OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Emma Luart

Emma Luart, nascuda Luwaert (Brussel·les, 14 d'agost de 1892 - 26 d'agost de 1968), fou una soprano belga.
Filla de pròspers comerciants de teixits de sedes. Entra molt jove al Conservatori reial de Brussel·les. El 1913 amb vint-i-un anys obté el primer premi i canta durant l'estiu al Kursaal d'Oostende. El 1914, debuta als Països Baixos al Teatre de La Haia com a Michaëla. Va estar compromesa amb La Monnaie de Brussel·les del 1918 al 1922, on va destacar en papers de soprano lírica com Louise, Mélisande i Manon. El 1919 participa en la creació a Bèlgica del paper de la princesa Saamchédine de Mârouf d'Henri Rabaud. Dotada d'un físic afable i d'una veu rodona, segueix obtenint èxits com a Manon, Mireille, Louise, Traviata, Butterfly, Thaïs, Mélisande, per tot Brussel·les.
El 1922 debuta a l'Opéra-Comique de París amb Lakmé de Delibes. Posteriorment, a la Sala Favart crea el paper principal de Sophie Arnoult de Gabriel Pierné, Le Roi d'Yvetot de Jacques Ibert, Le Bon Roi Dagobert de Samuel Rousseau, Riquet à la Houppe de Georges Huë. Venen llavors les gires que la porten sobre totes les grans escenes franceses i belgues, particularment a Montecarlo. Al Gran Teatre del Liceu de Barcelona va cantar diverses vegades Manon de Jules Massenet.
De 1930 a 1935 torna al Teatre Reial de la Monnaie. La seva carrera es va veure interrompuda per l'esclat de la Segona Guerra Mundial, on va servir a Anglaterra amb uniforme britànic. No va ser escoltada de nou a l'escenari després d'aquest punt. Llavors va exercir de professora al Conservatori de Brussel·les. Mor a Brussel·les el 1968, deixant molts discs (Pathé, Odèon), d'un gran interès alhora artístic i històric.

## Referències

* 1 2 3 4 Steane, JB. The Grove Book of Opera Singers. Oxford University Press, 2008, p. 288. ISBN 9780195337655.
* 1 2 «Biografia» (en italià). forgottenoperasingers. [Consulta: 8 setembre 2021].
* ↑ «Crítica de la funció» (en castellà). La Vanguardia. [Consulta: 8 setembre 2021].
* ↑ «Crítica de la funció» (en castellà). La Vanguardia. [Consulta: 8 setembre 2021].
* ↑ «Biografia» (en francès). artlyriquefr.fr/. Arxivat de l'original el 16 de juny 2023. [Consulta: 8 setembre 2021].
* ↑ «Biografia» (en anglès). malibran.com. Arxivat de l'original el 8 de setembre 2021. [Consulta: 8 setembre 2021].
# Pic Badrinath

* Per a altres significats, vegeu «Badrinath (desambiguació)».
El pic Badrinath o Chaukhamba és un pic de les muntanyes del Himalaia al districte de Chamoli a Uttarakhand (antic districte de Garhwal avui dividit en els de Chamoli, Pauri Garhwal, Tehri, i Rudraprayag). Té una altura de 7.195 metres. A les seves glaceres hi neixen el riu Alaknanda i alguns afluents. A un lloc a més de 3.400 metres hi ha un temple dedicat a Vixnu en un llogaret que també porta el nom de Badrinath.
Té tres cims secundaris que s’alineen en direcció sud-oest: Chaukhamba II (7.088 m), Chaukhamba III (6.995 m) i Chaukhamba IV (6.854 m).
Després d'intents fallits el 1938 i el 1939 el cim principal va ser escalat per primera vegada el 13 de juny de 1952 per Lucien George i Victor Russenberger, membres suïssos d'una expedició francesa.

