OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Teoria informal de conjunts

La teoria informal de conjunts és una de les diverses teories que han estat desenvolupades entorn del debat dels fonaments de la matemàtica.
Els conjunts tenen una importància fonamental en les matemàtiques; de fet, de manera formal, la mecànica interna de les matemàtiques (nombres, relacions, funcions, etc.) pot definirse en termes de conjunts.

## Requisits

La teoria informal de conjunts és una teoria “no formalitzada”, és a dir que empra un llenguatge quotidià per parlar de conjunts. Per la qual cosa, els connectors « i »; « o »; « no »; « si..., llavors»; « si i només si », no són subjectes de rigoroses definicions.
En els seus inicis, la teoria de conjunts era informal i va ser desenvolupada a finals del segle xix, principalment per Georg Cantor i Gottlob Frege, amb l'objectiu de permetre als matemàtics treballar amb conjunts infinits coherents.
No obstant això, aquesta teoria teoria primigènia permetia definir un conjunt a partir de qualsevol propietat sense cap restricció, cosa que va dur a antinòmies, o paradoxes lògiques, com la paradoxa de Russell, o semàntiques, com la paradoxa de Berry. Com a solció d'aquest conflicte es va elaborar la teoria axiomàtica de conjunts, el propòsit del qual era determinar amb precisió quines definicions de conjunts podien ser emprades. Actualment, es coneix la teoria axiomàtica de conjunts simplement com teoria de conjunts.

## Conjunts, pertinença i igualtat

En la teoria informal de conjunts, un conjunto és descrit com una col·lecció d'objectes ben definida. Aquests objectes són anomenats elements o membres del conjunt i poden ser de qualsevol naturalesa: nombres, persones, altres conjunts, etc. Per exemple, el 4 és un element del conjunt de tots els nombres enters. Òbviament, el conjunt de tots els nombres és infinitament gran; no obstant això, no cal que el conjunt sigui precisament finit perquè pugui ser definit amb precisió.
Si x és element de A, llavors es diu que x pertany a A, o que x està a A. En aquest cas, aquesta proposició s'escriu o es representa formalment com: x ∈ A. Mentre que usar el símbol ∉ així: x ∉ A, vol dir que x no pertany a A.
Dos conjunts A i B són iguals quan tenen exactament els mateixos elements o, en altres paraules, ho són si cada element d'A és a la vegada element de B, i si cada element de B també pertany o està inclòs a A. Per exemple, el conjunt els elements del qual són 2, 3 i 5 és igual al conjunt de tots los nombres primers menors que 6. I si els conjunts A i B són iguals, això es representa comunament com A = B.
Els elements d'un conjunt el determinen íntegrament i això també és vàlid per a un conjunt buit, que és aquell que no té cap element, que es representa sovint com "Ø" o també "{ }". Llavors, partint del fet que fins i tot un conjunt buit està completament determinat pels seus elements, es conclou que només pot haver-hi un conjunt buit.

## Notes

* ↑ El símbol de pertinença "∈" va ser introduït el 1888 per Peano, inspirat en la grafia de la lletra griega èpsilon, "ε".
* ↑ Vegeu axioma del conjunt buit.
* ↑ Recordeu que: Ø ≠ {0} ≠ {Ø}.
# Felix Wankel

Felix Heinrich Wankel (Lahr, 13 d'agost de 1902 – Heidelberg, 9 d'octubre de 1988) va ser un enginyer mecànic alemany i l'inventor d'un fiable motor rotatiu de combustió interna, batejat amb el seu nom com a Motor Wankel.
Wankel va ser un complet autodidacta, i mai va dominar les matemàtiques, la idea del motor rotatiu la va concebre a primerenca edat, en el curs d'experiments domèstics per fabricar un motor de combustió interna. El seu enginy li va valer alguna fama, i durant els anys 1940 va dissenyar vàlvules i portelles per als submarins de la marina alemanya. El seu treball per a l'exèrcit el va portar a presó després de la fi de la guerra.
No seria fins al 1957, treballant per NSU Motorenwerke AG, quan fabricaria el primer prototip funcional del motor que porta el seu nom. Va obtenir-ne una patent aquell mateix any, el disseny va rebre millores per l'enginyer nord-americà Curtiss Wright, i l'any següent l'automotriu japonesa Mazda va adquirir una llicència per fer-lo servir. La sèrie RX d'esportius de Mazda és l'única línia comercial d'automòbils que empra actualment el motor Wankel, amb considerable èxit en rendiment. El 1969 els seus invents li van valer a Wankel un doctorat honoris causa de la Universitat Tècnica de Múnic.
El 1970 Wankel va establir la fundació que porta el seu nom, a través de la qual es va dedicar a promoure els drets animals. Wankel mai va obtenir un permís de conduir, ja que patia de miopia. Va morir a Heidelberg el 1988.

## Vegeu també

* Motor Wankel
# Olivier lo Templier

Olivier lo Templier (floruit …1269…) fou un trobador, potser d'origen català, que escriu en occità. Se'n conserva només una composició: una cançó de croada.
No es tenen dades sobre la vida d'aquest trobador i tampoc no se'n conserva cap vida que ens orienti sobre aquest tema. La cronologia de la seva única composició conservada és, però, clara: fa referència a la fracassada croada organitzada per Jaume I el 1269. La cançó de croada, tanmateix, és escrita abans de la sortida de l'expedició i, per tant, sense preveure'n el resultat. Per tal com s'identifica al trobador (lo templier En Olivier, al cançoner R, l'únic que conserva la seva poesia), seria de l'orde del Temple.
Milà i Fontanals considerà que era un trobador català, sobretot per l'admiració que té pel rei en Jaume. Però cal dir que altres trobadors occitans també li professaren la mateixa admiració. Tanmateix, els errors en la declinació de l'occità antic que trobem en la seva poesia (el català antic no té declinació, a diferència de l'occità i, per tant, els trobadors catalans cometen errors) i el fet que mencioni a la tornada al senyor de Gelida, fan pensar que potser sí que ho era.
Si és així, es podria identificar amb Ramon Oliver, comanador de la casa del Temple de Gardeny el 1295.

## Referències

* ↑ Pelay Briz, Francesch. Lo Llibre dels poetas: cansoner de obras rimadas dels segles XII, XIII, XIV, XV, XVI, XVII y XVIII. Barcelona: Salvador Manero, 1867, p. 57-59.
* ↑ Una explicació sobre la numeració de la poesia trobadoresca d'acord amb el repertori de Pillet i Carstens es troba a l'article Alfred Pillet.

## Bibliografia

* de Riquer, Martí. Los trovadores. Historia literaria y textos (en castellà). vol. 1. Barcelona: Ariel, 1983, p. 1473-1477. ISBN 8434483629. [comentari i edició i traducció a l'espanyol de la composició conservada]
* Paterson, Linda «James the Conqueror, the Holy Land and the troubadours» (en anglès). Cultura neolatina, 71, 2011, pàg. 211-286.
* Alfred Pillet / Henry Carstens, Bibliographie der Troubadours von Dr. Alfred Pillet [...] ergänzt, weitergeführt und herausgegeben von Dr. Henry Carstens. Halle : Niemeyer, 1933 [Olivier lo Templier és el número PC 312]

## Enllaços externs

* «312.1 Olivier lo Templier».
* «Olivier del Temple – Olivier lo Templier» (en francès). Les Troubadours: une bibliographie. Brigham Young University,, 2007.
# Lleonard-Juli Capuz

Lleonard-Juli Capuz (Ontinyent, 1660 - 1731) va ser un escultor valencià del segle xviii d'Estil xorigueresc, pertanyent a una família d'escultors genovesos establerts a València; el seu germà Raimund Capuz també fou escultor barroc.
En 1714 va realitzar les traces del retaule de la capella de Santa Caterina.
A mitjan dècada del 1720 Juli Capuz va triar Massalfassar com a lloc de segona residència, d'esta època són entre altres obres, les efígies de Felip V (que es troba al museu de Belles Arts de València) i Maria-Gabriela de Savoia i l'obra cimera de l'escultor, les imatges de la façana del convent del Carme, quan ja solia residir sovint a Massalfassar, ja que la seua única filla, en casar-se amb un massalfassí de família acomodada, va establir la seua residència a Massalfassar.
A ell es deuen diverses escultures barroques entre les quals destaquen la de Sant Tomàs de Villanueva i Sant Vicent Ferrer, en l'església de Sant Salvador de València.

## Bibliografia

SOLER, Abel, JORDÀ, Rafa, FRECHINA, Josep Vicent (2004). Massalfassar: geografia, història, patrimoni. Massalfassar, Ajuntament de Massalfassar. ISBN 84-606-3653-4.

## Referències

* ↑ SOLER, Abel, JORDÀ, Rafa, FRECHINA, Josep Vicent (2004). L'expansió agrícola del segle xviii en Massalfassar: geografia, història, patrimoni (pp. 114-116)

## Vegeu també

* Francesc Vergara
# Àrees de Govern Local de Nigèria

Les Àrees de Govern Local (AGL) de Nigèria, cada àrea del govern local és administrada per un Consell Local de Govern compost per un president que és el Director Administratiu de l'AGL, i altres membres electes que es coneixen com a Consellers.

## Enllaços externs

* Congrés de Nigèria Arxivat 2007-06-04 a Wayback Machine.
* Nigèria En Línia
* Desenvolupament urbà sostenible i bon govern a Arxivat 2011-07-25 a Wayback Machine. Nigèria
# Tsygankoïta

La tsygankoïta és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom en honor de Mikhail Vladimirovich Tsyganko (Михаил Владимирович Цыганко) (nascut el 25 d'octubre de 1979), un col·leccionista de minerals de Severouralsk, a Rússia, qui va recollir les mostres en què es va descobrir el nou mineral.

## Característiques

La tsygankoïta és una sulfosal de fórmula química Mn₈Tl₈Hg₂(Sb$_{21}$Pb₂Tl)S$_{48}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2017, sent publicada per primera vegada el 2018. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscú (Rússia), amb el número de registre: 5018/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de Vorontsovskoe, a Turinsk, dins el raion de Serov (óblast de Sverdlovsk, Rússia), tractant-se de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Tsygankoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 juliol 2021].
# Svetli (Volgograd)

* Per a altres significats, vegeu «Svetli».
Svetli (en rus: Светлый) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Volgograd, a Rússia, segons el cens del 2002 tenia 110 habitants.

## Referències

* ↑ «Газ пришел в хутор Ближнемельничный». Arxivat de l'original el 2018-01-04. [Consulta: 4 gener 2018].
# Corydoras habrosus

Corydoras habrosus és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes que es troba a Sud-amèrica: conca superior del riu Orinoco.
Els mascles poden assolir els 2 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 «Corydoras habrosus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Osmanlıspor Futbol Kulübü

L'Osmanlıspor, abans conegut com a Büyükşehir Belediye Ankaraspor, B.B. Ankaraspor o simplement Ankaraspor, és un club esportiu turc de la capital Ankara. En destaca per importància la seva secció de futbol.
Juga a l'estadi Osmanlı Stadyumu inaugurat el 1974. El nou estadi 06 Arena és en construcció, inauguració prevista el 2018.

## Història

El club ha tingut diversos noms durant tota la història. Aquests han estat:
* 1978: Ankara Belediyespor
* 1994: Ankara Büyükşehir Belediyespor
* 1998: Büyükşehir Belediye Ankaraspor
* 2005: Ankaraspor Kulübü
* 2014: Osmanlıspor

## Palmarès

* Copa TSYD (2)

## Seccions

A més del futbol el club té seccions de bàdminton, basquetbol, boxa, handbol, hoquei gel, judo, tennis taula i lluita.

## Enllaços externs

* (alemany)(portuguès)(turc)(anglès) Web oficial

## Referències

* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2009-08-23. [Consulta: 13 setembre 2009].
* ↑ «06 Arena (Eryaman Stadyumu)». Arxivat de l'original el 31 gener 2017.
# Tsáfiki

El tsafiki (autoglotònim: tsáfiki, 'paraula veritable') és el nom d'una llengua de la família barbacoana de la ètnia aborigen coneguda com tsáchila ('veritable gent') en el seu propi idioma.
Els tsáchiles, també cridats pels mestissos i colons de la zona "Indios Colorados", habiten la regió nord-oest de la República de l'Equador, a la província de Santo Domingo de los Tsáchilas, la ciutat principal dels quals és Santo Domingo, coneguda també com Santo Domingo de los Colorados.

