OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nikolai Bàssov

Nikolai Guennàdievitx Bàssov (en rus: Николай Геннадиевич Басов) (Úsman, Unió Soviètica, 1922 - Moscou, 2001) fou un físic soviètic guardonat amb el Premi Nobel de Física l'any 1964.

## Biografia

Va néixer el 14 de desembre de 1922 a l'óblast de Lípetsk, que en aquells moments formava part de la Unió Soviètica i actualment està situada a Rússia. Després de participar en la Segona Guerra Mundial es llicencià en física l'any 1950 i es doctorà el 1956.
Morí l'1 de juliol de l'any 2001.

## Recerca científica

En aquells moments inicià els seus treballs al voltant del desenvolupament de la dualitat làser-màser. El principi del màser es basa en el fenomen de l'emissió estimulada, en el qual els àtoms emeten radiació quan els seus electrons fan una transició d'un nivell més alt d'energia a un nivell més baix. Bàssov treballà al costat d'Aleksandr Prókhorov desenvolupant un dispositiu pràctic basat en aquest principi que produiria radiació coherent en la banda de microones. El 1952 van aconseguir solucionar el problema, simultàniament a la investigació del físic nord-americà Charles Hard Townes. El 1964 els tres físics foren guardonats amb el Premi Nobel de Física pels seus treballs en el camp de l'electrònica quàntica, basat en els principis del màser-làser.
Al llarg de la seva vida fou guardonat amb cinc Ordes de Lenin i fou recompensat els anys 1969 i 1982 amb el títol d'Heroi del Treball Socialista. L'any 1973 fou nomenat director de l'Institut de Física de Lèbedev, càrrec que ocupà fins al 1988. El 1990 fou nomenat membre de l'Acadèmia Russa de Ciències, sent membre honorari de l'Acadèmia Internacional de Ciències.

## Premis i distincions

* Premi Nobel de Física (1964)
* Heroi del Treball Socialista (2)
* Medalla d'Or Lomonóssov (1990)
* Orde del Mèrit de la Pàtria de 2a classe
* Orde de Lenin (5)
* Orde de la Guerra Patriòtica de 2a classe
* Medalla de la victòria sobre Alemanya en la Gran Guerra Patriòtica 1941-1945
* Premi Lenin (1959)
* Premi Estatal de l'URSS (1989)

## Enllaços externs

* «Nikolai Bàssov» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Corredor de Latxín

El corredor de Latxín (en armeni, Լաչինի միջանցք, en àzeri, Laçın koridoru) és un pas de muntanya i corredor geopolític de facto que connecta Armènia amb la República d'Artsakh. Atès que l'Artsakh no té reconeixement internacional, el corredor es troba, de iure, al districte de Laçın de l'Azerbaidjan. El corredor forma la ruta més curta entre Armènia i l'Alt Karabakh. Durant la primera guerra de l'Alt Karabakh, de 1988 a 1994, el corredor va estar sota el control de l'Exèrcit de Defensa d'Artsakh.
La ciutat de Latxín està situada en el vessant d'una muntanya en la riba esquerra del riu Hakari.

## Història

El corredor va ser obert en 1992 durant la primera guerra de l'Alt Karabakh, quedant sota el control de l'Exèrcit de Defensa d'Artsakh. El corredor de Latxín era una de les direccions auxiliars, a més de la regió de Vardenis d'Armènia (que era la principal direcció), així com l'àrea de Djermuk d'Armènia i el sector nord-occidental de Karabakh, des d'on les forces armades armènies atacaven per a capturar Kelbajar.
En una declaració davant l'Assemblea de les Nacions Unides el 18 de setembre de 2005, el ministre d'Afers Exteriors de l'Azerbaidjan, Elmar Mammadyarov, va dir que suggeria canviar de nom el pas com a «Camí de la Pau», per a assegurar la comunicació dels armenis que viuen a la regió d'Alt Karabakh amb Armènia i la dels azerbaidjanesos vivint a la regió de Nakhchivan amb la resta de l'Azerbaidjan, «sempre que la seguretat d'aquest camí sigui garantida per les forces multinacionals de manteniment de la pau en l'etapa inicial».
En 2020, després de l'acord que va posar fi al conflicte armat per l'Alt Karabakh que es va desenvolupar entre l'Azerbaidjan i Armènia, el corredor de Latxín quedarà a càrrec de forces de pau de la Federació Russa per un mandat renovable de cinc anys, que garantiràn la seguretat del transport de persones i mercaderies.

