OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Celler d'Empordàlia

Celler d'Empordàlia és un edifici del municipi de Pau (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada al sud del nucli urbà de Pau, al costat de la rotonda d'accés a la població. La finca es troba delimitada per la carretera de Roses i la de Pedret i Marzà.
Edifici format per dues grans naus de planta rectangular disposades en paral·lel. L'edifici principal presenta la coberta a dues vessants de teula i consta de planta baixa i pis. La nau annexada està formada per dues crugies diferenciades, la davantera amb coberta plana i la posterior a dues vessants. La façana principal presenta dos tipus de paraments diferenciats. Al cos principal, les obertures es corresponen amb grans finestrals rectangulars, els de la planta baixa utilitzats com aparadors de la botiga. El cos annexat té la façana de pedra pissarra i quatre finestres allargades al nivell de la planta baixa. Al pis hi ha un gran finestral corregut amb voladís de formigó. La construcció presenta el parament arrebossat i pintat de color grana i gris excepte la part posterior, on la pedra és vista i les obertures estan bastides amb maons. Interiorment, a la planta baixa s'ubica la botiga, la bodega i les tines de producció, així com l'antic trull de ceràmica totalment rehabilitat. Al pis hi ha espai per les oficines, el laboratori i magatzems.

## Història

L'edifici de la cooperativa agrícola de Pau és inaugurat el 1961. L'any 2007 es realitzaren diverses reformes per concentra-hi la producció i l'embotellament de vi i oli d'Empordàlia, a més de les oficines, el laboratori i la botiga. Aquestes afectaren tant dintre de la nau, enderrocant les divisions internes, com una reforma externa, arrebossant i pintant de grana i gris, l'obra vista exterior.

## Referències

* 1 2 3 «Celler d'Empordàlia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Sofia Augusta d'Anhalt-Zerbst

Sofia Augusta d'Anhalt-Zerbst (en alemany Sophia Augusta von Anhalt-Zerbst) va néixer a Zerbst (Alemanya) el 9 de març de 1663 i va morir a Weimar el 14 de setembre de 1694. Era filla del príncep Joan VI d'Anhalt-Zerbst (1621-1667) i de Sofia Augusta de Schleswig-Holstein-Gottorp (1630-1680).

## Matrimoni i fills

L'11 d'octubre de 1685 es va casar a Zerbst amb el duc Joan Ernest III de Saxònia-Weimar (1664-1707), fill de Joan Ernest II de Saxònia-Weimar (1627-1683) i de Cristina Elisabet de Schleswig-Holstein-Sonderburg (1638-1679). El matrimoni va tenir cinc fills:
* Joan Guillem (1686-1686)
* Ernest August (1688-1748), casat primer amb la princesa Elionor Guillemina d'Anhalt-Köthen (1696-1726), i després amb Sofia Carlota de Brandenburg-Bayreuth (1713-1747)
* Elionor Cristiana (1689-1690)
* Joana Augusta (1690-1691)
* Joana Carlota (1693-1751)

## Enllaços externs

* http://genealogy.euweb.cz/wettin/wettin4.html
* http://www.genealogy.euweb.cz/ascania/ascan11.html
# Duncannon

Duncannon és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 1.508 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Duncannon tenia 1.508 habitants, 667 habitatges, i 386 famílies. La densitat de població era de 1.386,3 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 667 habitatges en un 25,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 41,8% hi vivien parelles casades, en un 12,3% dones solteres, i en un 42,1% no eren unitats familiars. En el 36,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,26 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,1% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 28,7% entre 25 i 44, un 20,3% de 45 a 60 i un 18,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.000 $ i la renda mediana per família de 38.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.643 $ mentre que les dones 21.477 $. La renda per capita de la població era de 15.883 $. Entorn del 6,2% de les famílies i el 8,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Duncannon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Duncannon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Mas Cuadrell

El Mas Cuadrell és un edifici de Sitges (Garraf) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia de planta baixa i pis. Porta amb dovelles que actualment està emblanquinada, com la resta de la façana. Posteriorment foren afegits un cos de mes alçada. Les obertures son rectangulars, menys la porta que està formada per un arc rodó. Les cobertes son a dues vessants i de teules. Es troba també en el conjunt una sèrie de construccions secundaries per cobrir les necessitats agropecuàries.

