Biograph Girl: America's First Movie Star (en anglès). McFarland, 2014-09-18, p. 16. ISBN 978-1-4766-1317-8.
# Balkrishna Vithaldas Doshi

Balkrishna Vithaldas Doshi (gujarati: બાલકૃષ્ણ વિઠ્ઠલદાસ દોષિત) (Poona, 26 d'agost de 1927 - Ahmedabad, 24 de gener de 2023) fou un arquitecte indi. L'any 2018 es va convertir en el primer del país a rebre el premi Pritzker.

## Biografia

Va estudiar al Fergusson College a Poona, a la J. J. School of Architcture de Bombai i al North London Polytechnic.
Va començar la seva carrera l'any 1951 en qualitat d'estudiant en pràctiques a l'Agència de Le Corbusier. El 1955, va tornar a l'Índia, on va supervisar els nous edificis de Chandigar, la nova capital del Punjab & Haryana. Va ser el representant de Le Corbusier a Ahmedabad de 1954 a 1959.
Va obrir la seva agència Vastu-Shilpa a Ahmedabad l'any 1955.
Treballava amb Louis Kahn i Anant Raje en el disseny del campus del Indian Institutes of Management a Ahmedabad.
A més del seu treball d'arquitecte, B. V. Doshi va ser reconegut per la seva obra pedagògica. És el cofundador de l'escola d'arquitectura d'Ahmedabad (1962-1972), on va concebre un ensenyament integrant les ciències socials i les arts, i del Centre for Environmental Planning and Technology (1972-1981) i del Kanoria Centre for Arts a Ahmedabad.
L'any 2019, el Vitra Design Museum, a Weil am Rhein, a Alemanya, va presentar una retrospectiva del seu treball.
El 24 de gener del 2023, a 95 anys, va morir a Ahmedabad.

## Guardons

* Premi Aga Khan d'arquitectura
* 2007: premi especial del jurat per a la primera edició del global award for sustainable architecture.
* 2018: premi Pritzker.

## Principals realitzacions

* 1990- Gufa (centre d'art amb Maqbool Fida Husain)
* 1980-1984 Gandhi Labor Institute, Ahmedabad
* 1979-1980 Studio 'Sangath', Ahmedabad
* 1972 Centre for Environmental Planning and Technology, Ahmedabad
* 1962-1974 Indian Institutes of Management amb Louis Kahn i Anant Raje

## Publicacions

* (anglès) Balkrishna Doshi -An Architecture for India, B. V. Doshi, W. J. R. Curtis Rizzoli, 1988. ISBN 0-8478-0937-4
* (anglès) Identity in architecture; contemporary pressures and tradition in India in Architectural Association (Grande-Bretagne) - AAQ, 1/1981, B. V. Doshi, p. 19–25
* (anglès) Rethinking Modernism for the Developing World : The Complete Architecture of Balkrishna Doshi, James Steele, Watson-Guptill Publications (setembre 1998). ISBN 0-8230-0227-6.

## Referències

* ↑ Balkrishna Doshi, propos recueillis par Isabelle Regnier, «« En écoutant Le Corbusier, j’ai eu envie de travailler pour lui »». Le Monde, 05-05-2019, pàg. 21.
* ↑ «L’architecte indien Balkrishna Doshi est mort» (en francès). Le Monde.fr, 25-01-2023.
* ↑ «L'Univers d'un Architecte Indien à la SFA». Cyberarchi.com, 30-08-2006. Arxivat de l'original el 2020-04-07 [Consulta: 7 abril 2020].
* ↑ «Global Award for Sustainable Architecture». Cité de l'architecture et du patrimoine.
* ↑ «Balkrishna Doshi | The Pritzker Architecture Prize» (en anglès). www.pritzkerprize.com. [Consulta: 7 març 2018].
# Scout

«Scout» té aquests significats:
* Scout és el terme anglès per designar qui fa escoltisme
* Scout: persona que observa esportistes per valorar el seu fitxatge, en esports professionals.