## Vegeu també

* Corredor de Zangezur

## Referències

* ↑ País, Ediciones El «Los armenios abren un segundo corredor con el enclave de Nagorni Karabaj» (en castellà). El País [Madrid], 05-04-1993. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Los armenios abren un segundo corredor con el enclave de Nagorni Karabaj» (en castellà). , 05-04-1993 [Consulta: 10 novembre 2020].
* ↑ Жирохов М. А. Семена распада: войны и конфликты на территории бывшего СССР. — С.-П., 2012. — С. 269. — 688 с.
* ↑ UN General Assembly 2005
* ↑ «Los detalles del acuerdo entre Armenia y Azerbaiyán que frena la guerra en Nagorno Karabaj tras 44 días» (en castellà), 10-11-2020. [Consulta: 10 novembre 2020].
# Jesús de Cos Pinto

Jesús de Cos Pinto (Barcelona, 1957) és un guionista de còmic català adscrit a la malmesa tercera generació o generació del 70 de l'Escola Bruguera, juntament a autors com Esegé, els germans Fresno, Joan March o Rovira.
Jesús de Cos va començar a treballar en Bruguera en 1976, després de presentar-se a la seva seu com a resposta a una oferta laboral publicada en La Vanguardia. Va escriure guions per a les sèries Pepe Gotera y Otilio, El botones Sacarino i sobretot Mortadel·lo i Filemó, totes creades per Francisco Ibáñez. Els seus guions s'utilitzaven a historietes dibuixades per artistes contractats per l'editorial sense consentiment del creador. També va col·laborar amb Esegé en Neronius, Enrich en Leoncio, Jiaser en Pepe Trola o Iñigo en Trotamundo i en 1982 es va incorporar a la Redacció de l'editorial. Amb Miguel va crear les seves sèries més personals (Los desahuciados, Fernández) fins que amb el tancament de Bruguera, va passar a ser editor a Ediciones B.

## Referències

* ↑ Armando Matías Guiu en Comic Story-3, encarte del tercer número de Bruguelandia, Editorial Bruguera, Barcelona, 28/09/1981, p. 28 a 29.
* 1 2 Guiral (11/2007), pp. 101 a 102.

## Bibliografia

* CUADRADO, Jesús. Atlas español de la cultura popular: De la historieta y su uso 1873-2000. Madrid: Ediciones Sinsentido/Fundación Germán Sánchez Ruipérez. 2 v, 2000. ISBN 84-89384-23-1.
* GUIRAL, Antoni. Los tebeos de nuestra infancia: La Escuela Bruguera (1964-1986). Colección Magnum nº 7. Barcelona: Ediciones El Jueves, S. A., 11/2007. Depósito Legal: B-50353-2007. ISBN 978-84-9741-589-7.
# Silvestre Igoa Garciandía

Silvestre Igoa Garciandía (Sant Sebastià, 5 de setembre de 1920 - Sant Sebastià, 31 de maig de 1969) fou un futbolista basc de les dècades de 1940 i 1950.
Format a l'Añorga KKE, destacà professionalment al València CF de 1941 a 1950 i a la Reial Societat de 1950 a 1956. Disputà el Mundial de 1950 on marcà un gol.

## Palmarès
### València CF

* Lliga espanyola: 1941-42, 1943-44, 1946-47
* Copa del Rei: 1948-49
* Copa Eva Duarte: 1949

## Referències

* ↑ «Ayer en Las Corts». Mundo Deportivo, 24-02-1950.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
* Perfil a ciberche Arxivat 2015-02-18 a Wayback Machine. (castellà)
# Abd-al-Madan (nom)

Abd-al-Madan (àrab: عبد المدان, ʿAbd al-Madān) és un nom masculí teòfor àrab d'època preislàmica que literalment significa ‘Servidor d'al-Madan’, sense que s'hagi pogut documentar a què o qui fa referència al-Madan. Si bé Abd-al-Madan és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit d'altres maneres, normalment per influència de la pronunciació dialectal o seguint altres criteris de transliteració.