## Referències

* ↑ «Mas Cuadrell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Barbus viktorianus

Barbus viktorianus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica.

## Referències

* ↑ Cuvier G. 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ [ FishBase] (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Centre de Recerca Ecològica i Aplicacions Forestals

El Centre de Recerca Ecològica i Aplicacions Forestals (CREAF) és un consorci públic amb l'objectiu de generar coneixements i eines en l'àmbit de l'ecologia terrestre, especialment la forestal, per millorar la planifació i la gestió del medi natural, rural i urbà. Va ser creat l'any 1987 per la Universitat Autònoma de Barcelona, l'Institut d'Estudis Catalans i la Generalitat de Catalunya, al qual, posteriorment, també s'hi va incorporar la Universitat de Barcelona i, darrerament, el Consell Superior d'Investigacions Científiques. És un centre adscrit a la UAB com a institut universitari dedicat a la recerca en l'àmbit de l'ecologia terrestre.
Amb seu al campus de la UAB a Bellaterra, el CREAF gaudeix de personalitat jurídica pròpia per a dur a terme les seves activitats en tots els àmbits geogràfics, des del local fins a l'internacional. El centre està associat a l'Institut de Recerca i Tecnologia Agroalimentàries (IRTA) i la Unitat d'Ecofisiologia està associada al Consell Superior d'Investigacions Científiques, a través del Centre d'Estudis Avançats de Blanes (CEAB). El seu màxim òrgan de govern és el Consell de Govern, en el qual actualment hi són representats la UAB, la UB, l'IEC, l'IRTA i tres departaments de la Generalitat de Catalunya. Del 2008 al 2011 va iniciar l'Inventari de Boscos Singulars de Catalunya: un inventari de boscs d'alt valor que tenen poca intervenció humana. Van identificar 292 boscos singulars, dels quals 60% a les comarques gironines, l'Alt Pirineu i la Vall d'Aran, el que representa 0,3% del total de la superfície arbrada de Catalunya. La producció científica del CREAF inclou avanços destacats en el camp de la biodiversitat i el canvi global. Fins al 2015 havia publicat 1517 publicacions científiques i uns setanta llibres. El seu director és Joan Pino Vilalta.

## Referències

* ↑ «Centre de Recerca Ecològica i Aplicacions Forestals». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Centre de Recerca Ecològicia i Aplicacions Forestals (CREAF)». Terra Revista catalana de Geografia, Cartografia i Ciències de la terra, volum 10, n°26, 1995, pàg. 13-14.
* ↑ «Centre de Recerca Ecològica i Aplicacions Forestals». A: Memòria 2002-2003. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2004, p. 431-432.
* ↑ «Volen que s'aturi la tala de boscos singulars a les comarques gironines». Ecodiari: actualitat, crítica i anàlisiper a la nova era solar, 19-08-2014.
* ↑ Ferrado, Mònica L. «Els millors boscos de Catalunya». Ara, 16-11-2011.
* ↑ «Publicacions». Creaf. [Consulta: 10 gener 2016].
* ↑ «Joan Pino Vilalta». Generalitat de Catalunya, 2022. [Consulta: 15 juny 2024].

## Enllaços externs

* Centre de Recerca Ecològica i Aplicacions Forestals - Lloc web oficial
# Leopoldo Ortega Nieto

Leopoldo Ortega Nieto (n. 1898) va ser un militar espanyol que va participar en la Guerra civil.

## Biografia

Nascut el 1898, va ser militar de carrera. Oficial de l'arma de cavalleria, després de l'esclat de la Guerra civil es va mantenir fidel a la República i durant la contesa va arribar a ocupar diversos càrrecs. Arribaria a ser cap d'Estat Major de la 67a Divisió. En 1939 era cap de la secció d'organització del Grup d'Exèrcits de la Regió Central (GERC). A la fi de març de 1939 va ser un dels emissaris designats pel Consell Nacional de Defensa, al costat del tinent coronel Antonio Garijo Hernández, per a negociar amb els representants de Franco. Les negociacions, no obstant això, no van tenir cap èxit i el bàndol franquista va desencadenar una ofensiva final contra la zona republicana.
Va ser detingut pels franquistes després del final de la contesa, i va passar alguns anys a la presó.

## Referències

* ↑ VV.AA., 1994, p. 409n.
* ↑ Costa Vidal, 1998, p. 297.
* ↑ Bermúdez, 1992, p. 149.
* ↑ Guillermo, 1975, p. 1087.
* ↑ Romero, 1976, p. 279-280.
* ↑ Bahamonde Magro i Cervera Gil, 1999, p. 452.

## Bibliografia

* Bahamonde Magro, Ángel; Cervera Gil, Javier. Así terminó la Guerra de España. Madrid: Marcial Pons, 1999. ISBN 84-95379-00-7.
* Bermúdez, Antonio. República y guerra civil. Manzanares (1931-1939). Diputación de Ciudad Real, 1992.
* Cabanellas, Guillermo. La guerra de los mil días: nacimiento, vida y muerte de la II República Española. II. Buenos Aires: Heliasta, 1975.
* Costa Vidal, Fernando. Villena durante la Guerra Civil, 1936-1939. Institut de Cultura «Juan Gil-Albert», 1998.
* Romero, Luis. El Final de la guerra. Madrid: Ed. Ariel, 1976.
* VV.AA.. España a través de los informes diplomáticos chilenos, 1929-1939. Santiago de Chile: Pontificia Universidad Católica de Chile, 1994.
# Sofia Amàlia de Nassau-Siegen

Sofia Amàlia de Nassau-Siegen (Gelderland, 10 de gener de 1650 - Mitau 25 de desembre de 1688) va ser una princesa alemanya membre de la Casa de Nassau, i per matrimoni duquessa consort de Curlàndia i Semigàlia.
Va ser la tercera dels fills i la segona femenina d'Enric II, comte de Nassau-Siegen i la seva esposa Maria Magdalena, nascuda comtessa de Limburg-Stirum.

## Vida

Nascuda a la seu de la família del Castell de Wisch a Terborg, a la mort de la seva germana gran Ernestina el 1652 Sofia Amàlia va quedar com l'única filla femenina supervivent dels seus pares, a més a més de dos germans, Guillem Maurici -més tard príncep de Nassau-Siegen- i Frederic.
A la Haia el 25 d'octubre 1675, Sofia Amàlia es va casar amb Frederic Casimir Kettler, hereu del ducat de Curlàndia. Van tenir cinc fills:
* Frederic Kettler (3 d'abril de 1682 - 11 de febrer de 1683).
* Maria Dorotea Kettler (2 d'agost de 1684 - 17 de gener de 1743), es va casar amb Albert Frederic de Brandenburg-Schwedt.
* Eleonora Carlotta Kettler (11 de juny de 1686 - 28 de juliol de 1748), es va casar amb Ernest Ferran, duc de Brunswick-Lüneburg.
* Amàlia Lluïsa Kettler (27 de juliol de 1687 - 18 de gener de 1750), es va casar amb Frederic Guillem Adolf, príncep de Nassau-Siegen.
* Cristina Sofia Kettler (15 de novembre de 1688 - 22 d'abril de 1694).
El 1682, després de la mort del seu sogre, Sofia Amàlia es va convertir en duquessa consort de Curlàndia. Va morir sis anys més tard.

## Vegeu també

* Llista de les Duquesses de Curlàndia i Semigàlia

## Referències

* ↑ Dek (1970), p. 96.
* ↑ Huberty, et al. (1981), p. 273.
* ↑ Huberty, et al. (1981), p. 290–291.