## Fonologia

L'inventari consonàntic del tsáfiki està format per:
| | | Bilabial | Alveolar | Alveolar | Palatal | Velar | Glotal |
| | | Bilabial | central | lateral | Palatal | Velar | Glotal |
| Oclusiva | sorda | p | t | | | k | ʔ |
| Oclusiva | sonora | b | d | | | | |
| Africada | Africada | | ¢ | | | | |
| Fricativa | Fricativa | ɸ | s | | | h | |
| Nasal | Nasal | m | n | | | | |
| Líquida | Líquida | | r | l | | | |
| Semivocal | Semivocal | w | | | y | | |
Els símbols de l'AFA /¢, i/ equivalen als de l'AFI /ʃ, j/. Les alveolars centrals /¢, s/ desenvolupen al·lòfons postalveolars /ʧ, ʃ/ davant vocal tancada. Les oclusives sonores /b, d/ s'articulen preglotalizadas en interior de paraula. En posició inicial /r/ s'articula a vegades com [dɾ].

## Referències

* ↑ Adelaar, 2004, p. 144.
* ↑ Dickinson, Connie. Complex Predicates in Tsafiki. Ann Arbor: UMI, 2002.

## Bibliografia

* Adelaar, Willem. «2. The Chibcha Sphere». A: The Languages of the Andes. Cambridge University Press, 2004, p. 141-55. ISBN 978-0-521-36275-7.

## Enllaços externs

* Colorado (Intercontinental Dictionary Series)
# Floricultura

La floricultura és una disciplina agrícola dins de la jardineria i l'horticultura. El seu objecte és el cultiu de flors. La flor tallada és el producte que s'obtenen de la floricultura. El conreu d'aquest tipus de plantes està molt especialitzat i tecnificat. Tot i això per les característiques del producte, necessiten molta mà d'obra sobretot per collir les flors. Els conreus són sempre en regadiu i sovint protegits: amb estructures senzilles de plàstic, usant un hivernacle de plàstic o vidre amb calefacció o sense. Grans companyies internacionals tenen els seus camps de producció de flor tallada en països tropicals a certa altitud on la mà d'obra és barata i el clima és uniforme i adequat tot l'any com Mèxic, Kenya i Colòmbia. El mercat central on es decideixen els preus a nivell mundial d'aquesta producció està als Països Baixos. A nivell de l'estat espanyol Catalunya (sobretot el Maresme) ocupa el tercer lloc com a productora de flor tallada darrere d'Andalusia i Canàries mentre que el País Valencià ocupa el cinquè lloc darrere de Múrcia. Les espècies per a flor tallada han estat seleccionades per tal que es perllongui el major temps possible en bon estat visual. És un producte que no es pot conservar gaire temps i d'alt preu cosa que permet que sovint es transporti per avió. El consum de flor tallada està directament relacionat amb el nivell de vida d'una societat i hi ha unes dates on s'acumula gran part de la demanda com la diada de Sant Jordi (roses a Catalunya) i Tots Sants (els crisantems)

## Principals plantes per a flor tallada

* Clavell monoflor o clavellina
* Rosa
* Gypsofila paniculata
* Bulbs: Gladiol i altres
* Strelitzia
* Crisantem
* Gerbera
* Limonium
* Lisianthus
* Anthurium
* Orquídies (Phalaenopsis, Cymbidium i altres)
# Costàcies

Costaceae és una família de plantes amb flors monocotiledònies pantropical. Pertanyen a l'ordre Zingiberals. Té 7 gèneres amb unes 100 espècies. Es troben en llocs de clima tropical d'Àsia, Àfrica, Amèrica central i Amèrica del Sud.
Les espècies de les Costaceae són les úniques dins de l'ordre Zingiberals en tenir els estaminoides fusionats en grups de cins en lloc de grups de dos i a més les Costaceae no contenen olis aromàtics. El seu fruit és una baia o una càpsula. El seu rizoma és carnós amb arrels tuberoses

## Referències

* The Families of Flowering Plants Arxivat 2001-11-16 at the Library of Congress by L. Watson and M. J. Dallwitz.
* Family Costaceae Arxivat 2005-04-04 a Wayback Machine.
* Specht, Chelsea D. & Stevenson, Dennis Wm. 2006. A new phylogeny-based generic classification of Costaceae (Zingiberales).Taxon 55(1):153-163.
# Forest Hills (Carolina del Nord)

Forest Hills és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 330 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Forest Hills tenia 330 habitants, 156 habitatges i 75 famílies. La densitat de població era de 254,8 habitants per km².
Dels 156 habitatges en un 16,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,2% hi vivien parelles casades, en un 1,9% dones solteres, i en un 51,9% no eren unitats familiars. En el 31,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,12 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,69.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 13,9% tenia menys de 18 anys, un 27,9% entre 18 i 24, un 14,5% entre 25 i 44, un 30,3% de 45 a 60 i un 13,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 45.000 $ i la renda mediana per família de 64.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.750 $ mentre que les dones 31.500 $. La renda per capita de la població era de 25.949 $. Cap de les famílies i el 18,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Forest Hills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Forest Hills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Zimà Iújnaia

Zimà Iújnaia (en rus: Зима Южная) és un poble (un possiólok) del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 470 habitants.

## Referències

* ↑ Zima Yuzhnaya, Russia Page Plantilla:Ref-en
# Francesc Riuró Llapart

Francesc Riuró i Llapart (Girona, Gironès, 1 de desembre de 1910 - ibíd., 6 de gener de 2008) fou un arqueòleg, artista i delineant. Va estudiar a l'Escola de Belles Arts de Girona (1920-1928).
Treballà en les prospeccions de les parts antigues de la ciutat de Girona, com per exemple els Banys Àrabs. Va ser nomenat delegat a Girona del Servei d'Excavacions i Museus de la Generalitat i conservador del Museu Arqueològic de Girona i també a la Ciutadella de Roses. Treballà com a delineant a la Comandància d'Enginyers de Barcelona.
Com a pintor i fotògraf rebé diversos premis durant els anys 30. En secció fotografia va guanyar un premi en la secció Retrats per l'obra Mediodía de invierno i un premi a la secció Local corresponent al poble de l'Escala per l'obra Mañana de otoño a l'Escala. També, va presentar una dotzena d'obres a algunes de les exposicions fotogràfiques organitzades durant les Fires de Sant Narcís. Rebé nombroses distincions, com ara el premi Athenea Persones atorgat per l'Ajuntament de Girona, el premi de l'Institut del Patrimoni Cultural de la Universitat de Girona (2000), o el premi Joan Saqués de la Fundació Valvi (2007).
Durant la postguerra se li va prohibir exercir o ocupar càrrecs relacionats amb l'arqueologia. Tot i així, de manera extraoficial va seguir col·laborant en les excavacions d'Empúries i la Ciutadella de Roses amb Lluis Pericot i Martín Almagro. La seva aportació en el món arqueològic, tant a Empúries com a altres espais arqueològics (Roses, etc) és notòria. A més a més, va treballar per protegir la Ciutadella de Roses de la seva especulació urbanística

## Referències

* ↑ «Francesc Riuró». Arxiu Històric de la Ciutat de Girona. [Consulta: 9 juny 2018].
* 1 2 «Francesc Riuró Llapart». Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 18 juny 2009].
# Marie Adrian

Marie Adrian o Adrien (Lió, 1776—24 de desembre de 1793) fou una costurera francesa que defensà la ciutat de Lió durant el setge de la Convenció Nacional el 1793 en qualitat d'artillera.
Nasqué el 1776 a Lió (França), on residí i hi exercí com a costurera. És coneguda per haver estat una de les defensores de la seva ciutat durant l'any 1793, durant la Revolució Francesa, quan Lió decideix alçar-se contra la Convenció Nacional i donar suport als girondins. Durant aquell any la ciutat fou assetjada pels exèrcits revolucionaris. Durant el setge, Marie formà part de la companyia Port-du-Temple, de la qual n'era capità el seu germà. Abillada com un home, va servir com a artillera en la defensa de la ciutat oposant-se als jacobins. La ciutat finalment acabà rendint-se. A causa de la seva posició contrària al nou règim, com tants altres ciutadans lionesos, fou arrestada i empresonada. Al desembre del mateix any fou jutjada. Segons Alphonse Balleydier, se li preguntà el seu nom i cognom, l'edat i els motius per atacar la seva pàtria, si bé ella esgrimí que en realitat l'estava defensant i esmentà, així mateix, el nom de Charlotte Corday. El jutge la condemnà a mort, una decisió que sembla que conduí a una escena violenta entre els magistrats, entre el president Parrein, més compassiu, i un altre anomenat Brunière. A pesar d'això, finalment fou condemnada, el 24 de desembre de 1793 fou executada, i mentre era conduïda a la guillotina cridà nombroses vegades «Visca el rei!».

## Referències

* 1 2 3 4 Guillon de Montleón, Aimé. Mémoires pour servir à l'histoire de la ville de Lyon pendant la Révolution (en francès). París: Baudouin Frères, Libraires, 1824, p. 337-338.
* 1 2 Balleydier, Alphonse. Histoire politique et militaire du peuple de Lyon pendant la Révolution française, 1789-1795 (en francès). París: Martinon, Libraire-Éditeur, 1846, p. 320-325.
* 1 2 3 Portallier, Antonin. Tableau général des victimes & martyrs de la Révolution, en Lyonnais (en francès). Saint-Etienne: J. Thomas, 1911, p. 2.
# Cosuenda

Cosuenda és un municipi d'Aragó situat a la província de Saragossa i enquadrat a la comarca del Camp de Carinyena. Té una superfície de 31,50 km² i una població de 390 habitants (INE 2013), amb una densitat de 12,38 hab/km².

## Història

El 1248, per privilegi del rei Jaume el Conqueridor, aquest indret es deslliga de la dependència de Daroca, passant a formar part de Sesma de Langa, fins a la Comunitat d'Aldees de Daroca, que depenien directament del rei, perdurant aquest règim administratiu fins a la mort de Ferran VII, el 1833, sent dissolta el 1838.
Les festes de Cosuenda se celebren en honor de Sant Bernabe entre el 16 i el 21 d'agost.

## Política local

| Període | Alcalde | Partit |
| 1979-1983 | Antonio Floriá García | UCD |
| 1983-1987 | | |
| 1987-1991 | | |
| 1991-1995 | | |
| 1995-1999 | | |
| 1999-2003 | | |
| 2003-2007 | | |
| 2007-2011 | | |
| 2011-2015 | Óscar Lorente Sebastián | PSOE |

## Referències

* ↑ Ministerio de Hacienda y Administraciones Públicas (Gobierno de España). «Treinta aniversario de las primeras elecciones municipales de la democracia». Arxivat de l'original el 2014-03-06. [Consulta: 6 març 2014].
* ↑ «Alcaldes de Aragón de las elecciones de 2011». Arxivat de l'original el 2011-09-07. [Consulta: 29 desembre 2014].

## Enllaços externs

* Web ajuntament Arxivat 2014-12-30 a Wayback Machine. (castellà)
# Font de Sant Joan (Senterada)

La Font de Sant Joan és una font al terme municipal de Senterada, al Pallars Jussà, dins del territori del poble de Reguard. Està situada a 1.255 m d'altitud, al nord-est de Reguard, al capdamunt de la vall del barranc de Sant Joan, a prop i al nord-oest del Roc de Sant Aventí.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ànguelos Fetsis

Ànguelos Fetsis (en grec Άγγελος Φέτσης; nascut a Lefkada el 1878, $^{(mortdesconeguda)}$) fou un atleta grec. Va competir als Jocs Olímpics d'Estiu de 1896.
Fetsis va competir en la categoria de 800 metres, on va quedar quart o cinquè en la seva sèrie, ja que el seu temps és desconegut, cosa que va fer que no pogués avançar fins a la final.
També va competir en la categoria de 1.500, on es va classificar a la part inferior de la graella, encara que la seva col·locació exacta és confusa.

## Enllaços externs

* Llista d'atletes grecs