OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Central Tèrmica de Foix

La central tèrmica de Foix va ser una instal·lació termoelèctrica de cicle convencional situada al municipi de Cubelles, al sud de la província de Barcelona.

## Història

La construcció de la central va iniciar-se al 1975 i l'únic grup existent es va connectar a la xarxa durant el 1979. El disseny del grup podia utilitzar indiferentment combustible de fueloil de baix índex de sofre i gas natural.
Emplaçada en un terreny d'onze hectàrees a 1,5 km del nucli urbà, funciona amb gas natural o fuel, o ambdós combustibles simultàniament; el grup turboalternador té una potència de 520 MW. Fou construïda per Tèrmiques del Besòs, SA (Terbesa), societat formada en un 50% per Enher i un 50% per Hidroelèctrica de Catalunya, SA, posteriorment integrades a Endesa. A partir de l'agost del 2010 només funcionà en moments de màxima demanda i de restriccions en el subministrament elèctric habitual.
L'encariment dels preus de cru juntament amb el desenvolupament de tecnologies de generació d'energia més eficients (cicles combinats) va fer que la central fos molt rarament utilitzada, tot i que encara operava en períodes punta de demanda i per resoldre altres situacions de restriccions en el transport elèctric.
Al juny del 2015 l'empresa anuncià el desmantellament gradual de la central al llarg d'un període màxim de quatre anys, decisió que justificà per l'excés de potència instal·lada i el desenvolupament de tecnologies de més rendiment. El juny de 2019, amb la central totalment desmantellada, s'inicià un procés de restauració de l'entorn.

## Referències

* ↑ Central tèrmica de Foix a PRTR-España
* ↑ «Central Tèrmica de Foix». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Endesa completa el desballestament de la central tèrmica de Cubelles». Nació Digital, 17-06-2019.

## Enllaços externs

* «Fitxa Centra térmica de Foix» (en castellà). Ministeri per a la transició ecológica etc….
# Casa Serra (Vilallonga del Camp)

Casa Serra és una obra del municipi de Vilallonga del Camp (Tarragonès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La Casa Serra, formada per diferents edificis adossats, està situada a la vora del portal de l'antiga muralla de Vilallonga, que en aquest sector no s'ha conservat.
La zona de la casa que dona al portal de Vilallonga presenta una gran construcció de tipus basilical difícil de classificar. Es pot destacar en aquesta zona la forma peculiar de les finestres, d'arc escarser i estructurades a manera de tríptic, així com la cornisa, organitzada a manera de frontó triangular.
La part de la casa que dona al carrer del Dr. Fleming presenta una interessant porta d'accés d'estil neoclàssic, amb pilastres adossades sense capitells i entaulament motllurat.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Serra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 febrer 2016].

## Enllaços externs

* «Casa Serra». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Viaducte Pulvermuhl

El viaducte Pulvermuhl (en luxemburguès: Biisser Bréck) és un viaducte ferroviari de dues vies, situat a Pulvermuhl, a l'est de la ciutat de Luxemburg, al sud de Luxemburg. El viaducte creua la vall del riu Uelzecht entre la sortida nord de la l'estació de Luxemburg i el plateau Rham. El viaducte té dos pilars i 4 suports intermedis de formigó armat buit, amb el suport de profundes fonaments de formigó armat buit amb una coberta del pont formada per una estructura de material compost fet una estructura de metall i una llosa tubular triangular de formigó armat.

## Referències

* ↑ «Linn Lëtzebuerg - Ettelbrëck - Elwen - Belsch Grenz», 06-02-2005. [Consulta: 6 abril 2014].
* ↑ Association Française de Génie Civil Délégation Grand Est (11/06/2013). "Fiche d'informations, Chantier du Pulvermühle" (en French). Nota de premsa. Consulta: 2014-04-06. Arxivat 2014-04-07 a Wayback Machine.
# Casal Català dels Hostalets de Pierola

El casal Català dels Hostalets de Pierola és un edifici dels Hostalets de Pierola (Anoia) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un conjunt format per diverses edificacions d'una sola planta: cafè-saló, teatre, dependències i terrassa. Destaca per la seva gran alçada i amb façana al carrer i al jardí, el cos central. Totes les façanes d'aquest conjunt són decorades amb esgrafiats de temàtiques diverses i amb motius al·legòrics al casal. Destaca el gran sòcol de pedra que forma també la tanca del jardí i enllaça amb el de la casa del número 28. Els angles de l'edifici es coronen amb gerres de terracota. El projecte original no es va portar del tot a terme.

