OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Luis Gil-Orozco Roda

Luis Gil-Orozco Roda (Requena, Plana d'Utiel, 18 d'agost de 1931 - 23 de juny de 2013) va ser un polític, advocat i enòleg valencià, diputat a les Corts Valencianes en la II Legislatura.

## Biografia

Llicenciat en dret per la Universitat de València, també era perit en Enologia i Viticultura. Anys més tard va decidir endinsar-se al món de la política després de la defunció de Francisco Franco, dos anys posteriors es va presentar com a candidat a les llistes del Centre Popular de València per les Eleccions generals espanyoles de 1977 i posteriorment va entrar en el partit polític Centro Democrático y Social (CDS) de la Comunitat Valenciana, on va integrar la va integrar la primera comissió permanent i el primer comitè executiu i polític del partit en tota l'autonomia.
Entre els anys 1981 i 1982, va ser nomenat Governador Civil de Ciudad Real per l'executiu de la Unió de Centre Democràtic (UCD). Després va passar a la política autonòmica en la Comunitat Valenciana, sota el Consell del País Valencià presidit per Enrique Monsonís, en el que Gil-Orozco va ser diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 1987, Secretari de Presidència i Director General d'Agricultura de la Generalitat. Després va ser Cap de la Secció Immobiliària i Assistència Jurídic-Agrària de la Direcció general de Desenvolupament Agrari de la Conselleria d'Agricultura i Pesca.
Luis Gil-Orozco, en l'àmbit local va ser un gran impulsor del Moviment Cooperatiu Agrari de la Comarca Requena-Utiel, on va dirigir diferents cooperatives i en la seva labor també ha participat en congressos tant nacionals com a internacionals.
A més va ser el major lletrat de l'Ajuntament de Requena en el qual va ser impulsor de nombrosos projectes municipals i com a diputat en les Corts s'implico perquè el govern del president Joan Lerma col·laborés en tot això.
Va morir a l'edat de 81 anys, el dia 23 de juny de l'any 2013 en Requena, sent enterrat en el cementiri de la població.

## Referències

* ↑ BOE del nomenament
* ↑ El diputado que nunca olvidó Requena, Levante-EMV, 24 de juny de 2013
* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 1r juny 2015].
* ↑ El diputado del CDS que nunca olvidó Requena
# Universitat de Tecnologia de Jamaica

La Universitat de Tecnologia de Jamaica (en anglès: University of Technology) és una universitat pública al país caribeny de Jamaica. L'actual president (2021) de la universitat és, de forma interina, el professor Colin Gyles.
La Universitat de Tecnologia de Jamaica (UTech) té els seus començaments en 1958, originalment coneguda com Institut de Tecnologia de Jamaica. El 1959 el nom de la institució va ser canviat a la Facultat d'Arts, Ciència i Tecnologia.
Se li va concedir a la institució, l'estatus d'universitat l'1 de setembre del 1995, com la Universitat de Tecnologia de Jamaica.

## Vegeu també

* Educació terciària
* Universitat

## Referències

* ↑ http://www.utech.edu.jm/
# Estelle Parsons

Estelle Margaret Parsons (Lynn, Massachusetts, 20 de novembre de 1927) és una actriu estatunidenca de teatre, televisió i cinema, guanyadora de l'Oscar a la millor actriu secundària el 1967 per la seva feina com Blanche Barrow a Bonnie i Clyde.

## Biografia

Va estudiar amb Lee Strasberg a l'Actor's Studio on es va exercir com a directora entre 1998 i 2003. Va ensenyar actuació a la Universitat Yale i la Universitat de Colúmbia.
Dues vegades nominada per l'Oscar, el va guanyar el 1967 per Bonnie and Clyde com a actriu secundària. El 1970 va guanyar el premi Laurel per Raquel, Raquel dirigida per Paul Newman.
Va debutar al teatre (Off-Broadway) el 1961 i el 1963 va rebre el Theatre World Award per Whisper into My Good Ear/Mrs. Dally Has a Lover. Va actuar en l'estrena americana de Mahagonny de Kurt Weill el 1970 al costat de Lotte Lenya. Va obtenir quatre nominacions al Premi Tony del teatre de Broadway i el 2004 va ser incorporada a l'American Theatre Hall of Fame. També va dirigir produccions de Romeo i Julieta, Macbeth i Così è (se vi pare) de Luigi Pirandello. Es va popularitzar en televisió entre 1988 i 1997 en el sitcom Roseanne com a Beverly, la mare pretensiosa.
Va estar casada amb Richard Gehman entre 1953 i 1958, amb qui va tenir dues filles bessones, i amb Peter Zimroth des de 1983.

## Filmografia principal

* 1963 - Ladybug Ladybug: mare de Johnn
* 1967 - Bonnie i Clide (Bonnie and Clyde): Blanche
* 1968 - Rachel, Rachel: Calla Mackie
* 1969 - Don't Drink the Water: Marion Hollander
* 1970 - The Front Page (TV): Mollie Malloy
* 1970 - Watermelon Man: Althea Gerber
* 1970 - I Never Sang for My Father: Alice
* 1970 - Jo vigilo el camí (I Walk the Line): Ellen Haney Tawes
* 1973 - Two People: Barbara Newman
* 1973 - Terror on the Beach (TV): Arlene Glynn
* 1974 - June Moon (TV): Lucille
* 1974 - A Memory of Two Mondays (TV): Agnes
* 1974 - The Gun and the Pulpit (TV): Sadie Underwood
* 1974 - For Pete's Sake: Helen Robbins
* 1975 - The Tenth Level (TV): Crossland
* 1975 - Fore Play: 1a dama / Barmaid
* 1975 - The UFO Incident (TV): Betty Hill
* 1976 - Big Henry and the Polka Dot Kid (TV): Edwina
* 1979 - Backstairs at the White House (fulletó TV): Bess Truman
* 1981 - Guests of the Nation (TV): Kate O'Connell
* 1981 - The Gentleman Bandit (TV): Marjorie Seebode
* 1982 - Come Along with Me (TV): Mabel Lederer
* 1988 - Open Admissions (TV): Clare Block
* 1990 - Everyday Heroes (TV): Matty Jennings (Principal)
* 1990 - The Blue Men: May
* 1990 - Dick Tracy: Mrs. Trueheart
* 1990 - Les Lemon Sisters (The Lemon Sisters): Mrs. Kupchak
* 1992 - A Private Matter (TV): Mary Chessen
* 1993 - The American Clock (TV): Older Doris
* 1995 - Boys on the Side: Louise the Psychic
* 1997 - That Darn Cat: Old Lady McCracken
* 1998 - La carta d'amor (The Love Letter) (TV): Beatrice Corrigan
* 1999 - Freak City (TV): Mrs. Stanapolous
* 2004 - Strip Search (TV): Roberta Gray
* 2005 - Empire Falls (TV): Bea
* 2011 - Wilde Salomé: ella mateixa
# Águeda

Águeda és una ciutat i un municipi portuguès, situat al districte d'Aveiro, a la regió del Centre i a la subregió de Baixo Vouga. El 2021 té 46.134 habitants. Es divideix en 11 freguesies, després d'una reorganització administrativa a Portugal el 2013. Limita al nord amb Sever do Vouga, al nord-est amb Oliveira de Frades i Vouzela, a l'est amb Tondela, al sud amb Mortágua i Anadia, al sud-oest amb Oliveira do Bairro, a l'oest amb Aveiro i al nord-oest amb Albergaria-a-Velha.

## Població

Població del concelho d'Águeda (1849 – 2021) :
| 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 | 2021 |
| 9247 | 20416 | 25982 | 35274 | 43216 | 44045 | 49041 | 49691 | 46134 |

## Freguesies

* Aguada de Cima
* Águeda i Borralha (seu municipal)
* Barrô i Aguada de Baixo
* Belazaima do Chão, Castanheira do Vouga i Agadão
* Fermentelos
* Macinhata do Vouga
* Préstimo i Macieira de Alcoba
* Recardães i Espinhel
* Travassô i Óis da Ribeira
* Trofa, Segadães i Lamas do Vouga
* Valongo do Vouga

## Referències

* ↑ Instituto Nacional de Estatística, Portugal. «População residente (N.º) por Local de residência (resultados preliminares Censos 2021)». [Consulta: 29 agost 2021].

## Enllaços externs

* Web municipal
* Águeda - vista de satèl·lit
# Shinty

El shinty (gaèlic: Camanachd/Iomain) és un joc originari de les Terres Altes d'Escòcia, i es practica amb un pal corb i una bola de cuir. És similar al hurling irlandès.

## Regles

L'objectiu del joc és inserir la pilota en una porteria o "hail" erigit en els extrems d'un camp de 125 a 155 metres. Tradicionalment, el camp ha de ser d'herba, encara que des de 2009 també s'accepta l'herba artificial.
La pilota en una esfera sòlida i dura lleugerament més petita que una pilota de tennis, que consisteix en un nucli de suro recobert de dues tires de pell cosides amb la costura vista. En aquest detall s'assembla a un sliotar escocès o a una pilota de beisbol americà. Habitualment és de color blanc, encara que també n'hi ha de colors vius o negres, com les que usa el Kyles Athletic.
La pilota es juga amb el caman o estic, un pal corb d'uns 105 cm de longitud. Al contrari del hurley irlandès, no té pala. El caman se sol fer de fusta, tradicionalment de freixe i actualment de noguera, i no pot tenir cap reforç metàl·lic. El nom prové de la seva forma, ja que en escocès cam significa "corb" o "tort".
Un partit es divideix en dues meitats de 45 minuts. L'equip consta de 12 jugadors, inclòs un porter. El porter és l'únic jugador que pot tocar la pilota amb les mans. Hi ha variacions amb menys jugadors, camps més petits i menor durada del partit.
Els jugadors poden tocar la pilota en l'aire amb tots dos costats del caman. També es pot utilitzar per bloquejar i robar la pilota, encara que no es pot carregar conra el caman d'un altre jugador ("hacking"). Un jugador pot carregar contra un altre en carrera, sempre que la càrrega sigui d'espatlla contra espatlla com en futbol.
Un jugador pot detenir la pilota amb el caman i el pit, amb un peu a terra o els dos peus junts. El porter, que és l'únic que pot tocar la pilota amb les mans, pot fer-ho solament amb els palmells oberts i no pot retenir la pilota. Toca la pilota amb el cap es considera joc perillós i és falta. També es penalitza, intentar jugar la pilota des del terra i balancejar el caman.
Les faltes es converteixen en tirs lliures indirectes quan es realitzen fora de l'àrea de penal, coneguda com "la D". Quan són dins d'aquesta àrea, en un tir lliure directe (penal) des de 18 metres.

## Competició internacional

En reconeixement de les arrels comunes amb el hurling, cada any s'organitza una trobada entre la selecció escocesa de shinty i la irlandesa de hurling segons unes regles acordades. Aquesta trobada té lloc alternativament a Escòcia i Irlanda.

## Enllaços externs

* Club de Shinty de la Universitat de Glasgow
* Lloc oficial de shinty
# Union sportive olympique nivernaise

El Union sportive olympique nivernaise és un club de Rugbi a 15 que juga a la Pro D2. El club es va fundar l'1 d'agost del 1903.
# Parròquia de Bunka

La Parròquia de Bunka (en letó: Bunkas pagasts) és una unitat administrativa del municipi de Priekule, al sud de Letònia. Abans de la reforma territorial administrativa de l'any 2009 pertanyia al raion de Liepaja.

## Pobles, viles i assentaments

* Bunka (centre parroquial)
* Krote
* Tadaiķi

## Persones notables

* Atis Kronvalds (1837 - 1875), escriptor.

## Vegeu també

* Organització territorial de Letònia
* Localitats de Letònia
# Estels del Sud

Estels del Sud és una ruta de muntanya de 99,2 km i 4200 m de desnivell acumulat. El recorregut uneix de forma circular cinc refugis del Parc Natural dels Ports, situats al sud del curs baix de l'Ebre a les comarques del Baix Ebre, Terra Alta, Matarranya, Montsià. Discorre quasi totalment per camins i pistes de muntanya, i qualificada com a ruta d'envergadura mitjana.
La ruta dels Estels del Sud travessa el gran massís de material calcari del Parc Natural dels Ports, que determina un relleu abrupte, trencat per diverses falles i un espectacular sistema càrstic, amb coves, gorges, avencs i forats. Es poden trobar, entre d'altres, cabres salvatges així com una de les fagedes més meridionals d'Europa.

## Etapes

Les cinc etapes són:
* Refugi Caro – Paüls, 21,2 km
* Paüls – Arnes, 20 km
* Arnes – Beseit, 21 km
* Beseit – Refugi Font Ferrera, 18 km
* Refugi Font Ferrera – Caro, 18 km

## Referències

* 1 2 «Estels del Sud». Catalunya.com. [Consulta: febrer 2015].
* ↑ «Estels del Sud». Terresdelebre.travel. Arxivat de l'original el 9 de febrer 2015. [Consulta: 9 febrer 2015].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial d'Estels del Sud
# Primer toc

Primer toc és un programa radiofònic d'esports que s'ha emès a l'emissora RAC 1 històricament de 19:00 a 21:00, de dilluns a divendres, on es fa anàlisi i tertúlia sobre l'esport català. Actualment, s'emet de 14:30 a 15:00 cada dia i el dirigeix i condueix Aleix Parisé, de dilluns a dijous, i els divendres, dissabtes i diumenges ho fa Albert Ferran. Entre els seus col·laboradors es troben o s'hi han trobat Joan Maria Pou, Julio Salinas, Marc Guillén, Toni Padilla, Gemma Herrero, Oriol Domènech, Josep Maria Minguella, Rafa Cabeleira, Gerard Autet, Gemma Montero, Marc Mundet, Albert Ferrer, Quim Salvador, Miguel Rico. Segons l'Estudi General de Mitjans de la temporada 2011 – 2012, Primer toc tenia 127.000 oients.
El 2000 va agafar-ne la direcció Xavier Bosch i estava presentat per Joan Maria Pou, posteriorment per Raül Llimós i per acabar Aleix Parisé. A partir de la temporada 2016-2017, amb el nou format, Raül Llimós va tornar a agafar-ne la direcció fins que va deixar l'emisora i el va tornar a dirigir Aleix Parisé.

## Referències

* ↑ «Dani Senabre substituirà Joan Maria Pou al 'Tu diràs' de RAC1». Ara [Barcelona], 20-07-2011 [Consulta: 24 novembre 2012].
* ↑ «Primer toc». Audioencatala.cat.
* ↑ «RAC1 i Jordi Basté tanquen la temporada amb lideratge, segons l'EGM». Ara [Barcelona], 04-07-2012 [Consulta: 24 novembre 2012].
* ↑ Cendros, Teresa «RAC 1 confía varios de sus programas 'estrella' a presentadores de TV-3» (en castellà). El País [Barcelona], 01-09-2000 [Consulta: 24 novembre 2012].

## Enllaços externs

* Primer toc
# Lamballe

Lamballe (en bretó Lambal, gal·ló Lanball) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 2007 tenia 13.746 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 8880 | 9124 | 9330 | 9452 | 9894 | 10563 | 11857 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1947-1959 | Jean Gombault | |
| 1959-1960 | Jean Langlais | |
| 1960-1970 | Pierre Lanoe | |
| 1971-1995 | Fernand Labbé | RPR |
| 1995- | Loïc Cauret | PS |

## Personatges il·lustres

* Armand Charles Tuffin de la Rouérie (1751-1793), heroi de la Guerra d'Independència dels Estats Units d'Amèrica i un dels caps de la Conjura bretona.
# Oravská Lesná

Oravská Lesná és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país.
# Canvis en l'Article d'Alcarràs sobre l'1-O

193.33.2.243 és una adreça IP del Ministeri de Defensa, que el 13 de setembre del 2022 va editar l'article de la Viquipèdia Alcarràs, modificant la part en la que parlava sobre el referendum de l'1 d'octubre. Va eliminar la part sobre les càrregues policials, i va clasificar el referendum com a "il·legal", el canvi va ser revertit 3 minuts després. Es va saber que l'IP era del Ministeri de Defensa ja que són publiques. El canvi es va dur a terme uns dies després que a la pel·lícula "Alcarràs" li fos guardonada a l'Os d'Or.

## Repercussió

El canvi va ser anunciat per un compte d'X (Twitter) anomenat "SpainGovedits", aquest compte es dedica a publicar canvis a la viquipèdia per part del govern d'Espanya. Més tard, aquest compte també va anunciar canvis a articles sobre la guerra civil a la viquipèdia en espanyol, també amb una adreça IP del Ministeri de Defensa.
Després dels canvis Defensa va defensar-se dient que era una edició individual no vinculada amb el ministeri, i que obririen una investigació sobre els fets. També van dir que Fiscalía ja qui havia fet els canvis.

## Referències

* ↑ «El govern espanyol, enxampat manipulant l'1-O a l'article d'«Alcarràs» a Viquipèdia», 13-09-2022. [Consulta: 6 octubre 2024].
* ↑ «El Ministeri de Defensa espanyol, caçat manipulant la referència a l’1-O de 'Alcarràs' a la Viquipèdia». [Consulta: 6 octubre 2024].
* ↑ CCMA. «Catalunya nit - Intenten reescriure la història d'Alcarràs a la Viquipèdia». [Consulta: 6 octubre 2024].
* ↑ «[https://www.congreso.es/public_oficiales/L14/CONG/DS/PL/DSCD-14-PL-209.PDF Sesión plenaria núm. 201 celebrada el miércoles 21 de septiembre de 2022 (pàgina 26)]» (en castellà).
* ↑ «Defensa anuncia una investigació sobre la manipulació de l'1-O a la Wikipedia», 14-09-2022. [Consulta: 6 octubre 2024].
# Shintarō Ishihara

Shintarō Ishihara (japonès: 石原慎太郎) (Suma, 30 de setembre de 1932 - Ōta, 1 de febrer de 2022). Els seus orígens resideixen a la prefectura de Hyōgo, del Japó. Va ser un polític i escriptor, populista i polèmic nacionalista japonès. Governador de Tòquio entre 1999 i 2012.
Antic líder de la dreta radical del Partit de la Restauració del Japó, un dels ultranacionalistes més destacats de la política japonesa moderna. Destacà pels seus comentaris misògins, comentaris racistes, opinions xenòfobes i odi als xinesos i coreans, inclòs l'ús del terme pejoratiu anticuat "sangokujin".
També crític de les relacions entre el Japó i els Estats Units, la seva carrera artística va incloure una novel·la premiada, best-sellers i treballs també en teatre, cinema i periodisme. El seu llibre de 1989, The Japan That Can Say No, en coautoria amb el president de Sony, Akio Morita (publicat el 1991 en anglès), va demanar als seus compatriotes que s'enfrontessin als Estats Units.
Després d'una primera carrera com a escriptor i director de cinema, Ishihara va servir a la Cambra de Consellers de 1968 a 1972, a la Cambra de Representants de 1972 a 1995 i com a governador de Tòquio de 1999 a 2012. Va renunciar a la governació per breument. co-dirigeix el Partit Sunrise, després es va unir al Partit de la Restauració del Japó i va tornar a la Cambra de Representants a les eleccions generals de 2012. Va buscar la reelecció sense èxit a les eleccions generals de novembre de 2014, i va deixar oficialment la política el mes següent.[8]
Els membres de la Cambra de Representants Nobuteru Ishihara i Hirotaka Ishihara són els seus primer i tercer fills; l'actor i pronosticador del clima Yoshizumi Ishihara és el seu segon fill.

## Eleccions a Governador de Tòquio

| Elecció | Candidat | Vots | Percentatge | Resultat |
| 1975 | Shintaro Ishihara | 2.336.359 | 43,87% | No |
| 1999 | Shintaro Ishihara | 1.664.558 | 30,47% | Sí |
| 2003 | Shintaro Ishihara | 3.087.190 | 10,2% | Sí |
| 2007 | Shintaro Ishihara | 2.811.486 | 50.52% | Sí |
| 2011 | Shintaro Ishihara | 2.615.120 | 43,4% | Sí |

## Referències

* ↑ Rydgren, Jens. The Oxford Handbook of the Radical Right (en anglès). Oxford University Press, 2018-02-01, p. 772-773. ISBN 978-0-19-064418-5.
* ↑ Aoki, Mizuho. «Controversial to the end, Shintaro Ishihara bows out of politics» (en anglès americà). Japan Times, 16-12-2014. [Consulta: 1r gener 2023].
* ↑ Kyodo. «Ishihara slammed for racist remarks» (en anglès americà), 10-03-2001. [Consulta: 1r gener 2023].
* ↑ Nader, Laura. What the Rest Think of the West: Since 600 AD (en anglès). Univ of California Press, 2015-09-08, p. 415. ISBN 978-0-520-28578-1.
* ↑ Malek, Abbas; Kavoori, Anandam P. The Global Dynamics of News: Studies in International News Coverage and News Agenda (en anglès). Greenwood Publishing Group, 2000, p. 36. ISBN 978-1-56750-462-0.
* ↑ Vanderborght, Y.; Yamamori, T. Basic Income in Japan: Prospects for a Radical Idea in a Transforming Welfare State (en anglès). Springer, 2014-10-09. ISBN 978-1-137-34808-1.
* ↑ «Ishihara Shintaro | Biography & Facts» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 1r gener 2023].
# Unione Naziunale

Unione Naziunale és una coalició de moviments nacionalistes corsos. També és el nom d'un grup amb representació a l'Assemblea de Còrsega. Entre els seus membres s'hi troben els dirigents nacionalistes Edmond Simeoni i Jean-Guy Talamoni. Es considera representativa de tots els nacionalistes, i a les eleccions territorials de 2004 va obtenir el 17,34% dels vots. Està formada pels grups:
* Partit de la Nació Corsa
* Corsica Nazione
* Presenza Naziunale
# Pastisset d'ametlla

El pastisset d'ametlla o pastisset de Glòria és un dolç típic del País Valencià.
Els seus ingredients habituals són:
* Ous
* Sucre
* Farina d'ametlla
* Carabassat.

## Elaboració

Per elaborar uns 45 pastissets es necessiten 6 ous, 1 quilo de sucre, 1 quilo de farina d'ametlla i el carabassat que es vulgui posar. Es baten les clares d'ou a punt de neu, s'hi dissol primer el sucre i després la farina d'ametlla. Amb això s'aconsegueix una massa amb la qual es fan boletes que després s'aplanen. S'hi posa el farcit de carabassat i es fa la forma del pastisset. S'unten amb un ou complet i van al forn de 6 a 7 minuts.
Tanmateix algunes persones no els posen al forn i els deixen assecar una nit i se'ls mengen crus.

## Referències

* ↑ Google Books
# Euro Brun

Euro Brun va ser un equip de competició italo-suís amb seu a Senago, Itàlia que va arribar a disputar curses a la Fórmula 1.
L'equip va debutar a la F1 el 3 d'abril del 1988 al GP de Brasil amb els pilots Stefano Modena i Oscar Larrauri havent de retirar-se abans de finalitzar la cursa.
L'escuderia va prendre part a tres temporades consecutives (1988 - 1990), disputant un total de quaranta-sis curses amb setanta-sis monoplaces, ja que la segona temporada només la disputaren amb un sol cotxe.
L'equip va aconseguir una onzena posició com millor classificació en una cursa i no va assolir cap punt pel campionat del món de constructors.
Es van retirar abans de finalitzar la temporada pels pobres resultats obtinguts (només van aconseguir disputar 20 curses de les 76 possibles).

## Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 46 (76) | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Orgue saltiri

És un petit orgue amb un teclat de Saltiri, en comptes de tecles regulars l'instrument té un teclat modificat amb tecles disposades com les cordes d'un saltiri.

## Característiques i història

És un orgue saltiri fabricat per Josep Pujol, un constructor d'orgues manresà. La idea de construir un orgue així ve de veure els inconvenients que representava haver d'afinar constantment el saltiri, així que al 1768 va inventar un saltiri on les cordes eren barretes de fusta que accionaven tubs d'aire. No va tenir gaire èxit, ja que en aquesta època el saltiri ja començava a estar en desús.
Hi ha un exemplar del Museu de la Música i és un dels pocs que es conserva (Vilar, 1983). El moble és de fusta envernissada amb quatre potes i coronat amb unes talles de fusta daurada en forma de rocalla. A la part superior, dues portes deixen veure el conjunt de tubs de la façana emmarcats amb els mateixos motius tallats i daurats.
Consta de tretze tubs (d'8a 4'; Fa#3,Mi3-Re3-Do3-Sib2-Sol# 2-Sol2-La2-Si2-Do#3-Re#3-Fa3-Sol3) que estan disposats en forma de mitra i són de metall amb relleus i el bordó de fusta. El teclat està format per tres grups de dotze varetes de fusta que imiten la disposició i l'ordre de les cordes d'un saltiri.
Les manxes són al peu, sota de l'instrument i pel que fa al registre, té tres corredores al costat dret, sense retolar. Consta d'un regulador al peu, sota l'instrument i no té pedaler.

## Referències

* ↑ «Orgue Saltiri». Musueu de la Música. [Consulta: 1r abril 2020].
* ↑ «Psaltery Organ». [Consulta: 1r abril 2020].