## Notes

* ↑ A nivell d'hipòtesi, podria estar relacionat amb Medan, tercer fill d'Abraham i la seva darrera esposa Queturà, que segons Flavi Josep s'hauria establert amb els seus germans a l'Aràbia Feliç; ara bé, el nom també podria remetre a un déu o ídol preislàmic de nom al-Madan. El nom fou dut per alguns membres d'una branca cristiana de la tribu dels Banu-l-Hàrith ibn Kab (o Balhàrith), els Abd-al-Madan ibn ad-Dayyan, fundadors d'una església a Najran, anomenada Dayr Najran o Kaba Najran, cf. Encyclopaedia of Islam. Second Edition, Brill Publishers, Leiden, s.v. «Banu 'l-Ḥārith b. Kaʿb».
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Golf de Sakhalín

El golf de Sakhalín (en rus Сахалинский залив) és un golf del mar d'Okhotsk, entre la Rússia continental (al nord de la desembocadura de l'Amur) i la punta nord de l'illa Sakhalín. L'amplada del golf arriba fins als 160 km. Està cobert de gel des de mitjans de novembre fins a finals d’abril, però els vents del nord poden deixar la badia bloquejada amb gel fins al juliol.
El port de Moskalvo es troba a la riba oriental del golf de Sakhalín, a prop de l'illa Ush.

## Història

El golf de Sakhalín fou freqüentat per baleners americans i russos a la recerca de balenes de Groenlàndia entre 1848 i 1874. També per negociar amb els nadius per peixos. El 6 i 7 de setembre de 1854 el vaixell City (351 tones), de New Bedford, va naufragar a la riba occidental del golf. La major part de la tripulació va arribar a Sakhalín, però set homes, inclòs el primer oficial, van morir en un bot.

## Referències

* ↑ United States. (1918). Asiatic Pilot, Volume 1: East coast of Siberia, Sakhalin Island and Chosen. Washington: Hydrographic Office.
* ↑ Mary and Susan, of Stonington, Aug. 10–24, 1848, Nicholson Whaling Collection (NWC); William Wirt, of New Bedford, July 4–17, Aug. 2-Sep. 18, 1854, NWC; Mary Frazier, of New Bedford, July 2–4, 1858, NWC; Louisa, of New Bedford, June 28–29, 1858, June 29, 1859, NWC; Cincinnati, of Stonington, June 21–24, 1859, NWC; Navy, of New Bedford, June 27-July 2, July 25, Sep. 15–17, 1861, Kendall Whaling Museum (KWM); Josephine, of New Bedford, June 17, Aug. 25–28, 1864, KWM; Sea Breeze, of New Bedford, July 9-10, 1874, G. W. Blunt White Library.
* ↑ Storfursten Constantin, of Helsinki, June 1860. In Lindholm, O. V., Haes, T. A., & Tyrtoff, D. N. (2008). Beyond the frontiers of imperial Russia: From the memoirs of Otto W. Lindholm. Javea, Spain: A. de Haes OWL Publishing.
* ↑ Josephine, of New Bedford, July 5, 1860, July 10, 1861, KWM.
* ↑ City, of New Bedford, Sep. 6-Oct. 1, 1854, NWC.
# Ianthocincla

Ianthocincla és un gènere d'aus paseriformes de la família dels leiotríquids.

## Taxonomia

Segons el Congrés Ornitològic Internacional, versió 11.1, 2021 aquest gènere està format per 8 espècies:
* Ianthocincla sukatschewi - xerraire de Sukatxov.
* Ianthocincla rufogularis - xerraire gorja-rogenc.
* Ianthocincla konkakinhensis - xerraire cellagrís.
* Ianthocincla cineracea - xerraire cendrós.
* Ianthocincla ocellata - xerraire ocel·lat.
* Ianthocincla maxima - xerraire gros.
* Ianthocincla bieti - xerraire de Biet.
* Ianthocincla lunulata - xerraire llunat.
# Nikolai Bóbrikov

Nikolai Ivànovitx Bóbrikov (en rus: Никола́й Ива́нович Бо́бриков, Sant Petersburg 15 de gener de 1839 – Hèlsinki, 17 de juny de 1904), fou un militar i polític rus.

## Biografia
### L'ascens dins l'exèrcit

Bóbrikov va esdevenir oficial de l'exèrcit rus el 1858, i va prestar serveis al districte militar de Kazan com a cap de divisió a Nóvgorod. Va esdevenir coronel el 1869. Un any més tard fou transferit a Sant Petersburg per fer funcions especials a la Guàrdia Imperial. Això li va donar accés a la cort imperial. El 1878 va esdevenir General de Divisió.

