OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rafael Esparza García

Rafael Esparza García (Sant Sebastià, 1893 - Madrid, 22 d'agost de 1936), va ser un advocat i polític espanyol.

## Biografia

Advocat de professió, durant l'època de la Segona República va ser membre d'Acció Popular (AP) i de la Confederació Espanyola de Dretes Autònomes (CEDA). Va ser elegit diputat per la circumscripció de Madrid en les eleccions de 1933, i novament en les eleccions de 1936. Va tenir una participació destacada durant la concentració de la CEDA celebrada a El Escorial l'abril de 1934, on advocà per la necessitat d'una major disciplina en el si del partiy.
El juliol del 1936, després de l'esclat de la Guerra Civil, va ser detingut i empresonat en la Presó Model de Madrid.
La nit del 22 al 23 d'agost va ser assassinat a la presó Model per milicians que havien ocupat la presó.

## Referències

* ↑ «Esparza García, Rafael. 55. Elecciones 19.11.1933». Buscador histórico de diputados (1810-1977). Congrés dels Diputats.
* ↑ «Esparza García, Rafael. 56. Elecciones 16.2.1936». Buscador histórico de diputados (1810-1977). Congrés dels Diputats.
* ↑ César Armando Gómez (1966). Catolicismo y democracia, Ediciones Península, pág. 412
* ↑ José R. Montero (1977). La CEDA: el catolicismo social y político en la II República. Volume II. Ediciones de la Revista de Trabajo, pág. 15
* ↑ Ángel David Martín Rubio (1997). Paz, piedad, perdón... y verdad. La represión en la guerra civil: una síntesis definitiva, Editorial Fénix, pág. 308
* ↑ Julius Ruiz (2014) [2012]. The 'Red Terror' and the Spanish Civil War. Nova York: Cambridge University, pág. 166
# Suimanga de Rockefeller

El suimanga de Rockefeller (Cinnyris rockefelleri) és un ocell de la família dels nectarínids (Nectariniidae).

## Hàbitat i distribució

Habita bosquets de bambú i vegetació de muntanya de l'est de la República Democràtica del Congo.

## Referències

* ↑ «Suimanga de Rockefeller». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/12/2021(català)
# Sant Jaume Apòstol de Gaianes

L'església de Sant Jaume Apòstol està situada a la plaça Major número 8 de la localitat valenciana de Gaianes (Comtat), País Valencià.

## Descripció

L'església es va construir l'any 1526 sobre l'antiga mesquita, que anteriorment havia sigut destruïda. Es va constituir en parròquia l'any 1535, moment en què es va separar de la de Cocentaina. És una església de reduïdes dimensions que segueix un estil acadèmic, molt usual en municipis menuts de les comarques del Comtat i l'Alcoià. El seu revestiment exterior és senzill.
L'església està presidida per un campanar de rajola i pedra amb base de tres cossos i rematada de dos. El campanar s'alça exactament en el mateix lloc on es trobava el minaret de l'antiga mesquita.
L'interior és d'estil barroc i neoclàssic i està ornamentat amb exuberància. Pel que fa a l'estil neoclàssic de l'església, l'altar major data de 1848. No va ser destruïda durant la Guerra Civil espanyola, per la qual cosa es conserva tota la seua decoració original del segle xix.
La planta de l'església és de tipus rectangular amb una única nau, sense creuer, amb volta de canó. En un dels laterals es es troba la capella de la comunió, on es troba la imatge de la patrona de Gaianes, la Mare de Déu de la Llum.
A l'església es conserva una relíquia del patró de Gaianes, Sant Francesc de Paula. Des d'aquesta església parteix una romeria, durant les festes patronals, fins a l'ermita amb la imatge del patró. Es realitza el diumenge de festes.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Jaén i Urban, Gaspar. Instituto de Cultura Juan Gil-Albert, Colegio Territorial de Arquitectos de Alicante. Guía de arquitectura de la provincia de Alicante (en castellano), 1999, p. 187. ISBN 84-7784-353-8 [Consulta: 13 novembre 2017].
# Red Velvet

