OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Akimine Kamijyo

Akimine Kamijyo (japonès: 上条明峰) (prefectura de Kanagawa, 13 de setembre de 1975) és una mangaka, Japonès. El nom 'Akimine Kamijyo' és un pseudònim. Quan feia dōjinshins usava el nom de Meika Hatagashira (伯明華). El seu manga més conegut és Samurai Deeper Kyô. Els seus treballs més recents són Shirogane no Karasu, aquest va començar a publicar-se el 30 de maig de 2007 i Code: Breaker, que va començar a publicar-se el 9 de juny del 2008. Va començar Code:Breaker el 2008, que es va completar el 2013. Va començar Kobayashi Shōnen a Futei no Kaijin el 2017, tal com va planificar a partir de novembre de 2016 i va acabar el 2018.

## Referències

* ↑ «Akimine Kamijyô». Pika. [Consulta: 8 maig 2022].
* ↑ «KAMIJÔ Akimine». manga-news.com. [Consulta: 8 maig 2022].
* ↑ Sherman, Jennifer. «Samurai Deeper Kyo's Kamijyō Draws 2-Chapter Manga». Anime News Network, November 26, 2016. [Consulta: November 30, 2020].
# C-4

El C-4 o Composition C-4 és una varietat comuna d'explosiu plàstic d'ús militar. El terme composition s'empra en anglès per a qualsevol explosiu estable, i les composition A i B en són variants conegudes.

## Composició i fabricació

El C-4 es compon d'explosiu, aglomerant plàstic, plastificant i, generalment, marcador o productes químics adjunts tals com 2,3-dimetil-2,3-dinitrobutà (DMDNB) per ajudar a detectar l'explosiu i a identificar la seva font. Com amb molts explosius plàstics, el material explosiu del C-4 és RDX (també conegut com a ciclonita o trinitaminaciclotrimetilè), que constitueix aproximadament el 91 % del pes del C-4. El plastificant és dietilhexil o el dioctil sebacat (5,3 %) i, l'aglomerant, és el polisobutilè (2,1 %). Un altre plastificant usat és el dioctil adipat (DOA). També s'hi agrega una petita quantitat d'oli de motor SAE 10 (1,6 %).
El C-4 detona amb una velocitat de 8.050 m/s i es fabrica combinant la mescla de RDX amb el conglomerant dissolt a un solvent. El solvent llavors, s'evapora, s'asseca i se'n filtra la mescla. El material final és un sòlid grisós amb una aparença semblant a l'argila.
# Mísies

Les Mísies (grec antic: Μύσια) eren un festival de l'antiga Grècia celebrat pels habitants de Pel·lene (Acaia) en honor de Demèter Mísia. Segons Pausànies, el culte va arribar a Pel·lene d'un lloc anomenat Mísia, a la vora d'Argos.
El festival durava set dies, i les principals solemnitats es feien en un temple anomenat Misèon (Μύσαιον), envoltat per un bell bosc. Els primers dos dies hi participaven homes i dones junts, i el tercer dia els homes sortien del santuari, on romanien les dones, i de nit feien certs ritus secrets en els quals ni tan sols podien ser presents els gossos mascles. El quart dia els homes tornaven i les parelles es rebien amb gran alegria i rialles, i simulaven jocs agressius. Hom no coneix més detalls sobre la festa.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Mysia». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 25-XI-2020].
# L'Ateneu El Lauro (la Selva del Camp)

L'Ateneu El Lauro, L’Ateneu, o El Casino, com se’l coneixia popularment, és un edifici situat al Carrer Major de la Selva del Camp (Baix Camp). L'edifici de L'Ateneu va ser construït l'any 1878. Es tracta d'un equipament cultural.