### Governador General de Finlàndia

El 1898, el tsar Nicolau II nomenà Bobrikov Governador General de Finlàndia. Bobrikov va ser alhora odiat i temut per la població finlandesa degut a la seva actuació, ja que ell considerava que Finlàndia era encara un país estranger que amenaçava Rússia. El 1899, Nicolau II va signar el "Manifest de febrer", que marcà el començament dels anomenats "anys d'opressió" (sortovuodet). En aquest manifest el Tsar decretava que les lleis de l'Imperi imperaven sobre les lleis de Finlàndia. Mig milió de finlandesos van signar una petició demanant que Nicolau II revoqués el manifest, però el Tsar ni tan sols va voler rebre la delegació que portava la petició.
El 1900, Bobrikov va donar ordre que tota la correspondència entre les oficines de govern s'havia d'escriure en rus i que s'incrementés l'educació en llengua russa a les escoles. L'exèrcit finlandès fou suprimit el 1901, i a partir d'aquell moment els reclutes finlandesos podrien veure's obligats a servir amb les tropes russes a qualsevol part de l'Imperi Rus. A la primera lleva, el 1902, només el 42% dels cridats a files es van presentar. El 1905, el reclutament obligatori va ser abolit a Finlàndia, ja que els finlandesos van ser considerats com a poc fiables des d'un punt de vista militar.
El 1903, Bóbrikov va rebre del Tsar poders dictatorials, de manera que a partir d'aquell moment, podia despatxar els funcionaris del govern i abolir els diaris. El 16 juny de 1904 Bobrikov va ser víctima d'un atemptat de banda d'Eugen Schauman a Hèlsinki. Schaumann va disparar en Bobrikov tres vegades, i posteriorment, dues vegades a si mateix. Schaum va morir instantàniament i Bobrikov va morir més tard aquella nit a l'hospital.
L'assassinat de Bobrikov va tenir lloc el mateix dia que indica la novel·la Ulisses de James Joyce, i és mencionat breument al llibre.

## Referències

* 1 2 3 4 Kauffman, George B.; Niinistö, Lauri «Chemistry and Politics: Edvard Immanuel Hjelt (1855–1921)». The Chemical Educator, 3, 5, 1998, pàg. 1–15. DOI: 10.1007/s00897980247a.
| Precedit per: Frederick Heyden | Governador General de Finlàndia 1898-1904 | Succeït per: Ivan Mikhaïlovitx Obolenski |
# Corredor de Siliguri

El Corredor de Siliguri és un tram de terra al voltant de la ciutat de Siliguri que es troba a Bengala Occidental, Índia. En la secció més estreta fa uns 20-22 quilòmetres d'amplada. Es tracta d'un espai geo-polític i econòmic que connecta els estats del nord-est de l'Índia amb la resta del país. Limita amb Nepal, Bangladesh i Bhutan. Antigament també limitava amb el Regne de Sikkim, fins que es va fusionar amb l'Índia el 1975.
La ciutat de Siliguri, és la ciutat més destacada d'aquesta zona i el punt de connexió viària i comercial entre Nepal, Bangladesh, Sikkim, Darjeeling, i el nord-est de l'Índia.
La partició de l'Índia va portar a la formació del Corredor de Siligurri a través de la creació de Pakistan Oriental (actual Bangladesh) després de la partició de Bengala de 1947.
El regne de Sikkim es va unir a l'Índia en un referèndum d'annexió el 1975.

## Referències

* ↑ Singh, Mayank. «Army steps up efforts to safeguard Siliguri Corridor». The New Indian Express, 07-11-2021. [Consulta: 16 gener 2022].
* ↑ Singh, Mohinder Pal. «What if China wrings India's 'Chicken's Neck' – the Siliguri corridor? Here are some countermeasures». The Times of India, 09-10-2019. Arxivat de l'original el 2022-01-18. [Consulta: 16 gener 2022].
* ↑ «Sikkim Votes On Indian Merger». , 15-04-1975 [Consulta: 28 gener 2018].
* ↑ «Sikkim Voters OK Merger With India». , 16-04-1975 [Consulta: 28 gener 2018].

## Bibliografia

* Ghosh, Atig. Neilson. The Importance of Being Siliguri. Border-Effect and the 'Untimely' City in North Bengal. Palgrave Macmillan, Springer, 2018. ISBN 9789811083334. LCCN 2018935185.
# Soviet de la Unió

El Soviet de la Unió (rus: Совет Союза; transliterat Soviet Soiuza) o Soviet dels Diputats del Poble era una de les dues cambres del Soviet Suprem de la Unió Soviètica, creat per la constitució soviètica de 1936, funcionant entre 1938 i 1991. En contraposició del Soviet de les Nacionalitats, el Soviet de la Unió representava els interessos de tots els habitants de la Unió Soviètica sense tenir en consideració la seva nacionalitat.
El Soviet de la Unió tenia les mateixes prerrogatives i competències que el Soviet de les Nacionalitats, incloent el dret a la iniciativa legislativa. El Soviet de la Unió escollia el seu president, que dirigia les sessions de la cambra, als seus quatre vicepresidents i a les comissions permanents.

## Forma d'elecció

Els membres del Soviet de la Unió eren elegits de forma universal, igualitària, directa i secreta, d'acord amb els principis de la democràcia socialista, i amb la regla de repartiment d'un diputat per cada 300.000 persones. Dita cambra estava composta per un nombre variable al voltant dels 790 representants.
Si bé, d'acord amb la constitució de 1936, no era obligatori ser membre del Partit Comunista de la Unió Soviètica per votar i ser elegit candidat, el sistema polític soviètic es basava en l'unipartidisme. No va ser fins a la glàsnost de Mikhaïl Gorbatxov que es realitzarien eleccions multipartidistes el 1989.

## Comissions permanents

* Comissió Mandatària
* Comissió en Suposats Legislatius
* Comissió de Planificació de Pressupost
* Comissió d'Afers Externs
* Comissió d'Afers de la Joventut
* Comissió d'Indústria
* Comissió de Transports i Comunicacions
* Comissió de Construcció i Indústria dels Materials de Construcció
* Comissió d'Agricultura
* Comissió de Béns de Consum
* Comissió d'Educació Pública
* Comissió de Salut Pública i Seguretat Social
* Comissió de Ciència i Cultura
* Comissió de Comerç
* Comissió de Servei de Consum i Economia Municipal
* Comissió de Medi Ambient.

## Presidents del Soviet de la Unió

| Nom | Inici del càrrec | Final del càrrec |
| Andrei Andreiev | 12 de gener de 1938 | 10 de febrer de 1946 |
| Andrei Jdànov | 12 de març de 1946 | 25 de febrer de 1947 |
| Ivan Parfenov | 25 de febrer de 1947 | 12 de juny de 1950 |
| Mikhaïl Iasnov | 1950 | 1956 |
| Alexandr Volkov | 1954 | 1956 |
| Pavel Lobanov | 14 de juliol 1956 | 18 de març de 1962 |
| Ivan Spiridonov | 1962 | 1970 |
| Alexei Ixitikov | 1970 | 1984 |
| Lev Tolkunov | 1984 | 1988 |
| Iuri Khristoradnov | maig de 1988 | 1989 |
| Ievgeni Primakov | 3 de juny de 1989 | 28 de març de 1990 |
| Ivan Laptev | 1990 | 1991 |
| Konstantí Lubentxenko | 1991 | 1991 |

## Vegeu també

* Constitució de la Unió Soviètica
* Govern i política de la Unió Soviètica

## Referències

* ↑ ucraïnès Рада Союзу; belarús Савет Саюза; kazakh Одақ Кеңесі; lituà Sajungos Taryba; moldau Cовиетул Униуний; letó Savienības Padome; estonià Liidu Nõukogu

## Enllaços externs

* Arxivat 2011-09-28 a Wayback Machine.
# Aaron Ciechanover

Aaron Ciechanover (en hebreu: אהרון צ'חנובר Aharon Txihànover) (Haifa, 1947) és un biòleg israelià, guardonat amb el Premi Nobel de Química l'any 2004.

## Biografia

Va néixer l'1 d'octubre de 1947 a la ciutat de Haifa, en una família polonesa jueva que fugí del seu país després de la Segona Guerra Mundial. Va estudiar medicina a la Universitat Hebrea de Jerusalem, on es va llicenciar el 1974, i posteriorment va realitzar el doctorat en biologia a l'Institut Tecnològic d'Israel - Technion l'any 1981. Actualment és docent al departament de bioquímica i dirigeix l'Institut Rappaport d'Investigació en medicina al Technion.

## Recerca científica

Interessat en la degradació de les proteïnes, al costat d'Avram Hershko en el seu Laboratori de recerca al Technion observà com aquesta degradació era regulada per l'ubiquitina, una petita proteïna que apareix de manera natural a les cèl·lules eucariotes. Per aquest descobriment l'any 2004 fou guardonat, juntament amb Avram Hershko i Irwin Rose, amb el Premi Nobel de Química.

## Referències

* ↑ «Aaron Ciechanover Biographical» (en anglès). Nobel Prize. [Consulta: 27 febrer 2022].
* ↑ «Aaron Ciechanover». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* «Aaron Ciechanover» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Greentown

«Greentown» té aquests significats:
* Greentown (Indiana)
* Greentown (Ohio), població del comtat de Stark (Ohio, EUA)
* Greentown (Comtat de Jefferson), població de l'estat d'Ohio
* Hangzhou Greentown, club de futbol xinès de la ciutat de Hangzhou
# Bisbat de Pinsk

El bisbat de Pinsk (belarús: Пінскай дыяцэзіі, llatí: Dioecesis Pinskensis Latinorum) és una seu de l'Església Catòlica a Belarús, sufragània de l'arquebisbat de Minsk-Mahiliou. Al 2013 tenia 42.100 batejats sobre una població de 3.108.000 habitants. Actualment està regida pel bisbe Antoni Dziemianko.

## Territori

La diòcesi comprèn els voblascs Brest i de Hòmiel.
La seu episcopal és la ciutat de Pinsk, on es troba la catedral de l'Assumpció de Santa Maria Verge.
El territori s'estén sobre 72.700 km², i està dividit en 81 parròquies, agrupades en 5 vicariats.

## Història

La diòcesi va ser erigida el 28 d'octubre de 1925 pel papa Pius XI mitjançant la butlla Vixdum Poloniae unitas. Originàriament era sufragània de l'arquebisbat de Vílnius.
El 13 d'abril de 1991, en virtut de la butlla Quia ob rerum del papa Joan Pau II patí diverses modificacions territorials i esdevingué sufragània de l'arquebisbat de Minsk-Mahiliou.
El 5 de juny de 1991 cedí una porció del seu territori a benefici de la diòcesi de Drohiczyn.

## Cronologia episcopal

* Zygmunt Łoziński † (28 d'octubre de 1925 - 26 de març de 1932 mort)
* Kazimierz Bukraba † (10 de juliol de 1932 - 6 de maig de 1946 mort)
** Wladyslaw Jedruszuk † (16 de febrer de 1967 – 13 d'abril de 1991) (administrador apostòlic)
** Kazimierz Świątek † (13 d'abril de 1991 - 30 de juny de 2011) (administrador apostòlic)
** Tadeusz Kondrusiewicz (30 de juny de 2011 - 3 de maig de 2012) (administrador apostòlic)
* Antoni Dziemianko, des del 3 de maig de 2012

## Estadístiques

A finals del 2016, la diòcesi tenia 42.100 batejats sobre una població de 3.108.000 persones, equivalent a l'1,4% del total.
| any | població | població | població | sacerdots | sacerdots | sacerdots | sacerdots | diaques | religiosos | religiosos | parròquies |
| any | batejats | total | % | total | clergat secular | clergat regular | batejats por sacerdot | diaques | homes | dones | |
| 1950 | 319.603 | ? | ? | 153 | 153 | | 2.088 | | | 35 | 133 |
| 1970 | 88.000 | 174.000 | 50,6 | 81 | 80 | 1 | 1.086 | | 1 | 49 | 35 |
| 1999 | 50.000 | 3.100.000 | 1,6 | 33 | 13 | 20 | 1.515 | | 13 | 27 | 64 |
| 2000 | 50.000 | 3.100.000 | 1,6 | 33 | 13 | 20 | 1.515 | | 31 | 43 | 60 |
| 2001 | 50.000 | 3.100.000 | 1,6 | 33 | 14 | 19 | 1.515 | | 31 | 52 | 60 |
| 2002 | 50.000 | 3.100.000 | 1,6 | 40 | 17 | 23 | 1.250 | | 35 | 53 | 60 |
| 2003 | 50.000 | 3.100.000 | 1,6 | 40 | 17 | 23 | 1.250 | | 37 | 43 | 60 |
| 2004 | 50.000 | 3.100.000 | 1,6 | 43 | 19 | 24 | 1.162 | | 41 | 47 | 60 |
| 2013 | 50.000 | 3.110.000 | 1,6 | 52 | 29 | 23 | 961 | | 31 | 46 | 76 |
| 2016 | 42.100 | 3.108.000 | 1,4 | 50 | 31 | 19 | 842 | | 23 | 51 | 81 |

## Bibliografia

* Bolla Vixdum Poloniae unitas, AAS 17 (1925), p. 521(llatí)
* Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«».