OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Roca (Sant Llorenç Savall)

La Roca és una masia situada a l'entrada de la Vall d'Horta del municipi de Sant Llorenç Savall (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Arquitectura

Té un edifici principal amb diferents cossos adossats. L'estructura principal consta de planta baixa, un pis i golfes i té la coberta a dues aigües; a la façana, hi ha la porta d'entrada amb arc de mig punt adovellat i finestres emmarcades per grans dovelles de pedra, igual que l'ampit. A la façana s'hi troba adossat un cos amb un sol aiguavés amb petites finestres com espitlleres. A l'esquerra de la façana s'aixeca un altre cos amb una galeria d'arcades, que abans era utilitzada com eixugadors.
Una de les finestres té la llinda i els brancals decorats amb fines columnetes, figures d'animals i altres elements decoratius.

## Història

La masia de la Roca es troba a la banda esquerra de la Vall d'Horta, prop del Pont de la Roca i a la vora del torrent. És una masia ja documentada l'any 1300, i pot ser més antiga. La masia va prosperar molt a partir de finals del segle xvi, quan Valentí Roca va adquirir el molí que hi havia al costat de la masia.
A finals del segle XX es va restaurar, oferint una imatge de gran casa pairal, tal com probablement havia estat.

## Referències

* 1 2 3 4 «Masia la Roca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2016].
# Enneagrama (geometria)

* Aquest article tracta sobre Enneagrama (geometria). Vegeu-ne altres significats a «Enneagrama (desambiguació)».
En geometria, un enneagrama (del grec εννεα, ennea, «nou», i γράμμα, gramma, «traç») és una estrella de nou puntes. És anomenat també nonagrama.

## Eneagrama regular

Un enneagrama regular (un polígon estrellat de nou costats) està construït amb l'ús dels mateixos punts que un enneàgon regular però connectat en passos fixos. Té dues formes, representades per un símbol de Schläfli com a {9/2} i {9/4}, connectant cada segon i cada quart punt, respectivament.
Existeix també una figura estrellada, {9/3} o 3{3}, feta a partir dels punts d'un enneàgon regular però connectats com un compost de tres triangles equilàters. Si els triangles estan entrellaçats de manera alternada, dona lloc a un enllaç Brunnià. Aquesta figura estrellada es coneix també com a estrella de Goliat. També existeix l'estrella de David {6/2} o 2{3}.
| Graf complet K$_9$ | Enneàgon {9/1} | Polígon estrellat {9/2} | Figura estrellada 3{3} | Polígon estrellat {9/4} |

## Altres figures d'enneagrames

| L'estelació final de l'icosàedre té cares d'enneagrama 2-isogonals. És un poliedre estrellat 9/4, però els vèrtexs no estan igualment espaiats. | L'enneagrama de la personalitat i l'enneagrama del Quart Camí utilitzen un enneagrama irregular que consisteix en un triangle i un hexagrama irregular. | L'estrella de nou puntes bahá'í. |

## Ús en la cultura popular

* La banda nord-americana de nu metall Slipknot utilitza l'enneagrama de la figura estrellada |9/3| com a símbol. Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
* L'estrella de nou puntes pot simbolitzar els nou regals o fruits de l'Esperit Sant.
* Com a símbol patriòtic de la República de Colòmbia i els seus nou estats fundacionals Estats Units de Colòmbia.

## Vegeu també

* Enneàgon

## Referències

* ↑ Grünbaum, B. y G. C. Shephard; Tilings and Patterns, New York: W. H. Freeman & Co., (1987), ISBN 0-7167-1193-1.
* ↑ Grünbaum, B.; Polyhedra with Hollow Faces, Proc of NATO-ASI Conference on Polytopes ... etc. (Toronto 1993), ed T. Bisztriczky et al., Kluwer Academic (1994) pp. 43-70.
* ↑ Weisstein, Eric W. "Nonagram". From MathWorld - A Wolfram Web Resource.
* ↑ Our Christian Symbols by Friedrich Rest (1954), ISBN 0-8298-0099-9, página 13.

## Enllaços externs

* Weisstein, Eric W.«Acerca de esta figura incluyendo una ilustración». A Weisstein, Eric W, ed. MathWorld (en anglès). Wolfram Research.
Eneagrama{{{2}}}
# Witold Pilecki

Witold Pilecki (Olonets, 13 de maig de 1901 - Varsòvia, 25 de maig de 1948) va ser un oficial de cavalleria, agent secret i líder de la resistència polonesa durant la Segona Guerra Mundial. El 1940 va oferir-se voluntari per a deixar-se capturar pels nazis i ser enviat al camp de concentració d'Auschwitz per a reunir informació sobre les activitats del camp, que eren desconegudes en aquella època. Després d'aconseguir escapar, va redactar un informe que va ser enviat a les potències aliades, detallant per primer cop les activitats de l'Holocaust.
Va néixer a Carèlia, on la seva família polonesa havia estat enviada de forma forçosa després que el seu avi hagués participat en l'Aixecament de gener de 1863. Va servir com a oficial de cavalleria en la guerra poloneso-soviètica i la Segona Guerra Mundial. També va fundar el grup de resistència Tajna Armia Polska i va participar en l'Exèrcit Nacional Polonès.
El 1940 va presentar-se voluntari en una operació de la resistència polonesa per a infiltrar-se a Auschwitz, on va organitzar un moviment d'insurgència que va arribar a aplegar centenars de reclusos, enviant missatges als aliats on es detallaven les atrocitats nazis al camp. Va escapar-se el 1943 després de passar-hi dos anys i mig.
Posteriorment va lluitar a l'Aixecament de Varsòvia l'octubre de 1944. Pel fet que va mantenir-se fidel al govern polonès a l'exili, situat a Londres, va convertir-se en objectiu del govern prosoviètic de Polònia després de la guerra, i va ser detingut el 1947 per "imperialisme estranger" essent jutjat i condemnat a mort. Va ser executat el 1948.
La seva biografia va ser ocultada pel govern comunista de Polònia i va ser recuperada després de l'adveniment de la democràcia, entre d'altres per l'escriptor Józef Garliński, que també havia estat empresonat a Auschwitz. Des d'aleshores ha estat àmpliament reconegut al seu país, on se l'ha considerat una de les figures més importants de la guerra.

## Referències

* ↑ Snyder, Timothy «‘Were We All People?’» (en anglès). The New York Times, 22-06-2012. ISSN: 0362-4331.
* ↑ Lipman, Steve. «Remembering Unsung Heroes Of The Holocaust» (en anglès americà). Arxivat de l'original el 2021-03-10. [Consulta: 20 setembre 2020].
# Torrent des Fangar

El torrent des Fangar, també conegut com a torrent de la Plana o inclús com a Regueró de Cala Murada en el seu tram final, és un torrent mallorquí la conca del qual abasta terres dels municipis de Manacor i de Felanitx d'uns 8,5 km de recorregut.
El torrent rep les aigües del vessant sud de mola des Fangar i est de les muntanyes de Sant Salvador i de la Comuna Grossa. (a les serres de Llevant) i travessa les serres de Nord-oest a Sud-Est. Un cop travessades les serres travessa la plataforma de la Marina de Manacor en la qual fa un gir cap al sud i travessa una zona de conreus (dins la possessió des sa Plana) fins que arriba a la urbanització de cala Murada on discorre una mica encaixonat en una vall en forma de "U" i fent meandres en els seus últims quilòmetres.
Juntament amb el regueró del Riuet (provinent del sud) desemboca a la cala Murada formant un petit aiguamoll. Aquest aiguamoll fins a la dècada de 1970 havia estat molt més extens, i fou reblert de runam quan es va urbanitzar aquesta àrea. La gran torrentada de 6 de setembre de 1989 la recuperà parcialment. A l'estanyol hi habita una nodrida colònia d'ànecs coll-verds. En aquesta petita zona humida hi podem trobar formacions de canyet (Phragmites communis), tamarells (Tamarix sp. ), joncs (plantes dels gèneres Juncus i Scirpus), salicòrnies (Salicornia fructicosa) i botges (Arthtocnemum fructicosum).
Com a conseqüència de la seva àmplia conca (uns 25 quilòmetres quadrats si comptem el regueró del Riuet) i de la seva capçalera muntanyosa, el torrent des Fangar històricament ha duit grans revingudes.

## Referències

* 1 2 3 Jordi Carol; Carmen Muñoz. El litoral de Mallorca (en castellà). 1a.. Barcelona: GeoPlaneta, 2001. ISBN 84-08-03939-3.
* ↑ Cabrer Rosselló, Xavier. Reflexes de les dinàmiques capitalistes globals a l'illa de Mallorca. Canvis en ocupació i usos del sòl: el cas des Fangar (TFG), 2016.
* 1 2 «Estudio hidrológico hidràulico y delimitación de zonas inundables que afectan a los núcleos urbanos del término municipal de Manacor», 2009. Arxivat de l'original el 2019-09-01. [Consulta: 1r setembre 2019].
* 1 2 Antònia Amengual Vich; Isabel Riera Sansó, Pedro Bergas Bassa «Escenaris de Biodiversitatd e Manacor». Ajuntament de Manacor, 2009.
* ↑ Miquel Grimalt; Antoni Rodríguez-Perea, Amadeu Corbi, Antoni Marcus, Paula Menorca «Cabals màxims al Llevant i Migjorn de Mallorca durant les Revingudes del setembre de 1989». Treballs de Geografia, 42, 1989, p. 7-18.
* ↑ Redacció «Inundaciones en media Mallorca» (en castellà). Diario de Mallorca. Redacció, 19-12-2016 [Consulta: 1r setembre 2019].
# George Newberry

George Albert Newberry (Burton upon Trent, Staffordshire, 6 de juny de 1917 - 29 de desembre de 1978) va ser un ciclista anglès que va córrer durant els anys 40 i 50 del segle xx.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics de Hèlsinki, en què va guanyar la medalla de bronze en la prova de persecució per equips, formant equip amb Alan Newton, Donald Burgess i Ronald Stretton.
# La Sexta noche

La Sexta noche o laSexta noche és un programa de debat polític, actualitat i successos, presentat per José Yélamo, Andrea Ropero i, ocasionalment, per Hilario Pino i Paula del Fraile (en absència de l'anterior), emès a La Sexta des del 26 de gener de 2013.

## Història

La Sexta Noche es va estrenar el dissabte 26 de gener de 2013, en prime time, amb periodicitat setmanal, de la mà d'Iñaki López i Andrea Ropero.
Més tard, després de finalitzar la primera temporada, Atresmedia va confirmar l'arribada de la segona temporada per al 7 de setembre de 2013, incloent nou plató i nous col·laboradors. Des del dia 6 de maig de 2017, el programa està subtitulat en directe.

## Format

La Sexta Noche és un programa que aborda l'actualitat social de la setmana amb taules de debat polític i social on un ampli ventall de tertulians analitzen, des de la seva perspectiva, les conjuntures socials; aquestes s'acompanyen de peces editades i reportatges de recerca, en els quals el presentador surt al carrer per a viure i recollir els testimoniatges dels protagonistes. El públic que assisteix al plató té l'oportunitat d'opinar sobre els temes que es posen sobre la taula, igual que el públic que veu el programa des de la seva llar, o bé a través de les xarxes socials.
El format reuneix el millor d' Al rojo vivo, Más vale tarde i La Sexta Columna, però amb major aprofundiment en els temes a debatre.

## Presentació

* Iñaki López – (2013-actualitat) (presentador)
* Andrea Ropero – (2013-actualitat) (copresentadora)

### Presentadors substituts

* Presentador: Hilario Pino.
* Co-presentadora: Paula del Fraile.

### Col·laboradors habituals

Entre els tertulians habituals hi ha Francisco Marhuenda García, Eduardo Inda Arriaga, Elisa Beni, Anna Grau, Jesús Cintora, José Luis Roig i Antonio Maestre.

## Referències

* ↑ 'laSexta Noche', estreno el sábado 26 de enero en la Sexta
* ↑ sexta-noche-arranca-temporada-no-abandonamos/ Indirecta a 'El gran debate': "laSexta noche arranca temporada... porque nosotros no abandonamos"
* ↑ Iñaki López: "Pretendemos hacer un debate apasionante, porque nuestra intención también es la de entretener"
* ↑ El periodista Iñaki López presentará 'laSexta Noche', la nueva apuesta informativa y de actualidad de la Sexta

## Enllaços externs

* Web oficial del programa > laSexta.com
* Twitter oficial del programa
* Facebook oficial del programa
# Enneacanthus gloriosus

Enneacanthus gloriosus és una espècie de peix pertanyent a la família dels centràrquids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 9,5 cm de llargària màxima (normalment, en fa 7).

## Reproducció

Els ous són dipositats en un niu solitari fet pel mascle en el fons aquàtic o entre les plantes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima temperat (10 °C-22 °C; 42°N-25°N).

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: des del sud de Nova York fins al riu Tombigbee (Alabama) i el sud de Florida.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Enneacanthus gloriosus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Cooper, E.L., 1983. Fishes of Pennsylvania and the northeastern United States. Pennsylvania State University Press, University Park.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Pista del Club Atlético Huracán

La Pista del Club Atlético Huracán, (en castellà Cancha del Club Atlético Huracán o Pista del Club Atlético Huracán), és l'estadi de l'equip d'hoquei patins del Club Atlético Huracán, originari de la ciutat argentina de Buenos Aires.
El juliol de 2008, amb motiu del centenari del club, s'hi celebrà la segona edició de la Copa Amèrica d'hoquei patins en categoria masculina.

## Referències

* 1 2 «La selecció catalana debutarà a la Copa Amèrica en una pista lamentable». Elsingulardigital.cat. [Consulta: 10 juny 2013].
# Palau reial de Fes

El palau reial de Fes o Dar el-Makhzen és un complex palatí del centre de Fes el Jedid, a Fes (Marroc) que, envoltat d'altes muralles, ocupa més de 80 hectàrees.
Fou la residència principal del soldà, on hi vivia amb la seva guàrdia i el seu seguici de servents. El rei el fa servir en l'actualitat quan es desplaça a Fes, cosa que fa sovint, ja que la seva esposa n'és originària.
L'entrada principal al complex, a l'enorme plaça dels alauites, és imponent. La seva majestuosa porta àrab, permanentment tancada, està profusament ornamentada. Les portes de bronze esculpit incorporen elegants baldes també de bronze.
Les muralles tanquen un conjunt d'edificis dispars: palaus amb patis centrals o patis oberts i edificis oficials, entre els quals destaca el Dar el-Bahia, perquè s'hi celebren cimeres de països àrabs, edificis administratius i militars, i jardins, incloent-hi el jardí emmurallat de Lalla Mina.
El complex allotja també una mesquita i una madrassa, construïdes el 1320 pel príncep benimerí Abu Saïd Othman. També hi ha un zoològic.
# Nannobrachium phyllisae

Nannobrachium phyllisae és una espècie de peix de la família dels mictòfids i de l'ordre dels mictofiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15,1 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 35-36.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud-est del Pacífic: Perú i Xile.

## Referències

* ↑ Günther A., 1887. Report on the deep-sea fishes collected by H. M. S. Challenger during the years 1873-1876. Rep. Sci. Res. Voy. H.M.S. Challenger v. 22 (pt 57). i-lxv + 1-268.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Zahuranec, B. J., 2000: Zoogeography and systematics of the lanternfishes of the genus Nannobrachium (Myctohpidae: Lampanyctini). Smithsonian Contributions to Zoology. Núm. 607: i-iii + 1-69.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Bussing, W.A., 1965. Studies of the midwater fishes of the Peru-Chile Trench. Antarct. Res. Ser. 5:185-227.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hulley, P.A., 1984. Myctophidae. p. 429-483. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.). Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París, França. Vol. 1.
* Hulley, P.A., 1990. Myctophidae. p. 398-467. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI; París; i UNESCO, París. Vol. 1.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Paxton, J.R., 1979. Nominal genera and species of lanternfishes (Family Myctophidae). Contrib. Sci. Natur. Hist. Mus. Los Angeles County, 322:1-28.
* Paxton, J.R. i P.A. Hulley, 1999. Myctophidae. Lanternfishes. p. 1957-1964. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Tossals Bessons

Els Tossals Bessons és una muntanya de 429 metres entre els municipis de l'Albagés i de Castelldans, a la comarca catalana de les Garrigues.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Lopatina

Lopatina - Лопатина (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. És a 7 km al nord de Kusxóvskaia i a 182 km al nord de Krasnodar. Pertany a l'stanitsa de Kusxóvskaia.
# Carlo Tagliabue