## Història

El 1918 es fundà la societat "Unió Regionalista Hostalenca". El 1924, els propietaris Cucurella, Subirats, Vallès i Oriols amb persones de la societat acorden fer un local essent els propietaris abans esmentats els promotors de l'obra. El 1926 en el mes de juliol s'inaugura el casal.
El 1960 es fan obres d'agençament i es canvia el nom pel de "Centre Cultural Recreatiu Casal Català". El 1966 la societat comprà el casal.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Casal Català dels Hostalets de Pierola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Casal Cerdanyà

El Casal Cerdanyà era un edifici del municipi de Moià (Moianès) inclòs l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya i enderrocat l'any 2000.

## Descripció

Es tractava d'un casal rectangular amb coberta a doble vessant que ocupava la cruïlla entre el carrer Sant Josep i el carrer de la Coma. Un gran portal adovellat centrava la façana pràcticament simètrica: als baixos dues finestres per banda, tres balcons amb la base de pedra i baranes de ferro al primer pis i tres finestres al pis superior. Totes les obertures eren adovellades i el ràfec era de fusta. El mur lateral havia perdut l'arrebossat; als baixos petites finestres adovellades amb reixes de ferro, al primer pis dos balcons i dues finestres, al pis superior galeria de quatre arcs.

## Història

Aquest casal havia tingut múltiples utilitats. Havia funcionat com a fàbrica amb telers de mà, havia estat seu del jutjat comarcal en temps de Ferran VII i Maria Cristina, va ser utilitzat com a presó i des del 1807 hi va haver una fàbrica d'electricitat anomenada La Central, per il·luminar el poble. La llinda del portal d'entrada porta la data de 1834; de totes maneres l'estructura del casal sembla anterior. L'any 2000 va ser enderrocat.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casal Cerdanyà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].
# Casal Comes

El Casal Comes és una obra eclèctica de Castellterçol (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El casal Comes està alineat al carrer de Sant Llogari, l'eix vertebral del Castellterçol medieval. Consta de planta baixa i pis. La coberta, a tres vessants, acaba en una torre mirador. La composició de les façanes és simètrica, reforçant així el caràcter clàssic de l'edificació.

## Referències

* ↑ «Casal Comes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Casal Cultural de Mollet del Vallès

El Casal Cultural de Mollet del Vallès és una entitat sociocultural privada de Mollet del Vallès, fundada el 7 de juny de 1964. L'edifici de la seva seu, de tres plantes, està ubicat entre el carrer Berenguer III i la Rambla Balmes.
El principal impulsor de l'entitat fou Simeó Rabasa, alcalde de Mollet del Vallès entre 1939 i 1940, que proposava crear una organització que combinés un servei i punt de trobada per a la gent gran, així com oferir una proposta cultural adreçada a la població i un centre de formació professional per al jovent. Amb aquesta finalitat, Rabasa aconseguí obtenir el suport de diferents empreses locals de l'època per a la construcció de l'edifici: Tenería Moderna Franco-Española, ITISA, Sederías Jorge Fabregas, S.A.M., Mas Bagà, Derbi-Nacional Motor i Bicicletas Rabasa. La seu social del Casal Cultural començà a construir-se el maig de 1962, en uns terrenys on l'Ajuntament republicà tenia previst construir-hi la primera biblioteca popular, i les obres finalitzaren el juny de 1964. El dia de la seva inauguració, 7 de juny de 1964, hi assistiren, entre d'altres, l'alcalde de Mollet, Ramon Careta, Simeó Rabasa, Andreu Rabasa, Josep Solà, Joan Abelló, i Josep Maria Pou, com a presentador de l'acte, així com se celebrà una xocolatada popular. L'edifici inicialment aglutinava el Casal d'avis, a la planta baixa; la Biblioteca Popular, a la primera; i l'escola elemental i de formació professional, a la segona. Un any després de la seva inauguració, va col·locar-se un bust d'Anselm Clavè amb la inscripció «El Clavell i Mollet», com a homenatge a l'entitat local Societat Coral El Clavell. Per altra banda, davant de l'edifici s'hi poden trobar dos relleus fets per Ramon Sabí amb el nom L'assistència als ancians i Minerva i la flama de la saviesa.
Durant els darrers anys del franquisme, el Casal va acollir les primeres classes de català i va afavorir la recuperació i normalització de la llengua, també programava cinefòrums i xerrades a favor de la democràcia. Actualment, realitza activitats destinades a fomentar les festes populars, Trobada de Puntaires, Carnestoltes, Sant Joan, Catifes de Flors de Corpus, etc.; activitats musicals destinades a la gent jove, Divendres al Jardinet; activitats destinades a la gent gran, menjador per a socis, trobades de paelles d'arròs. Així com, cedeix el seu espai a altres entitats locals i realitza nombroses xerrades sobre l'ecologia, la cohesió social i el procés sobiranista.