## Història

L'Ateneu va ser la societat recreativa que va articular la vida associativa de la Selva del Camp de manera hegemònica al llarg del segles XIX i XX. Aquesta entitat era en l'espai on la classe dirigent es distreia i feia negocis i política. Al voltant d'aquesta entitat es van anar constituint diferents agrupacions corals, musicals i còmiques, com El Pensil. Però aquesta nova sociabilitat burgesa anava més enllà de l’oci, també comprenia el món del treball.
Durant la segona dècada del segle xx, l’Ateneu va començar a ser l'entitat que coordinava la Selva del Camp. El nombre de socis va augmentar i això va generar desavinences entre alguns socis i el grup dirigent, que era conservador i estava relacionat amb l'Ajuntament. En aquest moment, el 1926, va néixer la Defensa Agrària, una entitat formada pels sectors contraris al poder local que governava el municipi durant la dictadura de Primo de Rivera (1923-1930). Amb la proclamació de la Segona República, el 1931, l’Ateneu es va mantenir en la seva postura conservadora, mentre que la Defensa Agrària es va vincular amb el republicanisme, el catalanisme i l’obrerisme. El 1936, amb el cop d’estat i la revolució posterior, l’Ateneu va ser confiscat i convertit en seu de l’Escola Nova Unificada i del Socors Roig Internacional.
Durant els primers anys de la dictadura franquista, l’Ateneu va ser un mitjà transmissor dels valors nacionalcatòlics del nou règim. No obstant això, l'entitat va continuar oferint diferents espectacles. A la dècada de 1970, una nova generació va liderar l'entitat i va començar a oferir recitals vinculats a la Nova Cançó o la celebració del Congrés de Cultura Catalana, l’agost de 1977. A més a més, en relació amb la política, l’Ateneu va acollir diferents mítings dels líders de les principals forces antifranquistes catalanes.
Durant la dècada de 1980 i 1990 l’Ateneu va continuar sent una entitat oberta al poble i oferia la seva sala d’espectacles per als esdeveniments populars que ho desitgessin, com ara obres de teatre puntuals.

## Referències

* ↑ Puig Vallverdú, Guillem «La taula del mirall. L'Ateneu i l'associacionisme cultural i polític a la Selva del Camp, 1878-1979». Editorial Afers, 2018.
* ↑ «L'Ateneu | Espais de Patrimoni i Memòria». [Consulta: 28 febrer 2021].
# Séquia de Rascanya

La séquia de Rascanya és una de les vuit séquies de l'Horta de València (País Valencià) que estan sota la jurisdicció del Tribunal de les Aigües de València. El seu origen està en el riu Túria, en terme municipal de Quart de Poblet en el nou Assut del Repartiment. Rega les hortes i camps del marge esquerre de l'antic riu Túria dominats per esta séquia des de la séquia de Tormos fins al mar, en els termes de Bonrepòs i Mirambell, Alboraia i Almàssera.

## Història

Històricament, l'origen de la séquia de Rascanya era al terme municipal de Quart de Poblet, darrere de l'Hospital Militar, proper a Mislata. Amb el desviament del riu Túria pel Pla Sud, el vell llit del riu va quedar fora de servei, cosa que feu que la presa d'aigües es traslladara al nou Assut del Repartiment. Des d'allà, les aigües creuen per un túnel sota el nou llit del Túria i continuen enterrades fins a arribar al punt de l'antiga presa, on tornen a la llera històrica de la séquia. Avui en dia, encara és visible l'antic assut en el que era el vell llit, ara en sec. El recorregut discorre pel Molí del Sol, la part de darrere de Carrefour Campanar i continua pel carrer Vall de la Ballestera, avinguda de Campanar, avinguda de Burjassot, el parc de Marxalenes, i segueix pel carrer Alcanyís i Joan Piñol per creuar la Ronda Nord (avinguda Germans Machado) i sortir al descobert en el camí de Perolo. Creua el barranc del Carraixet en sifó, i discorre soterrada pel casc d'Almàssera, pel carrer Verge del Rosari i el camí de Vegas on torna a la llum. Segueix el seu traçat aproximadament paral·lel al camí de la partida al Mar, fins a creuar l'autovia V-21 i desembocar al mar a la platja al nord de Port Saplaya.

## Referències

Per a la realització d'aquest article, s'han tingut en compte entre altres els continguts de les Webs:
* «U.P 07 Huertat de Sant Miquel dels Reis» (pdf) (en castellà). Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 28 agost 2013].
* http://blogs.lasprovincias.es/punto-de-vista/2008/09/03/tendetes-y-acequia-rascanya/ Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Albert Gusi

Albert Gusi (Castellbisbal, Vallès Occidental, 1970) és un artista català. Desenvolupa la seva obra amb una mirada particular del territori i el paisatge, des del camp de la fotografia. Sovint, les obres esdevenen accions fotogràfiques o performances col·lectives, on finalment en queda un registre gràfic, bé sigui fotogràfic o fílmic. El darrers projectes són: Objectiu Medacorba (2006), on va col·locar d'un trípode en el cim transfronterer Medacorba (2.914m), per tal d'aconseguir la primera fotografia obtinguda damunt de tres països (França, Andorra i Catalunya) i Simulació d'una fumarola al volcà Montsacopa, realitzada dins del mateix volcà d'Olot, acció seguida en directe per centenars de persones i seleccionada per a la Biennal de Jeunne Creation Europenne, mitjançant el Centre Cultural Metropolità Tecla Sala. De petit format és l'obra Messor, les formigues (re) col·leccionistes, exposada en el Museu de Ciències de Granollers.

## Referències

* 1 2 «Exposició Museu de l'Empordà». Museu de l'Empordà. [Consulta: 4 juny 2013].
* ↑ «???». TV3 [Consulta: 4 juny 2013].
* ↑ Caminar en círculo
* ↑ Exposició de Gusi al Museu de l'Empordà Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Albert Gusi - Lloc web oficial
# Hans Hofmann (ciclista)

Hans Hofmann o Hoffmann (Múnic 17 d'abril de 1867 - 5 d'octubre de 1920) va ser un ciclista alemany que es va especialitzar en el ciclisme en pista, concretament en el mig fons, on va guanyar una medalla de bronze als primers Campionats del món professionals de l'especialitat al 1895, per darrere del britànic Jimmy Michael i el belga Henri Luyten.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Ignacio Azpilikueta Rodríguez

Ignacio Azpilikueta Rodríguez (Sant Sebastià, 28 d'octubre de 1981) és un futbolista basc, que ocupa la posició de defensa.
Ha jugat la major part de la seua carrera a la Segona B i Tercera Divisió. En l'època que va militar a la Reial Societat B va arribar a debutar a la màxima categoria amb el primer equip donostiarra.

## Equips

* Antiguoko
* 00/01 Logroñés B
* 01/02 Real Unión de Irun
* 02/05 Real Societat B
* 05/06 SD Huesca
* 06/07 Guijuelo
* 07/08 Logroñés CF
* 08/09 Vecindario
* 09/... Águilas

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Notpron

Notpron (també conegut com not pr0n) és un trencaclosques en línia llançat el juliol del 2004 per David Münnich, de Saarbrücken, Alemanya. El trencaclosques té un format lineal, és a dir, cal resoldre cada nivell per poder passar al següent. El joc requereix un alt nivell d'atenció i imaginació per trobar les solucions correctes.
Fins al dia d'avui, el Notpron ha tingut més de 19 milions de visitants, dels quals només 100 han estat capaços d'arribar fins al final del trencaclosques; bastants són els que han arribat fins al penúltim, però el nivell de dificultat de l'últim nivell (conegut com a Nivell Nu) és molt elevat i, a més a més, el creador del joc canvia la solució cada vegada que algú l'aconsegueix superar.
El 23 d'octubre de 2020, en motiu de la persona número 100 en finalitzar el joc, s'elimina el nivell Nu, reduint-se el joc a 139 nivells.
El joc s'ofereix en anglès, alemany i xinès, i el seu nom prové d'ajuntar dues paraules en anglès: not (no) i pron o pr0n, que en l'argot d'Internet seria l'equivalent a pornography (pornografia). Per tant, el nom del trencaclosques podria ser traduït com no pornogràfic.
En un principi, el joc estava format per només 5 nivells, i cada setmana se n'afegien dos o tres de nous, fins que el juliol de 2005 l'autor va cessar de crear-ne, deixant el número en 139. L'agost del 2008, però, es va afegir un últim nivell, el Nivell Nu, que va passar a ser la pantalla 140.
El maig de 2006 Münnich va anunciar que enviaria un certificat als qui aconseguissin resoldre el trencaclosques. Aquest certificat menciona que qui el té posseeix qualitats en edició d'àudio i imatge, llenguatge HTML, ordinadors, comprensió musical, persistència i lògica. Des del 23 d'octubre de 2020 aquest certificat ja no s'envia a tots aquells que acabin el joc ja que el nivell Nu deixa d'estar disponible.
El joc es pot resoldre fent servir exclusivament programari lliure, amb programes tals com el GIMP o l'Audacity.

## Enllaços externs

* Notpron
* David Münnich, creador del joc Arxivat 2010-08-14 a Wayback Machine.

## Referències

* 1 2 «Major changes to notpron and its ending - Notpron Forums». Arxivat de l'original el 2022-06-30. [Consulta: 19 novembre 2020].
* ↑ (anglès) Previsualització del certificat
# Pizarra

Pizarra és un municipi d'Andalusia, a la província de Màlaga que limita al nord amb Álora, al sud i a l'est amb Cártama, a l'oest amb Casarabonela i al sud-oest amb Coín.

## Enllaços externs

* Ajuntament de Pizarra
* Pàgina web del Grup de Teatre TrEnéTIcoS de Pizarra Arxivat 2019-07-16 a Wayback Machine.
* Blog del Grup de Teatre TrEnéTIcoS de Pizarra
* Pàgina web de Radio Pizarra (107.9 Fm)
# Sven Knoll

Sven Knoll (nascut l'any 1980 a Bozen, Tirol del Sud) és un polític tirolès del partit Süd-Tiroler Freiheit (llibertat pel Tirol del Sud) qui és membre del Consell Autònom del Tirol del Sud. Knoll va anar a l'escola primària Johann Wolfgang von Goethe de Bozen, a secundària a la ciutat de Schenna i es va graduar a l'escola Beda Weber de Meran. Llavors va estudiar medicina dental a la Medical University Innsbruck. A les eleccions estatals del 2008 va ser escollit membre del Consell Autònom del Tirol del Sud. També a les eleccions del 2013 i 2018.

## Referències

* ↑ «Knoll, Sven (SÜD-TIROLER FREIHEIT) | Südtiroler Landtag» (en alemany). https://www.landtag-bz.org,+08-02-2020.+[Consulta: 8 febrer 2020].
* ↑ «Knolls Hoffnung – Die Neue Südtiroler Tageszeitung» (en anglès). https://www.tageszeitung.it/,+08-02-2020.+[Consulta: 8 febrer 2020].
* ↑ «Der Lauschangriff – Die Neue Südtiroler Tageszeitung» (en anglès). https://www.tageszeitung.it,+08-02-2020.+[Consulta: 8 febrer 2020].
# Ignacio Bayón Mariné

Ignacio Bayón Mariné (castellà: Ignacio Bayón) (Madrid, 14 de febrer de 1944 - La Rioja, 4 de maig de 2024) va ser un empresari i polític espanyol.

## Biografia

Doctor en Dret per la Universitat Complutense de Madrid en 1965 i Lletrat del Consell d'Estat en 1966 i de les Corts Espanyoles en 1967. Després fou professor de dret financer i tributari a la Universitat Complutense de Madrid.
Començà a ocupar alts càrrecs de l'administració l'u de gener de 1974, quan fou nomenat secretari general tècnic del Ministeri d'Obres Públiques i el desembre de 1975 subsecretari amb Francisco Lozano Vicente. El juliol de 1977 fou nomenat subsecretari de Transports i Comunicacions sota les ordres de José Lladó Fernández-Urrutia. Després fou membre dels consells d'administració de l'Institut Nacional d'Indústria (INI) i de l'Institut de Crèdit Oficial fins que el març de 1978 va ser nomenat president de RENFE, càrrec que va deixar en 1980 quan fou nomenat ministre d'Indústria i Energia per Adolfo Suárez. Es va mantenir en el càrrec fins a les eleccions generals espanyoles de 1982, que provocaren l'ensulsiada de la UCD i l'arribada al poder del PSOE.
Després del seu pas per la política, ha estat president de l'editorial Espasa-Calpe (1983-1992), de Citroën-Hispania (1992), FCC Inmobiliaria (1993) i president del grup Omsa (1996). El 1997 fou nomenat director extern de Repsol YPF S.A. Des de 1997 és president de Realia Bussines, S.A.
En març de 2013 fou imputat amb cinc empresaris més per la jutgessa Mercedes Alaya Rodríguez en relació al cas Mercasevilla, qui el cridà a declarar pel concurs suposadament fraudulent per a la venda dels terrenys de Mercasevilla. Bayón va declarar que no va participar en el projecte perquè ho va fer el departament de Promoció.

## Referències

* ↑ Governs d'Espanya 1931-2008
* ↑ «Muere a los 80 años Ignacio Bayón, ministro de Industria y Energía con Adolfo Suárez y presidente de FAD» (en castellà). Heraldo de Aragón, 04-05-2024. [Consulta: 6 maig 2024].
* ↑ «Bayón Mariné, Ignacio (1944-VVVV). » MCNBiografias.com». [Consulta: 6 maig 2024].
* ↑ «Ignacio Bayón Mariné» (en castellà). [Consulta: 6 maig 2024].
* ↑ Ignacio Bayón a Bloomberg.com
* ↑ La juez Alaya imputa a 6 empresarios, entre ellos al padre de Fátima Báñez ya fallecido, en el caso Mercasevilla a El Economista, març de 2013
* ↑ «El empresario Ignacio Bayón dice que no elaboró el proyecto de Mercasevilla» (en castellà). EFE, 14-06-2013. [Consulta: 6 maig 2024].

## Enllaços externs

* Notícies sobre Ignacio Bayón a El País
# Natalia Málaga Dibos

Natalia María Màlaga Dibos (Lima, 26 de gener de 1964) és una jugadora i entrenadora de voleibol peruana. Membre destacada de la selecció nacional de voleibol del Perú, participà als Jocs Olímpics en quatre ocasions, destacant la medalla d'argent aconseguida als Jocs Olímpics de Seül de 1988. També aconseguí el subcampionat del món de 1982 i la medalla de bronze el 1986.

## Palmarès
### Com a jugadora
#### Selecció peruana

* 1 medalla d'argent als Jocs Olímpics de Seül de 1988
* 1 medalla d'argent als Campionats del Món de voleibol: 1982
* 1 medalla de bronze als Campionats del Món de voleibol: 1986
* 1 medalla d'argent als Jocs Panamericans: 1987
* 1 medalla de bronze als Jocs Panamericans: 1983 i 1991
* 5 medalles d'or als Jocs Sud-americans: 1983, 1985, 1987, 1989 i 1993
* 3 medalles d'argent Jocs Sud-americans: 1981, 1991 i 1997
* 2 medalles de bronze Jocs Sud-americans: 1999 i 2003

### Com a entrenadora
#### Clubs

* 1 Lliga Nacional Superior de Voleibol: 2012-13

## Referències

* ↑ «Natalia Málaga: ficha, logros, polémicas, declaraciones y más datos que debes conocer». El Comercio Perú, 21-08-2019. [Consulta: 20 desembre 2021].
# Obiols (Avià)

Obiols és una entitat de població d'Avià (Berguedà), situat a l'est del terme municipal, a tocar de la C-16, que té 25 habitants (2014).
Es troba a prop de l'antic camí que comunicava Berga amb la plana d'Osona per Prats de Lluçanès i que travessava el riu Llobregat pel Pont Vell d'Orniu, situat a 700 m aigües amunt d'Obiols. L'element més remarcable d'Obiols és l'església de Sant Vicenç, preromànica dels segles IX-X, que constitueix l'element aglutinador de la parròquia, que abraça diverses masies. També són de gran valor les tombes antropomorfes excavades a la pedra. En una d'aquestes, durant les excavacions efectuades a mitjan segle XX pel Servei de Catalogació i Conservació de Monuments (SCCM) de la Diputació de Barcelona, s'hi va trobar una moneda visigòtica del segle vii, cosa que indica la seva antiguitat. El nucli ocupa una àmplia esplanada on aflora la penya nua, presidida per l'església, que té al costat l'antiga casa rectoral, formada per dos edificis contigus i un paller, els quals delimiten una plaça on hi havia hagut l'antiga era. La rectoria ja existia al segle xvi i s'hi van fer reformes i ampliacions al segle xviii. Aquest nucli (església i rectoria) es troba dalt d'un altiplà rocallós, prop del polígon industrial La Plana, al qual s'arriba des de la carretera C-16a (antiga carretera de Gironella a Berga, passant per cal Rosal), i des d'aquí, per un camí de terra, a Obiols.

## Referències

* 1 2 Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ López Mullor, Albert i LACUESTA, Raquel. «Avià. Església de Sant Vicenç d'Obiols. (Segles VIII-XX)». Gabinet de Premsa i Comunicació de la Diputació de Barcelona. Arxivat de l'original el 2 de febrer 2016. [Consulta: 26 gener 2016].
# Crimen ferpecto

Crimen ferpecto és una pel·lícula espanyola d'humor negre dirigida per Álex de la Iglesia, es va estrenar a Espanya l'any 2004. A França s'estrenà l'11 de maig del 2005 i als Estats Units l'agost del 2004.

## Argument

En Rafael és un comerciant d'uns grans magatzems. En pocs anys ha esdevingut un dels venedors més cotitzats dels magatzems Yeyo's. És també un seductor irresistible i totes les venedores de la planta són amants seves. En Rafael, però, té un objectiu en la vida: escalar els graons de la jerarquia i accedir al comitè d'administració dels magatzems. Per començar, no pot conformar-se de ser el cap d'una secció, vol ser des de la propera promoció el gran cap de la planta. Tanmateix, té un rival: don Antonio Fraguas, el cap de la secció, que aspira a la mateixa plaça que ell. N'Antonio aconsegueix finalment la plaça i esdevé de facto el superior jeràrquic d'en Rafael. El mateix vespre, als lavabos de la planta, n'Antonio humilia en Rafael tot ordenant-lo que l'endemà s'encarregués d'unes tasques de manteniment que haurien de fer-les un altre personal. L'endemà té lloc una altra discussió a la cabina dels lavabos de la planta, n'Antonio, que vol fer pagar a en Rafel les seves "extravagàncies", l'acomiada, i en Rafael s'emprenya. En Rafael, a causa de l'histèric riure de n'Antonio, té una al·lucinació i creu que n'Antonio el vol matar. En Rafael finalment el mata. Però una venedora de la secció de perfumeria, Lourdes, d'un físic poc atractiu, és testimoni de l'escena. A causa del seu físic, la Lourdes és l'única venedora de la planta que no ha fet l'amor amb en Rafael, i per això se sent frustrada i té molt de rancor. Aleshores comença a xantatjar-lo sexualment i l'endinsa de mica en mica en un terrible malson.
# Joan Creixell (mestre de capella)

Joan Creixell (Espanya, s. XVII) va ser mestre de capella de Torroella de Montgrí (Girona) i el 31 de juliol 1652 va ser examinant a la catedral de Girona. També va ser part del tribunal Pedro Vidal, el mestre de capella de Figueras.

## Referències

* ↑ A.R., S. «Creixell, Juan». Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana, vol. 4.. Madrid: SGAE, 1999-2002.
* ↑ CIVIL, Francisco «La música en la Catedral de Gerona durante el siglo XVII.». Anuario Musical; Barcelona, Tomo 15., Jan 1, 1960.
# Teramulus

Teramulus és un gènere de peixos pertanyent a la família dels aterínids.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de Madagascar.

## Taxonomia

* Teramulus kieneri (Smith, 1965)
* Teramulus waterloti (Pellegrin, 1932)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Smith, J. L. B., 1965. Fishes of the family Atherinidae of the Red Sea and the western Indian Ocean with a new freshwater genus and species from Madagascar. Ichthyol. Bull. J. L. B. Smith Inst. Ichthyol. Núm. 31: 601-632, Pls. 98-102.
* ↑ Pellegrin, J., 1932. Poissons de Madagascar recueillis par M. Waterlot. Description d'une variété nouvelle. Bull. Soc. Zool. Fr. v. 57: 225-228.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Sparks, J.S., 2003. Atherinidae: Teramulus, zono. P. 866-867. A: S.M. Goodman i J.P. Benstead (eds.). The natural history of Madagascar. The University of Chicago Press, Chicago i Londres. 1709 p.
# Aldea del Obispo

Aldea del Obispo és un municipi de la província de Salamanca, a la Comunitat Autònoma de Castella i Lleó, Espanya. És fronterer amb Portugal i està a una distància de 125 quilòmetres de la capital provincial, Salamanca. Limita al Nord i Est amb Villar de Ciervo, a l'Est amb Villar de la Yegua i Villar de Argañán, al Sud amb La Alameda de Gardón i a l'Oest amb Almeida.
L'any 2003 tenia 377 habitants, dels quals 199 són homes i 178 dones, en una superfície de 41,92 km². Té una altitud de 692 m sobre el nivell del mar. Als seus voltants hi ha el Real Fuerte de la Concepción que va formar part juntament amb Miròbriga (Ciudad Rodrigo), San Felices de Gallegos i Almeida d'un conjunt de places militars entre la frontera d'Espanya i Portugal.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 423 | 434 | 379 | 372 |

## Festes

* 20 de gener.
* 15 de maig.

## Vegeu també

* Llista de municipis de Salamanca

## Enllaços externs

* http://www.dipsanet.es/provin/indexmun.htm Arxivat 2009-04-23 a Wayback Machine.
* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2008-12-02 a Wayback Machine.