## Referències

* ↑ «Chaukhamba - Peakbagger.com». [Consulta: 12 desembre 2020].
* ↑ «AAC Publications - Asia, India, Garwahl Himalayas, Chaukhamba». [Consulta: 12 desembre 2020].
* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Orochimaru

    Per a l'enemic de Naruto, aneu aquí.
Orochimaru (大蛇丸, Orochimaru), és el nom d'un personatge llegendari japonès descrit en la sèrie novel·lada Jiraiya Goketsu Monogatari (La Llegenda de Jiraiya el Galant), és l'arxienemic del ninja Jiraiya.

## Argument de la història

Jiraiya (児雷也) ('fill del raig'), era descendent d'un clan poderós de Kyushu. Quan la família va passar per moments difícils, Jiraiya va anar-se a la província de Echigo, ara la prefectura de Niigata, i es va convertir en el cap d'una banda de yakuza.
Jiraiya va aprendre, gràcies a un immortal que vivia a la Muntanya Myokobu (conegut popularment com a Echigo Fuji), la màgia dels gripaus.
Jiraiya no va ser capaç de matar el seu rival a qui odiava, Sarashena, home que havia causat la ruïna de la seva família.
Jiraiya es va enamorar i casar amb Tsunade (綱手) (el seu nom està format pels caràcters de 'corda' i 'mà'), una dona jove i bonica que coneixia la màgia dels llimacs.
Més tard, un dels seguidors de Jiraiya, Yashagoro, va començar a aprendre la màgia de les serps i va acabar dient-se Orochimaru (大蛇丸) (Orochi vol dir 'Monstre serp', i maru s'utilitza per crear noms de persona).
Després Orochimaru va atacar a Jiraiya i a la seva esposa, Tsunade. Jiraiya va lluitar contra Orochimaru àrduament, però ell i la seva esposa van ser enverinats per la serp i van caure inconscients. Afortunadament, un altre seguidor de Jiraiya, a qui Jiraiya havia salvat una vegada de la mort, va venir al seu rescat.

## Adaptacions

No hi ha cap dubte que la sèrie Naruto es va inspirar en aquesta història, ja que Tsunade, Jiraiya i Orochimaru són personatges de la sèrie manga.
# Natalia Pablos Sanchón

Natalia Pablos Sanchón (Madrid, 15 d'octubre de 1985) és una exfutbolista espanyola.
Davantera, començà a practicar el futbol a l'Escola Buen Retiro i acabà de formar-se al Rayo Vallecano. A la Lliga de Campions ha arribat al quarts de final amb el Bristol City. Internacional amb la selecció espanyola en vint-i-dos ocasions entre 2005 i 2015, participà a la Copa del Món de 2015. Essent considerada coma una futbolista clau de la selecció, deixà de ser convocada pel nou seleccionador estatal, Jorge Vilda.

## Palmarès

* 3 Lligues espanyoles de futbol femenina (2008-09, 2009-10, 2010-11)
* 1 Copa espanyola de futbol femenina (2008)
* 1 Women's FA Cup (2015-16)
* 1 FA Women's League Cup (2015)

## Referències

* ↑ Menayo, David. «Natalia Pablos, del campo de fútbol a las aulas» (en castellà). Marca, 27-12-2018. [Consulta: 10 octubre 2023].
* ↑ UEFA
* ↑ Menayo, David. «Fútbol Femenino: Jorge Vilda cierra la puerta de la selección a las 'treinteañeras'» (en castellà). Marca, 20-06-2017. [Consulta: 10 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa de Natalia Pablos Sanchón - aupaAthletic.com
# Serguei Elefertovitx Lébedev

Serguei Elefertovitx Lébedev (rus: Сергей Элефертович Лебедев) (nascut el 31 de gener de 1969 a l'RSS de l'Uzbekistan, Unió Soviètica) és un futbolista retirat, que jugava de migcampista. Lébedev fou internacional amb l'Uzbekistan, equip amb el qual disputà 33 partits, amb deu gols marcats. Més tard es va fer entrenador de futbol.