Carlo Pietro Tagliabue (Mariano Comense (Llombardia), 13 de gener, 1898 – Monza (Llombardia, 5 d'abril, 1978), va ser un baríton italià.
Segons Tagliabue, la seva afició pel cant va començar de jove, quan el seu pare el portava a espectacles a La Scala. Carlo tornaria cantant àries amb una veu de baríton desproporcionada a la seva edat. També va suspendre la seva classe de cor infantil perquè volia cantar amb una veu gran i d'una manera grandiosa, mentre que requerien la típica veu aguda de noi. Cap als 17 anys va començar dos anys d'estudis de música i cant amb Corrado Mattioli, professor i director de la divisió coral de la "Civiche Scuole popolari di Musica" de Milà.
Després d'un breu reclutament durant la Primera Guerra Mundial, va tornar a Milà i va estudiar durant un any amb Leopoldo Gennai, un professor de repertori de La Scala, i Annibale Ghidotti, un professor de cant cec que, segons es deia, podia identificar simplement el tipus de veu d'un estudiant palpant la seva gola.
Tagliabue va debutar a Lodi, Llombardia, amb Loreley d'Alfredo Catalani i Aïda de Giuseppe Verdi. Els seus debuts a Gènova (1923), Torí, La Scala (1930), Roma (1931) i Nàpols (1931) van ser tots a Tristan und Isolde (cantat en italià). També va actuar a Götterdämmerung, Tannhäuser i Lohengrin de Wagner. Tanmateix, Tagliabue continuaria destacant en el repertori verdià, especialment La forza del destino, Aïda, Rigoletto, La traviata, Nabucco i Otello. Va crear el paper de Basilio a La fiamma de Ottorino Respighi el 1934.
La seva carrera internacional va incloure el Teatro Colón de Buenos Aires (1934), la Metropolitan Opera House de Nova York (1937–39) i l'Òpera de San Francisco i Covent Garden, Londres (1938). L'última actuació de Tagliabue va ser l'any 1955 a La Scala, a la famosa interpretació de La traviata dirigida per Carlo Maria Giulini i dirigida per Luchino Visconti, on Maria Callas va escandalitzar el públic llençant-se les sabates.
En el seu llibre Voci Parallele Giacomo Lauri-Volpi va escriure: "[Tagliabue] és l'únic supervivent d'una escola que sap que a Rigoletto, a Ballo in Maschera, Trovatore, Traviata s'ha de cantar, mesurar i respirar musicalment una peça melodramàtica d'acord amb el domini del gran art".

## Referències

* ↑ Marchisio, Giovanni (2014). Il balen del suo sorriso: c'era una volta il baritono Carlo Tagliabue (in Italian). Rugginenti. ISBN 978-88-7665-647-7.

## Fonts

* Lauri-Volpi G. (1955) Voci parallele. Milà
* Rosenthal, Harold (1992), Tagliabue, Carlo' in The New Grove Dictionary of Opera, ed. Stanley Sadie (Londres) ISBN 0-333-73432-7
# Zyklon B

Zyklon B era la marca registrada d'un insecticida a base de cianur utilitzat a l'Alemanya Nazi durant l'Holocaust, per assassinar milions de persones, fabricat per la companyia IG Farben, que era la unió de la farmacèutica Bayer i de dues altres companyies alemanyes. També conegut com a Cyclon B, consistia en àcid cianhídric, a més d'un estabilitzador i un component aromàtic d'advertiment. S'emmagatzemava en envasos hermètics; en contacte amb l'aire, produïa àcid cianhídric gasós (HCN). El Zyklon B encara es produïx a la República Txeca sota la marca registrada Uragan D2 per a exterminar insectes i rosegadors.

## Referències

* ↑ (anglès) Dwork, Deborah, Auschwitz, 1270 to the present, Norton, 1996, p.219, ISBN 0393039331
# Nannobrachium wisneri

Nannobrachium wisneri és una espècie de peix de la família dels mictòfids i de l'ordre dels mictofiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8,8 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 36-38.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 600-650 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba als oceans Índic, Atlàntic i Pacífic.

## Referències

* ↑ Günther A., 1887. Report on the deep-sea fishes collected by H. M. S. Challenger during the years 1873-1876. Rep. Sci. Res. Voy. H.M.S. Challenger v. 22 (pt 57). i-lxv + 1-268.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Zahuranec, B. J., 2000: Zoogeography and systematics of the lanternfishes of the genus Nannobrachium (Myctohpidae: Lampanyctini). Smithsonian Contributions to Zoology. Núm. 607: i-iii + 1-69.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Norman, J.R., 1939. Fishes. Scient. Rep. John Murray Exped. 7(1):116 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hulley, P.A., 1984. Myctophidae. p. 429-483. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.). Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París, França. Vol. 1.
* Hulley, P.A., 1990. Myctophidae. p. 398-467. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI; París; i UNESCO, París. Vol. 1.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Paxton, J.R., 1979. Nominal genera and species of lanternfishes (Family Myctophidae). Contrib. Sci. Natur. Hist. Mus. Los Angeles County, 322:1-28.
* Paxton, J.R. i P.A. Hulley, 1999. Myctophidae. Lanternfishes. p. 1957-1964. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB