OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Retardant de flama

Un retardant de flama es una substància aplicat a un material que suprimeix o retarda la seva combustió en una o totes les fases de la combustió: ignició, combustió lenta, propagació de la flama, alliberament de calor, de fum i de gasos tòxics. L'estratègia més emprada per a minimitzar la inflamabilitat d'un material, és la incorporació de substàncies ignífugs.

## Tipus de retardants de flama

* Additius: els additius es troben barrejats amb el substrat polimèric.
* Reactius: els reactius es troben químicament enllaçats al polímer, ja sigui per copolimerització o per modificació del polímer inicial.
Aproximadament un 90% dels compostos que s'utilitzen actualment, pertanyen a un dels següents cinc tipus de compostos: trihidrat d'alúmina, compostos organoclorats i organobromats, compostos organofosforats inclosos els compostos de fòsfor halogenats, òxids d'antimoni i compostos de bor. Altres compostos retardants de flama de menor aplicació, però que han resultat també eficients són: alguns compostos de silici, de sofre, òxids i carbonats de metalls diferents de l'antimoni i àcids de Lewis com el clorur fèrric.

## Història

Durant les últimes dècades, la substitució de materials convencionals per polímers sintètics ha augmentat molt degut a la versatilitat, baixa densitat i millors propietats d'aquests últims. Encara que aquests polímers sintètics han sigut àmpliament acceptats en multitud d'aplicacions, la majoria d'ells són extremadament inflamables i en presència d'una font de calor i d'oxigen es cremen fàcil i ràpidament. Evidentment, el problema que es planteja no és únicament la pèrdua de propietats del material, sinó que el fum i els gasos tòxics que es desprenen són els principals responsables del perill que suposa un incendi.
Les primeres estratègies que es van portar a terme per a dotar els materials de propietats retardants de flama daten del segle V aC: els egipcis ja impregnaven la fusta i altres materials de construcció amb sulfat d'alumini o de potassi amb aquesta finalitat. Tots els mètodes posteriors es van basar en estratègies similars d'impregnació o recobrimient de materials naturals. Com a exemple, a finals del segle xviii i principis del XIX, es van fer estudis per Gay-Lussac, que descriuen com conferir propietats retardants de flama a materials tèxtils mitjançant tractaments amb fosfat d'amoni, clorur d'amoni i bòrax, productes que encara avui en dia s'apliquen a materials cel·lulòsics.

## Referències

* ↑ «Retardant de flama». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.

## Vegeu també

* Escuma contra incendis
# Colla Jove dels Castellers de Vilafranca

* Aquest article tracta sobre la colla del 1984-1985. Vegeu-ne altres significats a «Colla Jove Xiquets de Vilafranca».
La Colla Jove dels Castellers de Vilafranca va ser una colla castellera de Vilafranca del Penedès activa des de 1984 a 1985. Fou la tercera colla de la ciutat, juntament amb els Castellers de Vilafranca (1948) i els Xicots de Vilafranca (1982). Vestia camisa de color gris i els màxims castells que van assolir van ser el 3 de 7 aixecat per sota i el 4 de 7 amb l'agulla.

## Història

La Colla Jove dels Castellers de Vilafranca va néixer el 1984, i ràpidament va assolir el 4 de 7 amb l'agulla i el 3 de 7 aixecat per sota. Només tres mesos després de la seva creació van prendre part al X Concurs de castells de Tarragona, on va aconseguir la setena plaça descarregant el 3 de 7 aixecat per sota, el 4 de 7 amb l'agulla i el 3 de 7, i fent un intent de 2 de 7.
La colla va desaparèixer el 1985, sent una de les que va tenir una vida més curta, però amb un currículum envejable per a l'època. Va tenir una vida tant efímera com criticada. D'una banda, els Castellers de Vilafranca no acceptaven el nom de la colla, per les confusions que podien sorgir; de l'altra, els Falcons de Vilafranca tampoc veien amb bons ulls la creació d'aquesta colla, ja que bona part dels seus membres pertanyien als Falcons. Sumant-hi la reticència dels afeccionats, per la divisió de potencial que podia comportar, la colla va decidir dissoldre's un any després de la seva fundació.

## Referències

* ↑ VILAFRANCA TINDRÀ UNA TERCERA COLLA CASTELLERA Arxivat 2017-04-27 a Wayback Machine., el 3 de vuit, 12 d'abril de 2010
* ↑ Valls i Vilafranca: cosa de dos?, castells.cat
* ↑ Colla Jove dels Castellers de Vilafranca a castell.manies.cat
* ↑ «Concurs 1984». concursdecastells.cat. [Consulta: 17 juny 2013].
Colles castelleres desaparegudes (llista) :
Colles que van fer castells de nou :
Colles que van fer castells de vuit :
Colles que van fer castells de set :
Colles que van fer castells de sis :
Nota: Colles que van descarregar com a mínim un castell de la gamma corresponent. Les colles en cursiva indica que només el van carregar. :
# Fortune Global 500

La llista Fortune 500 (en català Riquesa 500) és un seguit de les 500 majors empreses de capital obert per volum de vendes.

## Llista del 2009

Aquesta és el 10 publicat el juliol 2009. Està basat en les companyies que l'any fiscal va acabar a o abans del 31 de març de 2009.
| Empresa | País | Camp |
| Royal Dutch Shell | Països Baixos$^†$ | Combustible |
| ExxonMobil Corporation | Estats Units | Combustible |
| Wal Mart | Estats Units | Vendes |
| BP | Regne Unit | Combustible |
| Chevron Corporation | Estats Units | Combustible |
| Total S.A. | França | Combustible |
| ConocoPhillips | Estats Units | Combustible |
| ING Group | Països Baixos | Banca |
| Sinopec | República Popular de la Xina | Combustible |
| Toyota Motor | Japó | Automòbils |
$^†$ Mentre Fortune llista Shell com a Neerlandèsa, l'empresa es defineix també anglesa.
General Motors, ha estat relegada al lloc #18, fora del top ten. Sinopec ha entrat al top ten; era la #16 el 2008.
El top ten inclou set companyies petrolieres, una d'automòbils, una manufacturera, una de venda al detall i una altra bancària.

### 2015 per països

Aquesta llista és dels 10 països amb les 500 empreses més globals.
| Rang | País | Empreses |
| 1 | Estats Units | 128 |
| 2 | República Popular de la Xina | 106 |
| 3 | Japó | 53 |
| 4 | França | 32 |
| 5 | Regne Unit | 29 |
| 6 | Alemanya | 28 |
| 7 | Corea del Sud | 17 |
| 8 | Països Baixos | 15 |
| 9 | Suïssa | 12 |
| 9 | Canadà | 11 |
La Unió europea té 163 Empreses Fortune Global de les 500.

### 2009 per ciutat

Aquest és el resum per ciutats properes (no àrees metropolitanes) dereminades per Fortune. El top 10 de les ciutats amb les més empreses al Global 500.
| Rang | Ciutat | País | Nombre de Global 500 companies | Global 500 beneficis ($ milions) |
| 1 | Tòquio | Japó | 51 | 2,237,560 |
| 2 | París | França | 27 | 1,399,172 |
| 3 | Pequín | República Popular de la Xina | 26 | 1,361,407 |
| 4 | Nova York | Estats Units | 18 | 869,150 |
| 5 | Londres | Regne Unit | 15 | 994,772 |
| 6 | Seül | Corea del Sud | 11 | 519,351 |
| 7 | Madrid | Espanya | 9 | 434,393 |
| 8 | Toronto | Canadà | 7 | 195,510 |
| 9 | Zúric | Suïssa | 7 | 242,595 |
| 10 | Osaka | Japó | 7 | 291,492 |
| 11 | Moscou | Rússia | 7 | 380,530 |
| 12 | Múnic | Alemanya | 7 | 485,386 |

## Referències

* ↑ «Global 500». Fortune. [Consulta: 10 juliol 2009].
* ↑ http://www.shell.com/home/content2/investor-en/contact.html Arxivat 2011-07-01 a Wayback Machine.
* ↑ «Global 500 2008: Global 500 1–100». Fortune. [Consulta: 10 juliol 2009].
* ↑ «Global 500 2009: Countries - Australia». Fortune. [Consulta: 10 juliol 2015]. Number of companies data taken from the "Pick a country" box.
* ↑ «Global 500 2009: Cities». Fortune. [Consulta: 10 juliol 2009].

## Vegeu també

* Forbes Global 2000

## Enllaços externs

* Fortune 500 - 2008
* Fortune 500 - 2007
* Fortune 500 - 2006
* Fortune 500 - 1955-2005
* Fitxer descarregable de les llistes Fortune 500/1000 - 1955-2008 Arxivat 2008-10-18 a Wayback Machine.
# Reithrodon typicus

Reithrodon typicus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu al sud del Brasil (Rio Grande do Sul), l'Uruguai i el nord de l'Argentina (Entre Ríos). Es tracta d'un animal herbívor. El seu hàbitat natural són els herbassars. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ D'Elía, G. Reithrodon typicus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 9 abril 2017.
# Primer Gabinet Straujuma

El Primer Gabinet Straujuma fou el govern de Letònia entre el 22 de gener i el 5 de novembre de 2014. Fou el primer govern liderat per Laimdota Straujuma, que era la Primera Ministra des de 2014. Va començar les seves funcions el 22 de gener de 2014, després de la dimissió de Valdis Dombrovskis.

## Composició

Llista dels ministeris de Letònia encapçalats per ministres del primer Gabinet Straujuma:
| Càrrec | Nom | Partit | Dates |
| Primer Ministre | Laimdota Straujuma | Unitat | 22 de gener de 2014 – 5 de novembre de 2014 |
| Ministre de Defensa | Raimonds Vējonis | Unió de Verds i Agricultors | 22 de gener de 2014 – 5 de novembre de 2014 |
| Ministre d'Afers Exteriors | Edgars Rinkēvičs | Partit Reformista | 25 d'octubre de 2011 – 5 de novembre de 2014 |
| Ministre d'Economia | Vjačeslavs Dombrovskis | Partit Reformista | 22 de gener de 2014 – 5 de novembre de 2014 |
| Ministre de Finances | Andris Vilks | Unitat | 3 de novembre de 2010 – 5 de novembre de 2014 |
| Ministre de l'Interior | Rihards Kozlovskis | Partit Reformista | 25 d'octubre de 2011 – 5 de novembre de 2014 |
| Ministre d'Educació i Ciència | Ina Druviete | Unitat | 22 de gener de 2014 – 5 de novembre de 2014 |
| Ministre de Cultura | Dace Melbārde | Independent | 31 d'octubre de 2013 – 5 de novembre de 2014 |
| Ministre de Benestar | Uldis Augulis | Unió de Verds i Agricultors | 22 de gener de 2014 – 5 de novembre de 2014 |
| Ministre de Protecció del Medi Ambient i el Desenvolupament Regional | Einārs Cilinskis | Aliança Nacional | 22 de gener de 2014 – 5 de novembre de 2014 |
| Ministre de Transport | Anrijs Matīss | Independent | 1 de març de 2013 – 5 de novembre de 2014 |
| Ministre de Justícia | Baiba Broka | Aliança Nacional | 22 de gener de 2014 – 5 de novembre de 2014 |
| Ministre de Salut | Ingrīda Circene | Unitat | 25 d'octubre de 2011 – 5 de novembre de 2014 |
| Ministre d'Agricultura | Jānis Dūklavs | Unió de Verds i Agricultors | 22 de gener de 2014 – 5 de novembre de 2014 |

## Referències

* ↑ «Ministru kabinets» (en letó), 05-11-2014. [Consulta: 30 maig 2015].
* ↑ «Protokols Nr. 4» (en letó). Latvijas Republikas Ministru Kabineta, 22-01-2014. [Consulta: 30 maig 2015].
# Menjamel embridat

El menjamel embridat (Bolemoreus frenatus) és un ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae).

## Hàbitat i distribució

Viu a la selva pluvial de les terres altes al nord-est de Queensland.

## Referències

* ↑ «Menjamel embridat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
# Lluïsa Elisabet de Borbó

Lluïsa Elisabet de Borbó, princesa de Conti (Versalles 1693 - París 1775). Princesa de sang de França de la casa de Condé amb el tractament d'altesa reial que es maridà en el si de la Casa principesa de Conti.
Nascuda al Palau de Versalles el dia 22 de novembre de l'any 1693 essent filla del príncep Lluís de Borbó-Condé i de la princesa Lluïsa Francesca de Borbó. Lluïsa Elisabet era neta, per via paterna, del príncep Enric de Borbó-Condé i de la princesa Anna de Baviera. Per via materna, Lluïsa Elisabet era neta del rei Lluís XIV de França i de la Madame de Montespan.
El 9 de juliol de l'any 1713 contragué matrimoni al Palau de Versalles amb el príncep Lluís Armand de Borbó, Príncep de Conti, fill del príncep Francesc Lluís de Borbó, Príncep de Conti, Le Grand Conti i de la princesa Maria Teresa de Borbó. La parella tingué dos fills:
Malgrat ésser extremadament agradable, molt ben educada i molt ben considerada a la Cort del rei Lluís XV de França, el seu matrimoni amb el príncep de Contí fracassà estrepitosament.
La princesa aviat prengué un amant, el marquès de La Fare, un atractiu membre de la Cort que esdevindria mariscal de França, sense que cap dels dos dissimulés ni la seva atracció mútua ni la seva relació, la qual cosa enfurismà al príncep de Conti, extremadament gelós.
La relació matrimonial arribà a limits extrems quan el prícep apel·là al Parlament per tal que la princesa retornés al domicili conjugal després que aquesta l'hagués abandonat a causa de la violència que emprava el príncep. El Parlament concedí la raó al príncep que tancà la seva dona al Castell de l'Isle-Adam, apartada de la vida cortesana i de París. Dos anys després, la princesa es reintegrà a la vida palatina.
Fou, l'any 1746, qui presentà al rei Lluís XV de França la marquesa de Pompadour. La princesa fou propietària del Castell de Voisins a Louveciennes el qual fou restaurat per ordre seva i sota la direcció de l'arquitecte Claude-Nicolas Ledoux.
# Ricard Sunyol Estadella

Ricard Sunyol Estadella (el Masnou, Maresme, 1989) és un escriptor català.
Llicenciat en Cinema i Televisió per la Blanquerna - Universitat Ramon Llull, treballa a Codea Studio, agència de publicitat de la qual és soci fundador i director creatiu. Va rebre formació a l'Escola Bloom i ha publicat relats a la revista Branca.
Com a escriptor novell, s'estrenà amb "Declaració d’invencions", el seu primer llibre, que va rebre el 2aé Premi Mercè Rodoreda de contes i narracions, atorgat per Òmnium Cultural, que conté un recull de relats d’estils molt diferents i amb una reflexió sobre la literatura. El jurat del premi va valorar l'originalitat de la veu i l'estil que travessa tot el conjunt de l'obra, i també per l'experimentació formal i sonora i el joc amb el llenguatge.

## Referències

* ↑ Sàez, Anna «Ricard Sunyol: “Als catalans ens agrada més el drama, però és un llibre escrit des de l'humor”». Lectura. Suplement Dominical del Diari Segre, 02-05-2022. Arxivat de l'original el 13 de desembre 2022 [Consulta: 13 desembre 2022].
* 1 2 «24è Premi Mercè Rodoreda ‘Declaració d’invencions’ de Ricard Sunyol Estadella». Omnium Cultural. [Consulta: 13 desembre 2022].
* ↑ «El premi Rodoreda torna a apostar per un debutant: Ricard Sunyol». Diari ARA, 14-12-2021 [Consulta: 13 desembre 2022].
* ↑ «24è Premi Mercè Rodoreda: "Declaració d'invencions", de Ricard Sunyol, l'obra irreverent de la temporada». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 21-04-2022 [Consulta: 13 desembre 2022].
# Maria Quintans

Maria Quintans (Lisboa, 1955 - Hospital de São José, 15 de juny de 2024) va ser una poeta, dramaturga i editora portuguesa.

## Biografia

Va ser una de les fundadores de la Revista Inútil, on va col·laborar com a directora editorial. Així mateix, va estar involucrada en la fundació de les editorials Hariemuj, Cama de Gato i Guilhotina, on també hi va treballar com a editora.
Va publicar les obres de poesia Apoplexia da Idea en 2008, Chama-me Constança en 2010, O Silêncio en 2013, A Pata da Cabra en 2014, Décimo Terceiro Andamento en 2015, i Se me empurrares eu vou en 2019. A més d'això, diversos dels seus poemes van ser compilats en revistes i llibres portuguesos, brasilers i espanyols.
La seva primera obra de dramaturgia va ser el monòleg Décimo Terceiro Andamento, en 2015, i l'any següent va escriure la peça infanto-juvenil Este Não Sou Eu. En 2020 va editar les peces A Síndrome da Culpa i Os Demónios Não Gostam de Ar Fresco. Quintans va reconèixer que al llarg de la seva carrera s'havia inspirat freqüentment en l'autor suec Ingmar Bergman. De fet, el 2024 va fer una residència literària a l'illa de Fårö, a Suècia, segons recomanació de l'actriu Liv Ullmann, qui havia estat companya de Bergman. La peça Os Demónios Não Gostam de Ar Fresco va estrenar-se al Teatre São Luiz, l'abril de 2024.
Va morir el 15 de juny de 2024, amb 69 anys d'edat, a l'Hospital de Sant Josep, a causa d'un aneurisma cerebral. La Ministra de Cultura va emetre una nota de pesar, on va destacar la seva carrera com escriptora i editora, havent classificat Maria Quintans com «interventora i entusiasta», i va lloar la seva «notable veu poètica, capaç d'arribar a diferents lectors».

## Referències

* 1 2 3 «Morreu a poetisa e dramaturga Maria Quintans» (en portuguès). Público, 16-06-2024. Arxivat de l'original el 2024-06-18. [Consulta: 18 juny 2024].
* 1 2 3 «Nota de pesar - Maria Quintans» (en portuguès de Portugal). Govern de Portugal, 16-06-2024. Arxivat de l'original el 2024-06-18. [Consulta: 18 juny 2024].
* 1 2 3 «Maria Quintans» (en portuguès). Porto Editora. Arxivat de l'original el 2024-06-18. [Consulta: 18 juny 2024].
* ↑ «Morreu a poetisa e dramaturga Maria Quintans». Observador, 16-06-2024. Arxivat de l'original el 2024-06-22. [Consulta: 18 juny 2024].
* ↑ «Morreu a poetisa e dramaturga Maria Quintans» (en portuguès de Portugal). Rádio e Televisão de Portugal, 16-06-2024. Arxivat de l'original el 2024-09-16. [Consulta: 18 juny 2024].
# Província de Pastaza

Pastaza és una de les 22 províncies de l'Equador, situada a la part central de l'Amazònia equatoriana i formada en la seva major part per bosc tropical humit. Té una població de 61.779 habitants (2001) i una superfície d'uns 29.000 km². La seva capital és Puyo.
La província consta de quatre cantons (capital entre parèntesis):
* Arajuno (Arajuno)
* Mera (Mera)
* Puyo (Puyo)
* Santa Clara (Santa Clara)
# Teatre de titelles de Bakú

El Teatre de titelles de Bakú (àzeri: 'Azərbaycan Dövlət Kukla Teatrı') Es troba a l'Avinguda Neftchiler de la ciutat de Bakú a l'Azerbaidjan. Va ser dissenyat el 1910 per l'arquitecte polonès Józef Płoszko, inicialment com un teatre cinema francès del Renaixement. Els titelles creixien en grandària des d'uns pocs centímetres fins al doble de la mida humano. L'edifici del teatre va ser construït al Bulevard Bakú, quan no hi havia vegetació encara. El sistema de ventilació d'escapament va ser reemplaçat per una ventilació forçada. Quan el cinema es va obrir al públic al juny de 1910, el govern va anunciar les característiques del canvi total de l'aire. El 1921, segons el projecte de l'arquitecte local Zivar-bey Akhmadbeyov, el teatre va ser reconstruït com a teatre "Satyragite". Des de 1931 el teatre té la seva funció actual, arribant a ser independent el 1965.

## Referències

* ↑ Nota a pàgina de turisme de l'Azerbaidjan Arxivat 2013-02-23 a Wayback Machine. (anglès)
# Reus Imperials

Els Reus Imperials són un club català de futbol americà de la ciutat de Reus.
El club nasqué l'any 1989 a la ciutat de Tarragona amb el nom de Tarraco Imperials per iniciativa de Josep Castan i Solanellas. Els seus primers camps d'entrenament foren a La Pineda, Sant Pere i Sant Pau i La Granja i els primers amistosos els enfrontaren als Cavaliers de Vilanova, Vickings de Vic i Alics d'Amposta. L'equip disputà la Lliga Catalana i posteriorment s'afilià a l'Spain Football League. La temporada 1992-93 es traslladà a la vila de Les Borges del Camp. La següent temporada s'instal·là a Reus gràcies al suport de l'Institut Municipal de l'Esport de la ciutat. De forma paral·lela es creà l'Escola Municipal de Futbol Americà de Reus. La temporada 1996-97 fitxà el primer jugador americà i es proclamà campió de Catalunya per primer cop.
Després de perdre la final de la lliga en 2017, el 2018 renuncia a la Sèrie A de la Lliga espanyola de futbol americà masculina per manca de finançament econòmic per fer els fitxatges necessaris per confeccionar la plantilla, i l'objectiu del club es dedica a l'esport de base.

## Palmarès

* 8 Lliga catalana de futbol americà: 1998, 1999, 2006, 2008, 2009, 2011, 2012, 2013
* 2 Copa catalana de futbol americà: 1998, 1999
* 2 Supercopa catalana de futbol americà: 1998-99, 1999-00
* 4 LNFA 2: 2008, 2009, 2010, 2015

## Referències

* ↑ «Els Badalona Dracs guanyen fàcilment els Reus Imperials (56-14) i revaliden el títol de Lliga de futbol americà». Esport 3, 04-06-2017. [Consulta: 26 juny 2022].
* ↑ Morte, Adrià. «Reus Imperials renuncia a la Sèrie A». Reus TV, 11-01-2018. [Consulta: 26 juny 2022].
* ↑ 'Alnimar' Imperials de Reus es proclama campió de la XX Lliga Catalana de futbol americà
* ↑ Alnimar Imperials de Reus s'emporta la Final en una gran segona part

## Enllaços externs

* Web oficial
# Fusta laminada encreuada

Fusta laminada encreuada (FLX) és un tauler estructural de fusta per a la construcció format per capes de posts o de taulons de fusta massissa disposades en un mateix sentit, que posteriorment se superposen i s'encolen de manera perpendicular aun altre capa de posts.
Se l'ha de distingir d'un costat de la fusta laminada encolada (FLE), utilitzada per fer bigues estructurals que són fetes de taulons paral·lels i d'un altre costat del contraplacat, que té una estructura creuada semblant, però molt més fina, que no té cap funció estructural i només es fa servir per fer mobles o parquets. Fins fa poc la fusta laminada encreuada era feta principalment amb fusta i adhesius derivats del petroli, ara es desenvolupen nous adhesius naturals amb menor impacte ambiental per fer-ne un material de construcció encara més sostenible.

## Referències

* ↑ «Fusta laminada encreuada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Correal, Eduard. «bioadehesió». Institut Català de la Fusta (INCAFUST), 12-12-2016. [Consulta: 22 agost 2021].

## Bibliografia

* «Desenvolupament d'un panell prototip de fusta laminada encreuada amb fusta local per millorar la construcció d'edificis en termes de sostenibilitat» (pdf). Serradora Bois & Centre de Ciència i Tecnologia Forestal de Catalunya, 2014-2020.
* Correal, Eduard «La fusta laminada encreuada, una oportunitat per al sector forestal de Catalunya». Catalunya forestal, 136, 2018, pàg. 5-8.

## Vegeu també

* Fusta laminada encolada
* contraplacat

## Enllaços externs

* «Girona té un edifici amb estructura de fusta». Arxivat de l'original el 2021-08-22. [Consulta: 22 agost 2021].
# (172850) Coppens

(172850) Coppens és un asteroide del cinturó d'asteroides descobert el 3 març de 2005 per Jean-Claude Merlin a l'observatori Tenagra II i anomenat provisionalment (2005) EU27. Va ser anomenat en honor a Yves Coppens, el paleontòleg reconegut internacionalment pel codescobriment de l'australopitec Lucy a Etiòpia.
Té una òrbita caracteritzada per un semieix major de 2,8142415 UA, una excentricitat orbital de 0,0556193 i una inclinació d'1,78746° respecte a l'eclíptica.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 1r març 2024].
* ↑ «Small-Body Database Lookup». [Consulta: 26 juny 2022].
* ↑ «IAU Minor Planet Center». [Consulta: 26 juny 2022].
# Rob van Empel

Rob van Empel (Heilig Landstichting, 17 de juliol de 1941) és un nedador neerlandès, ja retirat, especialista en braça, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
En el seu palmarès destaca una medalla de bronze en els 200 metres braça al Campionat d'Europa de natació de 1962. En les sèries d'aquesta cursa aconseguí millorar el rècord nacional amb un temps de 2'35.5", un rècord que es mantindria vigent durant gairebé deu anys.

## Referències

* ↑ «European Swimming Championships (Men)». [Consulta: 28 desembre 2021].
* ↑ «Zwemmen in de Polder - Rob van Empel» (en neerlandès). zwemmenindepolder.nl, 02-04-2016. Arxivat de l'original el 2016-04-02. [Consulta: 28 desembre 2021].
# Millsita

La millsita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el seu nom del Dr. Stuart Mills, mineralogista, cristal·lògraf i curador principal a la secció de Ciències de la Terra del Museu Victòria, Austràlia, qui ha descrit nombrosos nous minerals i que ha treballat en la nomenclatura i dubtes cristal·logràfics.

## Característiques

La millsita és un òxid de fórmula química Cu$^{2+}$(Te$^{4+}$O₃)·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2015. Cristal·litza en el sistema monoclínic. És un mineral dimorf de la teineïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta pel col·leccionista noruec Kjell Arve Isbrekken l'any 1991 en una roca solta a Gråurdfjellet, al municipi d'Oppdal, al comtat de Sør-Trøndelag (Noruega). Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Millsite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 novembre 2016].