## Carrera

Lébedev va començar la seva carrera professional al Turbina Naberezhnye Chelny el 1985. Va completar 3 temporades amb el Turbina i va marxar al FC Dynamo Kirov el 1988. La temporada 1989-91 va jugar pel Neftyanik Fergana i el 1990 va guanyar la segona divisió soviètica amb el club, que va pujar a la primera divisió soviètica. La temporada 1992-1999 va jugar pel Neftchi Farg'ona i va guanyar 4 cops la lliga uzbeka, i dues copes. Va esdevenir el màxim golejador del Neftchiels anys 1996 i 1998. Va acabar la seva carrera al Neftchi Farg'ona.

## Internacional

Lébedev va disputar 33 partits i va marcar 10 gols amb l'equip nacional uzbek. Va ser un dels jugadors de l'Uzbekistan que van guanyar els Jocs Asiàtics de 1994, on hi va marcar dos gols. El segon gol va ser a la final contra la Xina al minut 8. Va participar també en dues Copes d'Àsia: 1996 i 2000.

## Carrera com a entrenador

Després de retirar-se el 2006, va començar la carrera d'entrenador, a nivell de clubs. Va començar com a segon entrenador de Yuriy Sarkisyan al Neftchi Farg'ona. Va quedar-se al club després de l'acomiadament de Yuriy Sarkisyan el maig de 2013.

## Palmarès
### Club
#### Neftchi

* Segona divisió soviètica de futbol, Conferència est (1): 1990
* Lliga uzbeka de futbol (4): 1992, 1993, 1994, 1995
* Copa uzbeka de futbol (2): 1994, 1996
* Copa d'Àsia de clubs 3r: 1995

### Internacional

* Campió dels Jocs Asiàtics: 1994

### Individual

* Màxim golejador de la Lliga amb el Neftchi (2): 1996 (13 gols), 1998 (18 gols)

## Enllaços externs

* Futbolistes internacionals amb l'Uzbekistan
# Tiúrino (Astracan)

* Per a altres significats, vegeu «Tiúrino».
Tiúrino (en rus: Тюрино) és un poble de l'óblast d'Astracan, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 525 habitants.

## Referències

* ↑ Карта села Бирючек в Астраханской области
* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. 1. Численность и размещение населения Астраханской области». Arxivat de l'original el 2018-08-27. [Consulta: 18 març 2019].
* ↑ Расстояние от Бирючека до Камызяка
# Alfred Lücker

Alfred Lücker (Euskirchen, 29 de març de 1931 - Velbert, 22 de desembre de 2008) fou un jugador d'hoquei sobre herba alemany que va competir durant les dècades de 1950 i 1960. Jugava de porter.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on fou cinquè en la competició d'hoquei sobre herba. Quatre anys més tard, als Jocs de Melbourne, guanyà la medalla de bronze en la mateixa competició. La tercera i darrera participació en uns Jocs fou el 1960, a Roma, on l'equip alemany fou setè, tot i que no arribà a disputar cap partit.
Durant la seva carrera esportiva va jugar 27 partits internacionals entre 1952 i 1960. El 1954 va formar part de l'equip alemany que guanyà el Campionat d'Europa no oficial. A nivell de clubs jugà a l'ETuF Essen, equip del qual arribà a ser-ne el president entre 1980 i 1985.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Alfred Lücker». [Consulta: 17 agost 2021].
* ↑ «hockey.de». [Consulta: 16 agost 2021].
* ↑ «Etuf trauert um Alfred"Alla" Lücker | WAZ.de», 20-12-2015. Arxivat de l'original el 2015-12-20. [Consulta: 17 agost 2021].
# Emili Juanals i Roqué

Emili Juanals i Roqué (Palafrugell, Baix Empordà, 9 de desembre de 1928 - 19 d'agost del 2016) fou un trompetista i compositor de sardanes. El seu fons documental es conserva a l'Arxiu Municipal de Palafrugell.

## Referències

* ↑ Blanc, Josep Bofill. «Emili Juanals Roqué, músic i compositor». El PuntAvui, 20-08-2016. [Consulta: 22 agost 2016].
* ↑ «Biografia a musicsperlacobla.com». Arxivat de l'original el 2014-11-11. [Consulta: 30 agost 2012].
* ↑ «Fons documentals de l'Arxiu Municipal de Palafrugell (dins de Fons Personals)». Ajuntament de Palafrugell. Arxivat de l'original el 2014-08-08. [Consulta: 6 agost 2014].

## Enllaços externs

* Llista de sardanes a Sardanista.cat
# Pi Studios

'Pi Studios' és una empresa desenvolupadora de videojocs localitzada a Houston, Texas (Estats Units). La companyia va ser fundada el 2002 per:
* Robert Erwin - Desenvolupament.
* John Faulkenbury - Producció.
* Rob Heironimus - Disseny.
* Dan Kramer - Programació.
* Peter Mack - Programació.
Originalment estaven establerts a Dallas (Texas) però després es van mudar a Houston, en el mateix estat, el gener del 2005.
El primer treball comercial va ser Call of Duty: United Offensive, d'Activision. També van contribuir a Call of Duty 2 per a l'ordinador personal.

## Videojocs desenvolupats

* Call of Duty: United Offensive (2004)
* Call of Duty 2 (2005)
* Call of Duty 2: Big Red One (2005)
* Call of Duty 3 (2006)
* Halo 2 Vista (2007)
* Mercenaries 2 (PS2) (2008)
* Rock Band (PS2) (2007)
* Rock Band (Wii) (2008)
* Rock Band Track Pack Vol. 1 (PS2)(Wii) (2008)
* Quake Arena (XBLA) (TBA)
* Wolfenstein (TBA)

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Pi Studios
# Mónica del Raval (pel·lícula)

Mónica de Raval és una pel·lícula documental de 2009, dirigida i escrita per Francesc Betriu, sobre la vida i trajectòria de Mónica del Raval.
La pel·lícula, entre el documental i la ficció, és la biografia de Ramona Coronado García, més coneguda com a Mónica del Raval, prostituta originària de Villamanrique (Ciudad Real), que durant vint anys va exercir la prostitució al barri del Raval de Barcelona. Protagonitzada per la mateixa Ramona Coronado, àlies Mónica, presenta el seu autoretrat lúcid i descarnat, no exempt d'ironia i sarcasme, lluny de moralismes i destil·lant naturalitat i franquesa. La pel·lícula va catapultar la seva protagonista a la fama.

## Referències

* ↑ «Callejeros - La reina del Raval (programa de televisió)». Cuatro.com, 16-06-2012 [Consulta: 12 setembre 2021].
* ↑ Fitxa del Mónica de Raval al web Catalan Films
* ↑ «Mónica del Raval». Filmoteca de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2021].
* ↑ «Muerte y resurrección de Mónica del Raval, la prostituta más famosa de Barcelona». Elespanol.com, 26-12-2018 [Consulta: 12 setembre 2021].
# Llista de comtes de Forcalquer

Les regles de successió del comtat de Provença volien que els fils d'un comte li succeeixin junts i regnin sobre el comtat de manera indivisa. El comte Folc Bertran va posseir també el castell de Forcalquer.
La família comtal de Provença es va acabar l'any 1093 i tres famílies es van compartir a continuació Provença: la casa de Tolosa, la de Barcelona i la d'Urgell Els conflictes d'interessos entre aquestes famílies no van mantenir la indivisió sobre el comtat i a la sortida de les guerres baussenques es va fer un repartiment del comtat entre les tres cases.
Els comtes de la casa d'Urgell, descendents de Folc Bertran i posseint Forcalquer, van prendre llavors el títol de comte de Forcalquer.

## Casa de Provença

Pel casal original de Provença (Bosònides):
1019-1051: Folc Bertran de Provença († 1051), comte de Provença, fills de Guillem II, comte de Provença
    casat amb Hildegarde
1051-1063/7: Guillem V Bertran de Provença, comte de Provença, fills gran del precedent
    casat amb Teresa d'Aragó, a continuació amb Adelaida de Cavenez
1051-1065: Jofré II de Provença, comte de Provença, fills de Folc Bertran
    casat amb Ermengarde
1063/7-1129: Adelaida de Provença († 1129), filla de Guillem V i d'Adelaida de Cavenez. Es titula comtessa de Forcalquer
    casada amb Ermengol IV († 1092), comte d'Urgell

## Casa d'Urgell

Pel casal d'Urgell:
1129-1129: Guillem III d'Urgell († 1129), fills dels precedents
    casat amb Garsenda d'Albon, filla de Guigó III d'Albon, delfí del Vienès
1129-1149: Guigó d'Urgell, fills del precedent
D'una esposa de la qual la història no ha conservat el nom, va tenir un fill, Guillem, mort abans d'ell, i va ser el seu germà Bertran el que el va succeir
1129-1144: Bertran I d'Urgell, germà del precedent
    casat amb Josserande de Flota
1144-1207: Bertran II d'Urgell († 1207), fills del precedent
    casat a Cecília de Besiers
1144-1209: Guillem IV d'Urgell († 1209), germà del precedent
    casat amb Adelaida de Besiers, amb qui tingué:
    Garsenda d'Urgell i Forcalquier († abans de 1193), casada el 1178 amb Renyer de Sabran, senyor de Caylar i d'Ansouis, que foren els pares de:
   * Garsenda de Sabran o Garsenda de Forcalquer (1180 † 1242), comtessa de Forcalquer, casada el 1193 a Alfons II d'Aragó, comte de Provença
   * Beatriu d'Urgell i Forcalquer, casada el 1202 amb Guigó VI, delfí del Vienès

## Casa de Sabran

Pel casal de Sabran:
* 1209-1222: Garsenda de Sabran (1180 † 1242), filla de Rainier de Sabran († 1224), senyor de Caylar, i de Garsenda d'Urgell, ella mateixa noia de Guillem IV
    casada amb Alfons II d'Aragó, comte de Provença
* L'any 1209, cedeix els seus drets al seu fill Ramon Berenguer IV de Provença, que reuneix llavors el comtat de Forcalquer al comtat de Provença
* Guillaume de Sabran (1181-1250) : de 1202 a 1220, tempta d'apoderar-se del comtat, abans que Ramon Berenguer IV no ho suplanti. Un arbitratge li concedeix la meitat sud del comtat de Forcalquer, que conserva fins a la seva mort

## Referències

* 1 2 3 «Enciclopèdia.cat». [Consulta: 28 gener 2019].
* 1 2 3 «Llista de comtes» (en francès). [Consulta: 28 gener 2019].
# Torre de l'Abella

Torre de l'Abella és una torre de guaita del municipi de la Riera de Gaià (Tarragonès) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

És possible que el seu nom sigui degut a la seva antiguitat, com succeeix a la torre vella de Salou.
Actualment el seu estat és força lamentable, es troba quasi en runes i tapada parcialment per arbres en un petit turó situat al costat de la Carretera.
És una torre de petites dimensions feta amb carreus de fins a uns 7 m d'alçada que de vegades s'aparella amb opus spicatum.
Queden restes d'una volta amb forma de cúpula, que faria de coberta superior.
Donades les seves dimensions sembla que la seva tasca era només de vigia a l'entrada del poble.
També es pot afirmar que és una torre medieval donat l'origen d'Ardenya i de la seva antiga església.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Torre de l'Abella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 abril 2013].