## Bibliografia

* Dek, A.W.E.. Europese Bibliotheek. Genealogie van het Vorstenhuis Nassau (en neerlandès), 1970.
* Huberty, Michel; Giraud, Alain; Magdelaine, F. & B.. Alain Giraud. l’Allemagne Dynastique (en francès). Tome III: Brunswick-Nassau-Schwarzbourg, 1981.
# Locutori

Un locutori és un local comercial que ofereix el servei de telefonades, generalment amb un cost inferior al que costaria trucar des d'una cabina instal·lada en la via pública, des d'un telèfon mòbil o des de casa, normalment aquest servei es presta a immigrants, des d'on poden fer trucades internacionals a un baix cost.
# Etrit Berisha

Etrit Berisha (Pristina, 10 de març de 1989) és un futbolista albanès, que va jugar com a porter del club italià de l'Atalanta, i al Torino, així com amb la selecció de futbol d'Albània.
Berisha va començar la seva carrera al club local KF 2 Korriku quan era jove, a més de jugar a futbol juvenil amb el KF KEK abans d'unir-se a Kalmar el 2008. Va ascendir al primer equip l'any 2010 i aviat va debutar amb el club i es va consolidar com a jugador del primer equip. Va consolidar la seva posició com a porter de primera opció del club durant la campanya de l'Allsvenskan de 2011, ajudant el seu equip a aconseguir una final a mitja taula, així com a arribar a la final de l'Svenska Cupen de 2011, on el seu equip va perdre. Les seves actuacions li van valer el premi de porter de l'any de l'Allsvenskan a la lliga del 2013, assolint un quart lloc a la lliga.
L'estiu del 2013, el club italià Chievo va anunciar que tenia un acord precontractual amb Berisha, però finalment es va unir als seus rivals de la Sèrie A, Lazio, amb un contracte de quatre anys. Va competir amb l'internacional italià Federico Marchetti per la plaça de porter de primera opció a la Lazio, i cap dels dos s'ha fet seu del tot des de l'arribada de Berisha. Més recentment, l'entrenador en cap de la Lazio, Stefano Pioli, ha preferit a Marchetti, i el temps de joc de Berisha s'ha reduit en relació amb la seva primera temporada amb el club.
Berisha és de Kosovo, però pot representar Albània a través de la seva ètnia albanesa, i va ser convocat per primera vegada a la selecció el 2012 per l'entrenador en cap italià Gianni De Biasi, on va fer el seu debut internacional contra l'Iran el 27 de maig de 2012. Inicialment va ser el porter substitut de Samir Ujkani, però després d'uns quants partits es va convertir en el porter de primera opció d'Albània, quan Ujkani que va canviar de selecció per representar Kosovo el 2014. Va tenir un paper fonamental en la classificació d'Albània per al seu primer gran torneig internacional, quan va arribar a l'Eurocopa. 2016, convertint-se en un dels favorits del públic durant el procés.

## Referències

* ↑ «Etrit Berisha FIFA 20 Rating, Card, Price» (en anglès). fifadataba.com. [Consulta: 15 octubre 2022].
* ↑ «Lazio, scoppia il caso Berisha. Tare: "Il portiere è nostro"» (en italià). repubblica.it, 31-07-2013. [Consulta: 16 octubre 2022].
* ↑ «FIFA allows players to switch to represent Kosovo» (en anglès). Reuters, 05-09-2016.
# Josep Maria Casals i Ariet

Josep Maria Casals i Ariet (Viladrau, Osona, 1901- Barcelona, 1986) fou un fotògraf català, representant del pictorialisme tardà, juntament amb Claudi Carbonell, Joan Porqueras, Narcís Ricart i Joaquim Pla Janini, entre d'altres.
El tema que preferia fotografiar era els paisatges de l'interior de Catalunya i l'alta muntanya. La tècnica que va usar més era el bromoli transportat, una tècnica complexa de la que esdevingué un especialista i amb la que va aconseguir imatges d'alt contingut artístic i d'aspecte proper als gravats i un aire irreal.
De formació autodidacta, la seva vasta cultura artística el van convertir en un dels millors exponents d'aquest corrent fotogràfic, que a Catalunya es va practicar ben bé fins als anys seixanta.
Es pot veure una part de la seva obra a la col·lecció de fotografia del Museu Nacional d'Art de Catalunya, gràcies al dipòsit del Fons d'art de la Generalitat de Catalunya i l'obra cedida en dipòsit per la seva filla.
El novembre de 2018 es va fer una donació de part del seu fons al Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Exposicions

* 1994 Exposició retrospectiva Casals i Ariet: el darrer clàssic, Fundació La Caixa.
* 2003 Exposició "La mirada de Verdaguer". Exposició amb imatges de diversos fotògrafs amb motiu de l'any Verdaguer, MNAC

## Referències

* ↑ Guia del Museu Nacional d'Art de Catalunya. pàgina 345. Primera edició: desembre 2004. ISBN 8480431369
* ↑ «Fitxa del programa "Fotografia" de TV3». Arxivat de l'original el 2011-04-18. [Consulta: 10 abril 2011].
* ↑ «El MNAC rep la donació de 254 fotografies del pictorialista Josep Maria Casals i Ariet». Ara.cat.

## Bibliografia

* Casals i Ariet : el darrer clàssic, Josep Maria Casals i Ariet. ISBN 84-7664-443-4
# Barbus vanderysti

Barbus vanderysti és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Kisantu (afluent del riu Congo).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Charles R. Knight

Charles Robert Knight (Brooklyn, Nova York, 21 d'octubre de 1874 - Manhattan, Nova York, 15 d'abril de 1953) fou un artista estatunidenc, més conegut per les seves influents pintures de dinosaures i altres animals prehistòrics i de la fauna silvestre. El seu treball s'ha reproduït en nombrosos llibres, i les seves obres es troben distribuïdes pel museus i col·leccions privades de tot el món. Estudiant l'anatomia i els moviments dels éssers vius en zoos del seu país i europeus, les seves obres s'han establert com a estàndards quant als animals contemporanis i prehistòrics.
Va començar a estudiar art en el Museu Metropolità de Nova York, i més tard va acabar la seva formació en Art Students League. El seu talent era evident realitzant animals, paisatges i retrats. Knight és l'autor de Before the Dawn of History, utilitzat en institucions educatives. També és l'autor de l'obra Comparative Psychology and Anatomy of Animals, un llibre pensat per a lectors juvenils.
Milions de persones d'arreu del món estan exposades a les obres de Knight, ja que aquestes es troben en institucions com American Museum of Natural History a Nova York, el Field Museum de Chicago i el Natural History Museum de Los Angeles.

## Referències

* ↑ «Charles R. Knight» (en anglès). National Museum of Wildlife Art of the United States. Arxivat de l'original el 11 de febrer 2013. [Consulta: 22 abril 2014].
* ↑ Sherman, Alexander. «Charles Knight: Prehistoric Visions of a Beloved Muralist». The Field Museum, In the Field, 2002. [Consulta: 22 abril 2014].

## Enllaços externs

* http://gspauldino.com/SciAmCharlesKnight.pdf
# Lisícrates

Lisícrates (en llatí Lysicrates, en grec antic Λυσικράτης) fou un escultor atenenc.
S'ha celebrat el seu nom per la bellesa del seu monument coràgic. Els guanyadors de premis en exhibicions dramàtiques rebien un trípode de bronze com a premi que era costum oferir tot seguit a algun déu, i es posava al sostre d'una edificació destinada a l'efecte. El de Lisícrates estava format d'aquesta manera: d'una base quadrada s'elevava un edifici circular amb sis columnes corínties connectades per una tanca i amb una cúpula de marbre com a sostre, del centre de la qual sorgia un ornament floral que feia de base on s'havia de col·locar el trípode. Tenia la següent inscripció: Λυσικπάτης Λυσιθειδου Κικυννεὺς ἐχοπήγει, Ἀκαμαντὶς παίδων ἐνικα, Θέων ηὔλει, Λυσιάδης Ἀθηναῖος ἐδιδασκε, Εὐαίνετος ἦρχε.
L'edifici s'anomenava vulgarment la llanterna de Demòstenes, ja que hi havia la falsa tradició de que Demòstenes el va construir per tancar-se al seu interior a estudiar, cosa que desmenteix la inscripció i a més no té espai suficient per albergar algú a dins, ni porta ni ventilació de cap mena. Si en algun moment els murs circulars es van trencar va ser per buscar-hi tresors.

## Referències

* ↑ Lysicrates a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 866