## Referències

* 1 2 3 Eras, Montse «El Casal Cultural de Mollet, de l'atenció a la vellesa a l'espai per al poble». Vallesos, Núm. 11, primavera-estiu 2016, pàg. 92-94.
* 1 2 Arimon, Glòria ... [et al.] «Itinerari pels carrers de Mollet del Vallès». Notes, Núm. 29, 2014, pàg. 173–192. ISSN: 2385-4367.
* 1 2 3 4 5 Boter de Palau Gallifa, 2002, p. 65-71.

## Bibliografia

* Boter de Palau Gallifa, Ramon. Mollet del Vallès: recull gràfic 1870-1965. El Papiol: Efadós, 2002 (L'Abans (Efadós)).

## Enllaços externs

* Casal Cultural de Mollet del Vallès - Lloc web oficial
* Adherida a la Federació d'Ateneus de Catalunya
# Wattwil

Wattwil és un municipi del cantó de Sankt Gallen (Suïssa), situat al districte de Toggenburg.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Wattímetre

Un Wattímetre és un aparell usat en l'electrotècnia per mesurar la potència elèctrica en una part del circuit. El seu nom ve del fet que, al Sistema Internacional, la unitat de mesura de la potència és el Watt. Aquest aparell té dues direccions, la vertical i l'horitzontal. En la vertical la intensitat que hi circula és 0 i en horitzontal la diferència de potencial és nul·la.

## Referències

* ↑ «Wattímetre, GEC».
* ↑ «3.1.1. El vatímetro». Arxivat de l'original el 2019-07-16. [Consulta: 3 maig 2019].
# Centre Geogràfic de Catalunya

El Centre geogràfic de Catalunya es troba senyalitzat dalt d'un petit turó de 930,60 metres d'altitud sobre el nivell del mar que està situat a molt poca distància del santuari de Santa Maria de Pinós, dins del municipi de Pinós, al Solsonès.
La senyalització consisteix en un edicle que serveix de mirador i que té, a dalt, una rosa dels vents tallada en un bloc de pedra. Aquesta rosa dels vents està il·lustrada amb diversos símbols de Catalunya. Va ser esculpida l'any 1993 pel paleta i picapedrer Jaume Palou d'Ardèvol.
Al llarg dels temps, els càlculs sobre la ubicació exacta del Centre geogràfic de Catalunya han donat resultats diversos. Càlculs antics el situaven a Massoteres (Segarra) o bé al Cogulló de Cal Torre (Bages).
Els càlculs més recents, segons l'Institut Cartogràfic de Catalunya, el situen a 4,8 quilòmetres de distància d'aquest punt senyalitzat, concretament a les coordenades 377471.01 m (1º31'30"E) de longitud, i 4628524.42 m (41º47'54"N) de latitud. Aquest punt també es troba dins del terme de Pinós, però correspon al lloc de Cuiner.

## Referències

* ↑ «Centre Geogràfic de Catalunya». [Consulta: 2 novembre 2022].
* ↑ «El centre de Catalunya és a Pinós, però a cinc quilòmetres d'on s'havia situat fins ara.». [Consulta: 2 novembre 2022].
# Chaenogobius heptacanthus

Chaenogobius heptacanthus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Península de Corea, Japó i Rússia.

## Referències

* ↑ Gill T. N. 1859. Prodromus descriptionis subfamiliae Gobinarum squamis cycloideis piscium, cl. W. Stimpsono in mare Pacifico acquisitorum. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 6 (núms. 1-3). 12-16.
* 1 2 «Chaenogobius heptacanthus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Birdsong, R. S., Murdy, E. O. i Pezold, F. L., 1988. A study of the vertebral column and median fin osteology in gobioid fishes with comments on gobioid relationships., Bull. Mar. Sci., 42:174-214.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Wallace Clement Sabine

Wallace Clement Sabine (13 de juny de 1868 - 10 de gener de 1919) fou un físic nord-americà que va posar els fonaments de l'acústica arquitectònica.
Les seves investigacions sobre acústica va començar el 1895 amb l'estudi i la millora de l'aleshores nova sala de conferències del Fogg Art Museum, a la Universitat Harvard, de la qual era professor. La sala de conferències tenia una acústica desastrosa que feien molt difícil entendre l'orador. Sabine va identificar correctament que el principal problema era l'excessiu temps de reverberació, que va reduir després de dur a terme experiments i mesures a la sala i comparant-la amb sales amb millor acústica. Al mateix temps que va reduir el temps de reverberació, va aconseguir dirigir el so de l'orador de manera efectiva cap a l'audiència.
El 1898 va participar com a consultor acústic en el projecte i construcció de la Boston Symphony Hall, que es va convertir així en la primera sala de concerts dissenyada seguint principis científics d'acústica, i que és encara considerada una de les sales de concerts amb millor acústica del món.
La unitat d'absorció, el sabin, fou anomenada en honor seu.

## Referències

* 1 2 Egan, David M. Architectural acoustics. Nova York: McGraw-Hill, 1988. ISBN 0-07-019111-5.
# Castina

Castina és un fundent calcari constituït per carbonat de calci impur, que conté, almenys, d'un 50 a un 56% d'òxid de calci, emprat en els cubilots quan el mineral a fondre és àcid (és a dir, conté argila), o en altres forns a calç, com aquests utilitzats en les sucreries. A temperatures elevades, la castina es descompon en diòxid de carboni i calç, que forma l'escòria que en baixar porta les impureses contingudes en les primeres matèries, absorbeix el sofre del coc i facilita la fusió. En la foneria, la castina només s'utilitza als cubilots. Als forns elèctrics s'empra calç viva.

## Referències

* ↑ Lafont, Antonio «La foneria de ferro-colat a Espanya» (pdf). Ciència, Vol. 3, Núm. 24, 1928, pàg. 493. «Actes del Primer Congrés Internacional de la Foneria»
* ↑ «Castina». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Haeghen, Georges; Ledent, L. Traité pratique de la fonderie de fer (en francès). Liège: Charles Desoer, 1905, p. 361.
# Castineta

Castineta (en cors Castineta) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 53 habitants. Es troba a la comarca de la Castagniccia.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 74 | 63 | 45 | 37 | 31 | 53 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1976- | Jean Marc Gianmarchi | | |
# Yarmouth

«Yarmouth» té aquests significats:
* Yarmouth (Maine), Estats Units
* Yarmouth (Massachusetts), Estats Units
* Great Yarmouth, Norfolk, Anglaterra
* North Yarmouth, població a l'estat de Maine (EUA).
# Central Hidroelèctrica (Bàscara)

La Central Hidroelèctrica és una obra de Bàscara (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada a l'est del nucli urbà de la població de Bàscara i al nord del petit poble de Calabuig al qual pertany. Es troba al costat dels molins nou i vell, del riu Fluvià i del rec del Molí. S'hi accedeix pel camí del Molí, des de la GI-622.
Edifici de planta rectangular amb la coberta de dues vessants de teula i distribuït en planta baixa, pis i golfes. Les obertures són totes de la mateixa tipologia, grans finestrals d'arc rebaixat, amb l'emmarcament bastit amb maons i decorat amb petits plafons arrebossats. La majoria d'obertures foren empetitides posteriorment i el portal d'accés, en canvi, presenta l'emmarcament completament arrebossat. A les golfes hi ha dos finestres circulars bastides també amb maons. Destaquen les dues cornises serrades que separen els diferents nivells de l'edifici. Al costat nord de l'edifici hi ha el sistema utilitzat per generar l'electricitat.
La construcció està arrebossada i pintada, amb les cantonades decorades amb els mateixos motius que les finestres.

## Història

La central emprava la turbina de pales sistema Francis (feta per Planas, Flaquer i CIA de Girona). Es conserva l'alternador antic que havia estat substituït per un de modern (d'Alianza A.A. Beronfo Vizcaya 132 KW).

## Referències

* 1 2 3 4 «Central Hidroelèctrica». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2017].
# Central Gardens

Central Gardens és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 4.106 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Central Gardens tenia 4.106 habitants, 1.563 habitatges, i 1.170 famílies. La densitat de població era de 621,7 habitants per km².
Dels 1.563 habitatges en un 36,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,3% hi vivien parelles casades, en un 9,5% dones solteres, i en un 25,1% no eren unitats familiars. En el 21,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,7% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 29,1% entre 25 i 44, un 25,1% de 45 a 60 i un 11,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 49.773 $ i la renda mediana per família de 60.096 $. Els homes tenien una renda mediana de 39.500 $ mentre que les dones 29.375 $. La renda per capita de la població era de 24.513 $. Aproximadament el 3,9% de les famílies i el 6,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Central Gardens». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Central Gardens». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Central Hidroelèctrica de Sant Mori

La Central Hidroelèctrica de Sant Mori és una obra de Sant Mori (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situada al nord-oest del nucli urbà de la població de Sant Mori, a tocar el curs del riu Fluvià prop de la gorga Llombarda i del sot de Sant Mori, al paratge de les Quatre Carreteres.

## Descripció

Edifici aïllat format per dos conjunts arquitectònics disposats en paral·lel i situats al costat del curs del riu Fluvià. L'edifici principal, de planta rectangular, consta de tres cossos adossats amb les cobertes de teula d'un i dos vessants, distribuïts en planta baixa i pis. La façana principal, orientada al sud-est, presenta obertures rectangulars amb els emmarcaments arrebossats, tot i que les del cos situat al sud-oest compten amb guardapols superior bastit en maons. Adossat a ponent d'aquest hi ha un volum rectangular cobert per una terrassa al pis, delimitada amb una balustrada d'obra. Davant la façana principal de l'edifici destaca un banc de pedra decorat amb una petita testa humana situada al mig de l'espatllera. També hi ha diversos mecanismes relacionats amb l'activitat productiva de la central, que ajuden a gestionar el rec que l'alimenta. Contraposat a la façana de l'edifici principal hi ha el volum que alberga la maquinària que fa funcionar la central (turbina per pales). Està format per tres cossos adossats irregularment, amb les cobertes planes i de dos vessants, i organitzats en un sol nivell. Les obertures són rectangulars, amb els emmarcaments arrebossats. A l'interior es conserva bona part del sistema per pales que feia funcionar la turbina. La central compta també amb un rec propi provinent de la resclosa situada dins del curs del Fluvià, que alhora compta amb retorn al riu.
Ambdues construccions són bastides en maons i pedra, tot i que els paraments exteriors han estat arrebossats i pintats.

## Història

Central bastida a principis del segle xx. Compta amb turbina del sistema Francis, horitzontal, metàl·lica, per pales (impulsió, aspiració), i transmissió per volant a l'alternador de 160 Kw.

## Referències

* 1 2 3 4 «Central Hidroelèctrica de Sant Mori». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 octubre 2017].
# Chahal

San Fernando Chahal és un municipi de Guatemala en el departament d'Alta Verapaz, al nord del país.
El nom Chahal és d'origen maia. El 2002 tenia uns 17.000 habitants en 340 km², el que significa una densitat de 50 hab/km². Hi ha dos balnearis, el de las Conchas i el de Oxlajuj. La ciutat està agermanada amb Valls, Alt Camp.