Red Velvet (hangul: 레드벨벳) és un grup Coreà femení format per S.M. Entertainment. El grup és format per 5 membres: Irene (Bae Joo-hyun), Seulgi (Kang Seul-gi), Wendy (Son Seungwan), Joy (Park Sooyoung) i Yeri (Kim Yerim). Van debutar l'1 d'agost del 2014 amb la canço "Happiness", sense la Yeri, qui es va unir l'11 de març del 2015.
El nom Red Velvet té aspiracions de mostrar el color, la música i els rendiments sofisticats, es tracta d'expressar imatges sensuals associades amb l'intens color vermell i un estil femení i suau com el vellut.
Des de quan van debutar, el grup ha tingut un notable èxit i reconeixement. El seu primer mini àlbum, Ice Cream Cake, va arribar al Gaon Album Chart el març de 2015. De la mateixa manera, el primer àlbum complet del grup The Red (2015) i les obres esteses The Velvet, Russian Roulette, les dues publicades el 2016 i Rookie (2017) van arribar a la part superior del gràfic d'àlbums de Gaon. A més, The Red and Rookie també va superar els Billboard World Albums, i amb el llançament del seu cinquè EP The Red Summer (2017), es van convertir en el grup de noies K-pop amb més àlbums en la taula. Han rebut diversos premis per a música, coreografia o popularitat, incloent-hi el premi Golden Disc New Artist Award i el Melon Music Award for Best Female Dance l'any 2015.
Els membres de Red Velvet també han fet aparicions a la televisió: Irene com a l'amfitrió de Music Bank, Yeri com a amfitrió de Show! Music Core, Joy a la quarta temporada de l'espectacle de varietats We Got Married i com a protagonista en el drama The Liar and His Lover, Seulgi en el reality show / drama Idol Drama Team Operation, i Wendy com a amfitrió de K-Rush de KBS World a curt termini.

## Referències

* ↑ «Red Velvet» (en castellà). Wiki Drama.
# Batalla de Benevent (212 aC)

La segona batalla de Benevent tingué lloc el 212 aC durant la Segona Guerra Púnica entre Cartago i la República Romana. Els legionaris del cònsol Quint Fulvi Flac aconseguiren prendre el campament dels cartaginesos a Benevent i obligaren Hannó a retornar a la regió del Brútium.

## Preludi

Després de la gran derrota romana a la batalla de Cannes el 216 aC, no foren poques les ciutats itàliques que es rebel·laren contra el poder de Roma i es passaren de bàndol, facilitant als cartaginesos els subministraments necessaris per seguir combatent en territori enemic.
Quan Hanníbal abandonà la ciutat aliada de Càpua per intentar la conquesta de Tàrent, els cònsols romans Api Claudi Pulcre i Quint Fulvi Flac aprofitaren per posar setge a la ciutat rebel. Els ciutadans de Càpua, que no tenien suficient gra per resistir un llarg setge, demanaren auxili a Hanníbal i en resposta, Hannó, fill de Bomilcar, avançà des de la regió del Brútium per acampar a unes tres milles de Benevent, on es dedicà a reunir tot el gra de les poblacions veïnes i aliades per ajudar a Càpua.

## Batalla

Assabentats d'aquestes accions, els cònsols decidiren atacar la posició cartaginesa i Quint Fulvi Flac avançà amb les seves tropes durant tota la nit atacant per sorpresa a l'alba, Però els cartaginesos, defensant una posició elevada, pogueren rebutjar l'assalt. Fulvi Flac, veient amb preocupació les baixes que els seus homes estaven patint en els seus intents per superar l'estacada, ordenà la retirada, però els legionaris, abans d'enfrontar aquest deshonor, respongueren amb renovada empenta.
El cap del destacament d'aliats pelignes llençà el propi estendard dins del campament cartaginès, animant als seus homes a recuperar-lo i un dels centurions romans de la tercera legió anomenat Tutus Pedanius imità el gest, aconseguint així que els seus homes prenguessin l'estacada i finalment penetressin en el campament enemic, on dugueren a terme una gran matança, acabant amb 6,000 cartaginesos i prenent-ne uns altres 7,000 com presoners. A més, els romans capturaren tot el gra acumulat així com les bèsties de càrrega que els púnics havien acumulat.

## Fets posteriors

El comandant cartaginès Hannó, que es trobava a Caminium recollint més gra, es veié obligat a retornar a Brútium i Annibal mateix hagué d'avançar en socors de Càpua per alliber als seus aliats dels setge romà, fet que aconseguí durant la Primera Batalla de Capua.

## Referències

* ↑ Goldsworthy, Adrian. The Fall of Carthage (en anglès). Hachette UK, 2012. ISBN 1780223064.

## Bibliografia

* Tit Livi, Història de Roma, Llibre XXV
# Ángel Franco Gutiez

Ángel Antonio Franco Gutiez (Almanza, província de Lleó, 9 de desembre de 1945) és un polític valencià d'origen lleonès.

## Trajectòria

Llicenciat en Filosofia i Lletres per la Universitat de Madrid en 1973, fou professor d'Institut. Fou secretari general de la UGT de la província d'Alacant (1977-1988) i Secretari de Política Econòmica del PSPV-PSOE des de 1990.
Ha estat diputat per la província d'Alacant per aquest partit a les eleccions generals espanyoles de 1979 i senador per la mateixa província a les eleccions generals espanyoles de 1982, 1986, 1989, 1993, 1996, 2000 i 2008.
Considerat proper a les tesis de Joan Lerma i Blasco, en la Vaga general espanyola de 1988 va posicionar-se a favor del PSOE contra les tesis de la UGT. A les eleccions municipals espanyoles de 2003 fou escollit regidor de l'ajuntament d'Alacant. El setembre de 2004 va dimitir com a secretari general del PSPV d'Alacant, càrrec que ocupava des del 1996. A causa de la menció del seu nom a uns informs del cas Rabassa, publicats a mitjans locals, el 2014 va demanar la baixa en el PSPV-PSOE. El 2016 es va reincorporar a la participació en el partit quan es va arxivar el cas i es va obrir a Alacant un altre panorama mediàtic i polític. El 2017 va abraçar la candidatura de Ximo Puig a la Secretaria General del PSPV.

## Referències

* ↑ «Franco Gutiez, Ángel Antonio» (en castellà). [Consulta: 6 febrer 2022].
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats, I Legislatura
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Javier Paniagua Fuentes i J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.217. ISBN 9788495484802.
* ↑ Franco minimiza la tercera derrota de los socialistas a la alcaldía de Alicante. El País, 31 de maig de 2003
* ↑ Ángel Franco dejará la secretaría general del PSPV de Alicante tras ocho años en el cargo El País, 29 de setembre de 2004
* ↑ Ángel Franco pide la baja del PSPV para evitar ser expulsado. El País, 19 de setembre de 2014
* ↑ El PSPV abrirá expediente a Ángel Franco por Brugal si el juez le imputa El País, 18 de setembre de 2014
* ↑ «El PSPV de Oliva declara personas "non gratas" a Puig y otros nueve cargos» (en castellà). La Vanguardia, 28-10-2016. [Consulta: 16 febrer 2018].
* ↑ «Quién es quién en el café para (casi) todos de la dirección de Ximo Puig» (en castellà). Valencia Plaza, 31-07-2017. [Consulta: 16 febrer 2018].

## Enllaços externs

* Notícies d'Angel Antonio Franco Gutiez a El País
* Ángel Franco a El País
# Franklin Park (Florida)

Franklin Park és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 943 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Franklin Park tenia 943 habitants, 308 habitatges, i 218 famílies. La densitat de població era de 5.201,3 habitants/km².
Dels 308 habitatges en un 44,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 18,8% hi vivien parelles casades, en un 41,9% dones solteres, i en un 28,9% no eren unitats familiars. En el 20,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,06 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,51.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 42,6% tenia menys de 18 anys, un 10,2% entre 18 i 24, un 29,6% entre 25 i 44, un 13,3% de 45 a 60 i un 4,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 24 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.311 $ i la renda mediana per família de 23.007 $. Els homes tenien una renda mediana de 17.679 $ mentre que les dones 16.641 $. La renda per capita de la població era de 6.583 $. Entorn del 35,4% de les famílies i el 38,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Franklin Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Franklin Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Rafael Escolà i Peinado

Rafael Escolà i Peinado (Barcelona, 17 de gener de 1887 - Barcelona, 18 de setembre de 1946) fou un mestre d'aixa català. És considerat com el primer constructor del patí de vela català i personatge clau en el seu desenvolupament.
Tenia la seva drassana, Astilleros Escolà, a la Barceloneta on, juntament amb el seu germà Alexandre, construïen petites embarcacions de pesca i de lleure. Va destacar en la construcció de patins a rem, una embarcació simple propulsada amb una pala doble primer i després amb rems. Fou una embarcació molt coneguda a la Barceloneta, ja que era utilitzada pels banyistes per allunyar-se de la costa i nedar en aigües més netes. Durant la dècada del 1920, Escolà construïa, mantenia i llogava aquestes embarcacions als socis del Club Natació Barcelona. No se sap del cert si fou la primera persona que va posar el pal a proa, sobre el travesser i hissar-hi una vela, però, en tot cas, fou el primer constructor del patí de vela, esdevenint en els següents anys una de les embarcacions de lleure més populars de la costa catalana. Aviat, es realitzaren les primeres competicions amb patins no normalitzats i l'any 1933 va celebrar-se el I Campionat de Catalunya de Patí de Vela, guanyat per Jaume Agustí Montsech. Escolà va rebre un diploma que el qualificava com "constructor revolucionari de patinadors de vela". El 1945 li fou lliurat un exemplar dedicat del primer reglament de patins de vela aprovat per la Federació Espanyola de Clubs Nàutics de 1944.

## Notes

* ↑ La dedicatòria estava signada per Carlos Pena, Secretari Nacional de Patins de Vela, amb el següent text: "A Rafael Escola, el primer constructor de vela y excelente amigo. Barcelona 23-VIII-45"

## Referències

* ↑ «Rafael Escolà i Peinado». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 Garcia Domingo, Enric «El primer constructor de patins de vela». Mardemars, Núm. 32, març-abril 2003, pàg. 40-41.
* ↑ Sust, Toni. «El hombre del patín catalán» (en castellà). El Periódico, 18-08-2018. [Consulta: 23 abril 2019].
# Regne Boreal

El Regne Boreal o el Regne Holàrtic (Holarctis) és un regne florístic identificat pel botànic Ronald Good (i més tard per Armèn Takhtadjan), que inclou les zones de clima temperat a àrtic d'Amèrica del Nord i Euràsia. La seva flora és heretada de l'antic supercontinent de Lauràsia. Tanmateix, gran part d'aquesta regió florística (i la major part de la regió Circumboreal) va estar sota el glaç durant el Plistocè i té una flora molt recent. Relictes del Terciari van trobar refugi a les parts sud i muntanyenques del regne florístic, especialment en la Regió Asiàtica Est i la Regió Atlàntica Americana.
El regne Boreal és el més extens dels regnes florístics del món.
Una regió florística és l'anàleg botànic a una ecozona, la qual té en compte la distribució de les espècies dels animals i també de les plantes. Molts biogeografs distingeixen en le regne borela dues ecozones, la Neàrtica (Amèrica del Nord) i la Paleàrtica (Euràsia). Altres, basant-se en la distribució de les famílies relacionades d'animals i plantes, inclouen la Neàrtica i la Paleàrtica en una única ecozona anomenada Holàrtica, la qual es correspon amb el Regne Boreal segons Ronald Good.

## Tipus de plantes

S'ha de fer menció al fet que les espècies de plantes de l'Amèrica del Nord temperada i Euràsia estan estretament relacionades, malgrat la seva separació per l'Oceà Atlàntic i l'Estret de Bering. A la regió àrtica hi predominen les espècies de plantes dins les famílies de les poàcies, ciperàcies, brassicàcies, cariofil·làcies, i asteràcies. A la regió Boreal hi ha prevalença dels arbres coníferes i hi abunden espècies dins les famílies de les poàcies, ciperàcies, i asteràcies. A la regió de l'Europa mitjana hi predominen els arbres caducifolis i espècies dins les famílies poàcies, asteràcies, rosàcies, entre d'altres. La regió mediterrània estan molt ben representades les famílies de les asteràcies, fabàcies, poàcies, brassicàcies, lamiàcies, cariofil·làcies , i apiàcies. La seva flora està altament diferenciada i amb molts endemismes. La base de la flora de les regions de Califòrnia (Sonora) i les regions Apalatxianes són els relictes dels complexos Paleogè-Neogè i Madro-Paleogè-Neogè amb endemismes. El Regne Boreal es subdivideix en tres subregnes florístics i nou regions florístiques.

## Subdivisions
### Subregne Boreal

* Regió Circumboreal
* Regió Asiàtica Est
* Regió Atlàntica Nord-americana
* Regió de les Muntanyes Rocoses

### Subregne Tetià

* Regió Macaronèsia
* Regió Mediterrànea
* Regió Àrabo-Sahariana
* Regió Irano-Turaniana

### Subregne Madreà

* Regió Madreana

## Enllaços externs

* http://www.britannica.com/EBchecked/topic/65890/biogeographic-region/70683/Boreal-kingdom
* http://encyclopedia2.thefreedictionary.com/Floristic+Kingdoms
# Franklin Mineral Museum

El Franklin Mineral Museum és un museu de minerals, geologia i mineria de l'antiga mina Franklin. Es troba a la localitat de Franklin, a l'estat de Nova Jersey (Estats Units).
La mina Franklin, que va romandre activa des de 1898 fins a mitjans de la dècada del 1950, es va convertir en un museu a l'aire lliure el 1964.
El museu té una gran col·lecció de minerals, un túnel de mina simulat i artefactes nadius americans. Fins i tot, els visitants poden recollir exemplars de minerals en diverses zones a les escombreres de l'antiga mina. A la sala de minerals locals s'hi poden trobar més de 5.000 exemplars exposats, sent una de les col·leccions de minerals més grans i diverses del món.

## Referències

* ↑ «Mindat.org entry for Franklin Mine». Mindat.org. [Consulta: 19 maig 2010].
* ↑ «About the Franklin Mineral Museum». [Consulta: 21 juny 2017].
# Philautus sarasinorum

Philautus sarasinorum és una espècie de granota que es troba a Sri Lanka.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Manamendra-Arachchi, K., Dutta, S. & de Silva, A. 2004. Philautus sarasinorum. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 de gener de 2008.
# Mawbyita

La mawbyita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de la tsumcorita. Va rebre el nom el 1989 per Allan Pring E. Maud McBriar i William Birch en honor de Sir Maurice Alan Edgar Mawby (31 d'agost de 1904, Broken Hill, Austràlia - 4 d'agost de 1977, East Melbourne, Austràlia) per la seva contribució a la indústria minera australiana. Va identificar 17 espècies noves a Broken Hill.

## Característiques

La mawbyita és un arsenat de fórmula química PbFe$^{3+}$₂(AsO₄)₂(OH)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1988, sent publicada per primera vegada el 1989. Cristal·litza en el sistema monoclínic, sent dimorf monoclínic de la carminita. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4. Es pot confondre amb l'arsenbrackebuschita, també un arsenat de plom i ferro, però amb un contingut de plom molt més elevat.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la mawbyita pertany a «08.CG - Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, RO₄:H₂O = 1:1» juntament amb els següents minerals: cassidyita, col·linsita, fairfieldita, gaitita, messelita, parabrandtita, talmessita, hillita, brandtita, roselita, wendwilsonita, zincroselita, rruffita, ferrilotharmeyerita, lotharmeyerita, mounanaïta, thometzekita, tsumcorita, cobaltlotharmeyerita, cabalzarita, krettnichita, cobalttsumcorita, niquellotharmeyerita, manganlotharmeyerita, schneebergita, niquelschneebergita, gartrellita, helmutwinklerita, zincgartrel·lita, rappoldita, fosfogartrel·lita, lukrahnita, pottsita i niqueltalmessita.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades al Museu de Victòria, a Melbourne (Austràlia).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al jaciment de Kintore, al districte de Broken Hill, dins el comtat de Yancowinna (Nova Gal·les del Sud, Austràlia). També ha estat descrita en altres punts d'Austràlia, així com als Estats Units, Portugal, França, Alemanya, Bulgària, Txèquia, Àustria, Anglaterra, Grècia i Namíbia. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina José Domingo (L'Argentera, Baix Camp).

## Referències

* ↑ «Mawbyite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 desembre 2021].
* ↑ «Mawbyite from José Domingo Mine, L'Argentera, Baix Camp, Tarragona, Catalonia, Spain». Mindat. [Consulta: 25 gener 2024].
# Liparis maculatus

Liparis maculatus és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Hàbitat

És un peix marí, bentopelàgic i de clima temperat que viu entre 27 i 42 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al mar d'Okhotsk.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Scopoli J. A., 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Praga. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Krasyukova, Z. V., 1984. Eight new species of sea-snails (Scorpaeniformes, Liparidae), described by Prof. P. Yu. Schmidt on the materials of the Kurilo-Sakhalin expeditions of the Zoological Institute of the Academy of Sciences of the USSR, 1947-1949. Trudy Zoologicheskogo Instituta, Akademii Nauk SSSR = Travaux de l'Institut zoologique de l'Académie des sciences de l'URSS / Akademiia nauk Soiuza Sovetskikh Sotsialisticheskikh Respublik. v. 127: 5-16.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Chernova, N.V., D.L. Stein i A.P. Andriàixev, 2004. Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (31):72.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Resolució 419 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 419 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou aprovada el 24 de novembre de 1977, després d'escoltar un representant de la República Popular de Benín, el Consell va reafirmar la resolució 405 (1977) i va demanar als Estats membres que cooperessin a investigar els mercenaris que van atacar Benín a principis d'any.
El Consell va prendre nota de la voluntat de Benín de que els mercenaris quedessin sotmesos a la llei i la necessitat d'assistència dels Estats membres per reparar el dany. Finalment, la resolució requeria que el Secretari General de les Nacions Unides continués supervisant l'aplicació de la resolució.
La resolució es va adoptar sense votació.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 401 a la 500 (1976 - 1982)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Albergínies al forn

Les albergínies al forn és un plat típic de Menorca. Aquesta albergínia, més petita, s'ha de coure al forn amb galeta picada, amb all i julivert picat. A la cuina de Menorca hi trobarem, explícits d'una manera minuciosa, senzilla i entenedora les millors receptes de l'illa de Menorca.

## Ingredients

* Albergínies
* Ceba
* Pebre verd
* All
* Tomàtigues
* Ous
* Pa ratllat
* Oli
* Sal
* Llet
* Julivert

## Elaboració

Tallar les albergínies en dos mitjos i posar a bullir. Mentrestant, preparar un sofregit amb la resta dels ingredients. Quan les albergínies ja estiguin bullides, s'ha de treure la part interior i mesclar-la amb el sofregit. Col·locar la mescla dins les albergínies i tirar al damunt un poc de pa ratllat. Deixar coure dins del forn fins que la part superior es comenci a torrar.

## Referències

* ↑ Josep Borràs. La cuina de Menorca. Editorial La Magrana (2004)