## Enllaços externs

* «Torre de l'Abella». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* «Torre de l'Abella». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Thomas Shardelow

Thomas Shardelow (Durban, 11 de novembre de 1931 - Ciutat del Cap, 3 de juliol de 2019) va ser un ciclista sud-africà que va córrer durant els anys 50 del segle xx.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en dos Jocs Olímpics.
El 1952 a Hèlsinki va guanyar dues medalles de plata, una en la prova de tàndem, fent parella amb Raymond Robinson i l'altra en persecució per equips, fent equip amb Alfred Swift, George Estman i Robert Fowler.
El 1956 a Melbourne disputà les proves de tàndem i velocitat individual, sent eliminat en ambdues a quarts de final.

## Referències

* ↑ «Glowing tributes for cycling legend Thomas Shardelow». Weekend Witness. Naspers, 06-07-2019.
* ↑ Track Cycling - Tommy Shardelow a TheSports
# Elionor de Comenge

Elionor de Comenge (? - 16 de maig de 1365) era la vuitena filla del comte Bernat VII de Comenge i Laura de Montfort. Es casà amb Gastó II de Foix, comte de Foix i vescomte de Bearn i Marsan, el 1325 i foren els pares de Gastó III de Foix conegut amb el sobrenom de Gastó Febus, el vescomte de Bearn que establí aquest territori com a país sobirà. Aportà com a dot pel seu matrimoni la sobirania del comtat de Bigorra i la senyoria de la Terra Baixa d'Albi.
El 1343, a la mort del seu espòs, el testament d'aquest la feu regenta fins als catorze anys del seu fill, defensant els estats de Foix-Bearn dels intents d'apoderar-se'n per part de les cases d'Armanyac i de Comenge. Recorregueren tots els seus estats obligant al reconeixement com a sobirà del seu fill. Així, els nobles del país de Foix reteren homenatge a “Alienors de Convenis comitissa ac vicecomitissa”, viuda de “Gasto comes Fuxi ac vicecomes Bearnii ac Marciani”, amb data de 28 de desembre de 1345.
Fou enterrada a l'abadia de les Salenques, fundada al país de Foix per ella mateixa i el seu fill.

## Bibliografia

* Tucoo-Chala, Pèir. Gaston Fébus. J & D : Pau, 1993.
# Pi blanc americà

El pi blanc americà (Pinus monticola) és una espècie de conífera de la família Pinaceae nadiua les muntanyes de l'oest dels Estats Units i del Canadà.

## Descripció

Pinus monticola és un gran arbre que fa entre 30 i 50 m d'alt, excepcionalment fins a 70 m. Té 5 fulles aciculars en els fascicles foliars. Les seves pinyes són llargues i primes de 12 a 32 cm de llargada. Està emparentat amb el Pinus strobus en difereix principalment per tenir les pinyes més grosses. Es cultiva com planta ornamental.

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 11 abril 2023].
* ↑ Moore, Gerry; Kershner, Bruce; Craig Tufts; Daniel Mathews; Gil Nelson; Spellenberg, Richard; Thieret, John W.; Terry Purinton; Block, Andrew. National Wildlife Federation Field Guide to Trees of North America. Nova York: Sterling, 2008, p. 78. ISBN 1-4027-3875-7.
* US Forest Service Dorena Tree Improvement Center
* Chase, J. Smeaton. Cone-bearing Trees of the California Mountains. Chicago: A. C. McClurg & Co., 1911, p. 99. OCLC 3477527. LCCN 11004975. Plantilla:LCC, with illustrations by Carl Eytel - Kurut, Gary F. (2009), "Carl Eytel: Southern California Desert Artist", California State Library Foundation, Bulletin No. 95, pp. 17-20 Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine. retrieved Nov. 13, 2011

## Enllaços externs

* Jepson Manual treatment - Pinus monticola
* Pinus monticola - U.C. Photos Gallery
# Murdochita

La murdochita és un mineral de la classe dels halurs. Rep el seu nom del professor Joseph Murdoch (1890-1973), professor de mineralogia de la Universitat de Califòrnia, Los Angeles, Califòrnia, una autoritat en la gènesi i la microscòpia dels minerals.

## Característiques

La murdochita és un halur de fórmula química Cu₁₂Pb₂O₁₅Cl₂. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la murdochita pertany a «03.DB: Oxihalurs, hidroxihalurs i halurs amb doble enllaç, amb Pb, Cu, etc.» juntament amb els següents minerals: rickturnerita, diaboleïta, pseudoboleïta, boleïta, cumengeïta, bideauxita, cloroxifita, hematofanita, asisita, parkinsonita i yedlinita.

## Formació i jaciments

És un mineral secundari que es troba a les zones oxidades dels dipòsits de plom i coure. Va ser descoberta a la mina Mammoth-Saint Anthony, a la localitat de Tiger, al districte de Mammoth del comtat de Pinal, a Arizona, Estats Units. També ha estat descrit en diverses localitats dels Estats Units i Mèxic, així com a Xile, Iran, Austràlia, Itàlia i Grècia.

## Referències

* ↑ «Murdochite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 novembre 2017].
* ↑ Rosenblatt, Melli; Origlieri, Marcus J.; Graeme, Richard; Graeme, Douglas; Downs, Robert T. «Eddavidite, Cu12Pb2O15Br2, a New Mineral Species, and Its Solid Solution with Murdochite, Cu12Pb2O15Cl2». Minerals, 14, 3, 01-03-2024, pàg. 307. DOI: https://doi.org/10.3390/min14030307 [Consulta: 17 març 2024].
# Louis Armand

Louis Armand (Cruseilles, 1905 - Villers-sur-Mer, 1971) fou un enginyer i alt funcionari francès que va ser el primer President de l'Euratom.

## Biografia

Va néixer el 17 de gener de 1905 a la ciutat de Cruseilles, població situada al departament de l'Alta Savoia. Va estudiar a les ciutats d'Annecy i Lió i l'any 1924 es graduà en enginyeria a l'École polytechnique, esdevenint posteriorment professor a l'Escola superior de mines.
Durant la Segona Guerra Mundial fou membre de la Resistència francesa. Arrestat per la Gestapo el 25 de juny de 1944 i empresonat a la ciutat de París, fou posat en llibertat a l'alliberació d'aquesta ciutat per part de l'exèrcit aliat.
Membre de l'Académie française des de l'any 1963, Armand morí el 30 d'agost de 1971 a la població de Villers-sur-Mer, situada al departament de Calvados.

## Activitat professional

El 1949 fou nomenat Mànager General de la Societat Nacional dels Ferrocarrils Francès (SNCF), sent un dels impulsors de la creació de la Societat impulsora del Túnel sota el canal de la Mànega el 1957.
Interessat en la cooperació entre els països i ferm defensor de l'europeisme, l'any 1958 fou nomenat primer President de la Comunitat Europea de l'Energia Atòmica (Euratom), organisme acabat de crear després de la signatura dels Tractats de Roma. A partir de 1960 participà, juntament amb Jacques Rueff, en la redacció del pla Rueff-Armand en favor de la planifació d'un mercat comú entorn de la Comunitat Econòmica Europea (CEE).

## Distincions

    Gran oficial de la Legió d'Honor
    Company de l'Alliberament
    Creu de Guerra 1939-1945
    Comandant de les Palmes acadèmiques
    Comandant de l'orde de l'Imperi Britànic
# Torrent dels Saltaders

El Torrent dels Saltaders és un torrent del terme municipal d'Estamariu, a l'Alt Urgell.
Neix al vessant meridional del Cap del Boix, a 1.984,5 m. alt., des d'on davalla recte cap al sud, desviant-se una mica cap a llevant. Passa per l'Orri, ressegueix la carena de Mandra l'Escuder, a ponent, i de les Tres Castelles i la Serra de Banat, a llevant, passa a ponent de Banat i desemboca en el Torrent de les Arenes a prop i al nord del poble d'Estamariu.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya