OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llista de divinitats associades a la resurrecció

A diferents cultures han sorgit figures divines o semidivines marcades per la resurrecció: es tracta de déus que moren i tornen a néixer o resuciten d'entr els morts. Aquestes divinitats són:
* Adonis (Síria)
* Ammon (mitologia egípica)
* Atis (Frígia)
* Baal (déu fenici)
* Bàlder (mitologia escandinava)
* Chhinnamasta (hinduisme)
* Cronos (mitologia grega)
* Dionís (Antiga Grècia)
* Dumuzi (mitologia sumèria)
* Enees (heroi romà)
* Eshmun (mitologia fenícia)
* Au fènix (criatura mitològica egípica)
* Gullveig (mitologia nòrdica)
* Horus (Egipte)
* Inanna (Sumer)
* Ixtar (Accad)
* Izanagi (mitologia japonesa)
* Jarilo (mitologia eslava)
* Jesús (cristianisme)
* Julunggul (mitologia australiana)
* Kaknu (Costano)
* Kostroma (deessa eslava)
* Lemminkäinen (Finlàndia)
* Marzanna (mitologia eslava)
* Melcart (déu de Tir)
* Obatala (mitologia ioruba)
* Odin (mitologia germànica)
* Orfeu (mitologia grega)
* Osiris (déu egipci)
* Persèfone (deessa grega)
* Prosèrpina (mitologia romana)
* Quetzalcóatl (déu asteca)
* Xipe Totec (mitologia mexicana)
* Zalmoxis (déu daci)
# Déu Fill

* No s'ha de confondre amb Fill de Déu.
Déu Fill, amb majúscula, és un concepte central per al cristianisme, i designa la Segona Persona de la Santíssima Trinitat, la relació de la qual amb les altres dues és objecte de debat teològic des del cristianisme primitiu (debats cristològics: arrianisme, adopcionisme, nestorianisme, pelagianisme, gnosticisme, etc.), que es va tancar dogmàticament al Primer Concili de Nicea. A conseqüència d'això, a diferència de les altres dues persones, a aquesta segona persona o Déu Fill se li atribueixen dues naturaleses: una divina i una humana, que es troben indissolublement unides a la mateixa Persona (vegeu hipòstasi).

## La segona persona de la Santíssima Trinitat

Les diferents interpretacions que es donen a la relació entre les Persones de la Trinitat per les diferents confessions cristianes continuen sent un assumpte transcendental en èpoques posteriors, especialment la clàusula filioque, que està entre les que van mantenir la diferència entre l'Església Catòlica Romana i l'Església Ortodoxa Oriental i van provocar l'anomenat Cisma d'Orient. Les tendències dominants dins de la Reforma protestant no van discutir el dogma trinitari, i fins i tot van perseguir als que ho feien (Miquel Servet). Posteriorment, algunes confessions protestants han desenvolupat dogmes no trinitaris.
Els noms amb què es denomina a Déu Fill són molt nombrosos, i han donat origen per si mateixos a tractaments literaris. El nom històric és Jesús, el gentilici Jesús de Natzaret (malgrat el naixement de Jesús a Betlem), i de vegades se'l nomena per la filiació (Jesús, fill de Maria i Josep, encara que s'indica que la Verge Maria és la Mare de Déu - Theotokos - mentre que Josep és el seu pare putatiu, o Jesús, de la Casa de David). Com altres noms o advocacions s'utilitzen Crist o Jesucrist, Fill de Déu, Fill de l'home, Messies, Anyell de Déu, Bon Pastor, Llum del Món, etc. Alguns es refereixen a un moment concret de la seva vida terrenal o celestial, com Nen Jesús o Nen Déu, Natzarè, crucificat, Crist mort, Crist ressuscitat, Crist ascendit, Crist Rei, Crist jutge, Pantocràtor, etc.
# Linx siberià

El linx siberià (Lynx lynx wrangeli), també conegut com linx de Sibèria de l'Est, és una subespècie del linx euroasiàtic que viu a l'Extrem Orient Rus. Viu a les muntanyes Stanovoy i a l'est del riu Ienisei. El 2013, hi havia una població estimada de 5.890 individus madurs a l’Extrem Orient Rus. Les seves preses inclouen els cabirols siberians. El linx siberià és la segona subespècie més comuna de linx euroasiàtic. Segons un estudi realitzat sobre la mortalitat del linx euroasiàtic, el linx siberià assoleix una edat mitjana de 15 anys.

## Referències

* ↑ Breitenmoser, U.; Breitenmoser-Würsten, C.; Lanz, T.; von Arx, M.; Antonevich, A.; Bao, W. & Avgan, B. «Eurasian Lynx». The IUCN Red List of Threatened Species 2015, 2015.
* ↑ Heptner, V. G.. «Lynx». A: Mlekopitajuščie Sovetskogo Soiuza. Moskva: Vysšaia Škola. Washington DC: Smithsonian Institution and the National Science Foundation, 1992, p. 524–636.
* ↑ Heaver, J, Waters, M. A retrospective study of mortality in Eurasian lynx (Lynx lynx) in UK zoos. Zoo Biology. 2019; 38: 200– 208. {{format ref}} https://doi.org/10.1002/zoo.21476

## Vegeu també

* Linx dels Carpats
* Linx del Caucas
* Linx del Turquestan
# Llista de muntanyes de Cap Verd

Aquesta és una llista de muntanyes de Cap Verd:
* Pico do Alberto a São Nicolau
* Pico da Antónia a Santiago
* Monte Batalha a Maio
* Monte Bissau a São Nicolau
* Monte Cara a São Vicente
* Caixa a São Vicente
* Topo da Coroa a Santo Antão - el més alt de l'illa i el segon més alt de Cap Verd, també el més occidental d'Àfrica
* Monte Estância a Boa Vista
* Fateixa a São Vicente
* Fogo a illa de Fogo - El més alt de Cap Verd
* Monte Fontainhas a Brava
* Monte Gordo a São Nicolau - el més alt de l'illa
* Monte Grande a illa de Sal
* Serra da Malagueta a Santiago
* Muntanya sud de Topim a São Vicente
* Monte Penoso a Maio
* Monte São João a São Vicente
* Serra Negra a Sal
* Monte Trigo a Santo Antão
* Monte Verde a São Vicente
* Viana a São Vicente

## Vegeu també

* Llistes de muntanyes per regió
* Geografia de Cap Verd
# Eatontown

Eatontown és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2007 tenia 14.109 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Eatontown tenia 14.008 habitants, 5.780 habitatges, i 3.444 famílies. La densitat de població era de 913,6 habitants/km².
Dels 5.780 habitatges en un 28,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,8% hi vivien parelles casades, en un 9,9% dones solteres, i en un 40,4% no eren unitats familiars. En el 33,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 10% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,08.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,9% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 35% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 13,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 53.833 $ i la renda mediana per família de 69.397 $. Els homes tenien una renda mediana de 49.508 $ mentre que les dones 35.109 $. La renda per capita de la població era de 26.965 $. Aproximadament el 3,5% de les famílies i el 5,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Eatontown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Eatontown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Eduard Oja

Eduard Oja (Palupõhja, 17 de gener de 1905 - Tartu, 16 d'abril de 1950) va ser un compositor, director d'orquestra, professor de música i crític estonià.
El seu pare era guarda forestal. Entre 1919 i 1925 va estudiar a l'Escola de professors de Tartu de la Universitat de Tartu, on va conèixer Eduard Tubin, i també va treballar durant un temps com a professor d'escola. No va ser un compositor especialment prolífic, component principalment obres d'orquestra i conjunts i música coral. Tanmateix, va ser molt apreciat durant la seva vida i va rebre premis i elogis per diverses de les seves obres. També va treballar com a director, dirigint el cor de dones de la Societat de Cant Coral de Dones de Tartu entre 1930 i 1934, així com a professor de teoria musical a l'Escola Superior de Música de Tartu. A més, ell mateix era un violinista practicant. Algunes de les seves obres com l'òpera Oblit del jurament (en estonià Lunastatud vanne) i l'obra coral El retorn a casa (en estonià Kojuminek) s'han perdut, tot i que la majoria de la seva obra ha sobreviscut, i avui és valorada als museus d'Estònia. El Museu Eduard Tubin del castell d'Alatskivi conté exposicions relacionades amb ell i els seus companys d'estudis sota Heino Eller, coneguda com l'"escola Tartu", com Eduard Tubin, Alfred Karindi, Olav Roots i Karl Leichter.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Eduard Oja». ERP. Arxivat de l'original el 29 d’octubre 2013. [Consulta: 28 octubre 2013].
* ↑ «Eduard Oja». Estonian Music Information Centre. [Consulta: 28 octubre 2013].
* ↑ «Eduard Tubin – a honorary guest of Alatskivi castle». Alatskivi Loss. Arxivat de l'original el 29 October 2013. [Consulta: 28 octubre 2013].
# Lothar Krieg

Lothar Krieg (Darmstadt, 10 de desembre de 1955) és un atleta alemany, ja retirat, especialista en els 400 metres, que va competir durant la dècada 1970.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Montreal, on va guanyar la medalla de bronze en la prova del 4×400 metres del programa d'atletisme. Formà equip amb Franz-Peter Hofmeister, Harald Schmid i Bernd Herrmann.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze a les Universíades de 1977 i el campionat alemany de 1976. A finals de la dècada de 1980 exercí d'entrenador nacional dels 400 metres.

## Millors marques

* 400 metres. 45.64" (1976)

## Referències

* 1 2 3 4 «Olympedia – Lothar Krieg». [Consulta: 24 juny 2024].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 25 juny 2024].
# Eidas

Ydes és una comuna francesa de la regió administrativa d'Alvèrnia-Roine-Alps, del departament de Cantal de França. S'estén per una àrea de 17,39 km² i té 1.965 habitants, segons el cens de 1999, amb una densitat de 113 hab/km².
# Dusfort

Dusfort (també anomenat Durfort) és una entitat de població i cap de municipi de Calonge de Segarra, a la comarca de l'Anoia.
Està situat a dos quilòmetres al nord-oest del municipi de Calaf. L'any 2006 tenia 26 habitants censats. Va ser municipi independent fins al segle xix.

## Llocs d'interès

* Església de Santa Maria, d'origen romànic, està situada sobre el turó que domina el poble.
* Castell de Dusfort. Està situat al nord del nucli de Dusfort, en la part més alta. Possiblement aquest edifici hagués format part de l'antic castell de Dusfort. Conserva elements que ens indicarien aquesta possibilitat, com algun trams del parament sud sembla aprofitar part d'una antiga muralla o edificació primitiva. Un altre factor, és la seva situació situada a la part més alta del nucli de Dusfort.Presenta una planta rectangular de forma irregular. Consta de planta baixa, dues plantes de pis i golfes. Els murs estan fets amb carreus de pedra irregular en filades horitzontals. La coberta és a una vessant (sud) amb teula àrab. La façana d'ingrés s'orienta a l'est, i presenta un portal adovellat de mig punt. A la resta de façanes cal remarcar algunes finestres amb ampit de rajol pronunciat. A la façana sud, l'estructura del parament amb diferents continuïtats, ens podria indicar que l'edifici es podria haver construït sobre una estructura més antiga, ja fos l'antic castell o part de la muralla medieval. En les edificacions annexes que hi trobem davant de la façana d'accés, cal destacar-hi el cup de vi a l'interior. En un nivell inferior al cos del cup, s'hi observen dues obertures circulars al paviment que podrien estar vinculades al cup. Segurament estaven a l'interior d'una edificació que no es conserva actualment. Davant de l'entrada s'hi observa també un pou quadrat.

## Referències

* ↑ «Patrimoni Cultural». Diputació Barcelona.
# Edward de Bono

Edward de Bono (anglès: Edward Charles Francis Publius de Bono) (Malta, 19 de maig de 1933 - Malta, 9 de juny de 2021) fou un prolífic escriptor i psicòleg maltès de la Universitat d'Oxford, entrenador i instructor en el tema del pensament. Fou famós per haver encunyat el terme «pensament lateral» en el seu llibre Sis barrets per pensar. De Bono va crear diverses eines per millorar les habilitats i actituds d'exploració, com són el «P.N.I.» (Positiu, Negatiu, Interessant), «CTF» (Considerar tots els factors) i «CiS» (Conseqüències i Seqüeles). Moltes d'elles es basen en la premissa que ha d'ensenyar-se a pensar explícita i intencionalment, tal com defensa en separar les possibles formes de pensar per colors i concretar-les en diferents «barrets», els quals poden ser usats per actuar segons l'objectiu de cadascun d'ells:
* Barret blanc: és un barret per pensar de manera més objectiva i neutral possible.
* Barret vermell: per expressar els nostres sentiments, sense necessitat de justificació.
* Barret negre: per ser crítics d'una manera negativa i pensar per què alguna cosa no podria sortir bé.
* Barret groc: al contrari que el barret negre, amb aquest s'intenta buscar els aspectes positius sobre un determinat aspecte.
* Barret verd: obre les possibilitats creatives i està íntimament relacionat amb la seva idea de pensament lateral o divergent.
* Barret blau: és el que controla la resta dels barrets; controla els temps i l'ordre d'aquells.

## Obra publicada

* The Use of Lateral Thinking (1967), que va introduir el terme «pensament lateral»
* The Five-Day Course in Thinking (1968,) que va introduir el joc L
* The Mechanism of the Mind (1969)
* Lateral Thinking (1970)
* The Dog-Exercising Machine(1970)
* Technology Today (1971)
* Practical Thinking (1971)
* Lateral Thinking for Management (1971)
* Po: Beyond Yes and No (1972)
* Children Solving Problems (1972)
* Eureka!: An Illustrated History of Inventions from the Wheel to the Computer (1974)
* Teaching Thinking (1976)
* The Greatest Thinkers (1976)
* Wordpower (1977)
* The Happiness Purpose (1977)
* Future Positive (1979)
* Atlas of Management Thinking (1981)
* De Bono's Course in Thinking (1982)
* Tactics: The Art and Science of Success (1985)
* Conflicts (1985)
* Masterthinker's Handbook (1985)
* Six Thinking Hats (1985)
* I Am Right You Are Wrong: From This to the New Renaissance: From Rock Logic to Water Logic (1990)
* Serious Creativity: Using the Power of Lateral Thinking to Create New Idees (1992), que és la suma de les seves moltes idees sobre la creativitat.
* How to Have A Beautiful Mind (2004)
També és autor de nombrosos articles en revistes, incloent The Lancet i Clinical Science.
# Edward Hallowell

«Edward Hallowell» té aquests significats:
* Edward Hallowell (herpetòleg) (1808–1860)
* Edward Hallowell (psiquiatre), psiquiatre estatunidenc conegut pel seu treball sobre el trastorn per hiperactivitat
* Edward Needles Hallowell (1836–1871), oficial d'infanteria del 54th Massachusetts Volunteer Infantry
# Edward Griffith

Edward Griffith (1790 - 8 de gener de 1858) va ser un naturalista britànic. Va escriure General and Particular Descriptions of the Vertebrated Animals (1821) i va traduir a l'anglès de Georges Cuvier l'obra Règne animal, de la qual va fer addicions considerables (1827–35). Fill de William Griffith de Stanwell, Middlesex, va estudiar a St. Paul's School, London. Va ser un dels membres fundadors de la Zoological Society, i membre de la Linneana (1822). El 1821 va publicar la primera part de ‘General and Particular Descriptions of the Vertebrated Animals' amb planxes acolorides. La primera part tractava dels simis i el lèmurs però aquesta obra va quedar incompleta. La traducció de Cuvier va ser publicada entre 1827 i 1834, Griffith en va ser el director en cap i el van ajudar Charles Hamilton Smith, Edward Pidgeon i John Edward Gray (aquest darrer pel que fa als ocells).
# Loimaa

Loimaa (en suec Loimaa) és un municipi de Finlàndia, situat a la província de Finlàndia Occidental i a la regió de Finlàndia Pròpia. El 2005 va incorporar els antics municipis d'Alastaro i de Mellilä.
# El cielo abierto

El cielo abierto és una pel·lícula espanyola de 2001 dirigida per Miguel Albaladejo amb guió d'Elvira Lindo protagonitzada per Sergi López i Ayats i Mariola Fuentes. Es tracta d'una mescla entre comèdia i drama, amb les dosis justes de tendresa, riures i amargor, molt ben interpretada, a més, per tot el seu elenc. Ha participat a alguns festivals internacionals.

## Sinopsi

Miguel és un jove psiquiatre que acaba de ser abandonat precipitadament per Sara, la seva parella, que marxa amb un altre. Per si no fos prou, la seva sogra anava a passar uns dies a casa. Així doncs, sense núvia i amb la sogra -i a més amb tota la problemàtica dels pacients que tracta a l'hospital on treballa-, Miguel bé pot tornar-se més boig que aquells als qui tracta. Encara més, un dels seus pacients li roba la cartera. No obstant això, aquest últim contratemps esdevindrà el primer pas per a la solució de totes les seves dissorts, gràcies a Jasmina, la germana del seu pacient lladregot.

## Elenc

* Sergi López i Ayats: Miguel
* Mariola Fuentes: Jasmina
* María José Alfonso: Elvira
* Emilio Gutiérrez Caba: David
* Geli Albaladejo: Carola
* Marcela Walerstein: Sara
* Javier Dorado: Paquito
* Elvira Lindo: Belinda
* Antonio Muñoz Molina: Paciente

## Premis
### XVI Premis Goya

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor actor secundari | Emilio Gutiérrez Caba | Guanyador |
| Millor cançó original | Olga Román | Candidat |

### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor actor | Sergi López i Ayats | Guanyador |

### Fotogramas de Plata 2001

* Millor actor de cinema per Sergi López i Ayats.

## Referències

* ↑ 'El cielo abierto', de Miguel Albaladejo, mejor película y mejor guión en el V Festival Latino de Los Ángeles, El País, 31 de juliol de 2001
* ↑ El cielo abierto a Fotogramas
* ↑ El cielo abierto al web dels Premis Goya
* ↑ «Medallas del CEC a la producción española de 2001». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 10 gener 2016].
* ↑ Pilar López de Ayala y Sergi López consiguen los Fotogramas de Plata, El País, 26 de febrer de 2002
# El chulo

El chulo és una pel·lícula espanyola de comèdia estrenada l'11 de febrer de 1974, dirigida per Pedro Lazaga i interpretada en el paper protagonista per Javier Escrivá.

## Sinopsi

Carlos és un proxeneta de categoria, que utilitza a les dones al seu antull per al seu benefici. No obstant això, té un problema d'impotència provocat per un trauma infantil al qual haurà d'enfrontar-se.

## Repartiment

* Javier Escrivá com Carlos.
* Silvia Tortosa com Suzy.
* Nadiuska com Isabel.
* Queta Claver com Doña Margarita.
* Bárbara Rey com Loli.
* Perla Cristal com Doña Patro.
* Elisa Montés com Doña Carmen.
* Helga Liné com Doña Mercedes.
* Teresa del Río com Celia.
* Mònica Randall com Eva.
* José Vivó
* Pilar Bardem
* Milo Quesada
* Montserrat Julió
* Luis Ciges com Doctor.
* Vicente Bañó
* José Riesgo com Oficial de la presó.

## Premis

Per les seves interpretacions de Carlos i Donya Mercedes, Javier Escrivá i Helga Liné van ser guardonats amb el premi al millor actor i a la millor actriu de repartiment als Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1973.

## Referències

* ↑ Abandomoviez. «El chulo». [Consulta: 22 febrer 2020].
* ↑ La tribuna de Toledo. «Toledo, machismo y citas de Rilke», 21-07-2019. [Consulta: 22 febrer 2020].
* ↑ «Entrega de los premios nacionales cinematográticos», 02-02-1974. [Consulta: 22 febrer 2020].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# SEAT Marbella

El Seat Marbella és un automòbil del segment A fabricat per la marca SEAT des de 1986 fins a 1998. El Marbella va ser substituït el 1998 pel SEAT Arosa.
El Marbella és un Seat Panda modificat per Seat, que al seu torn era molt similar al Fiat Panda. Les diferències entre el Panda i el Marbella es redueixen a la graella davantera, més inclinada i amb les reixetes de respiració horitzontals, els logotips, les tapisseries i l'equipament. Amb els anys va ser incorporant novetats com la caixa de canvis de 5 velocitats, arrencada electrònica, motor de 41 cv i millores en l'equipament. El seu preu assequible i la seva fama de robust el van convertir en un èxit, per aquest motiu es va mantenir 12 anys en el mercat sense cap modificació, sent un dels vehicles més rendibles per a Seat en tota la seva història.
En l'aspecte de mercat exterior, el Marbella va tenir una bona acollida en el mercat italià, alemany i holandès, en aquest últim país existeix una associació de seguidors del Marbella que organitza concentracions.
En el terreny esportiu, el Marbella va tenir una notable participació en la fi dels anys 80 en ral·lis de terra a Espanya amb el model "Proto".
La furgoneta associada al seu antecessor, la Seat Trans, també va sofrir una reestilització i canvi de nom, passant a ser el Seat Terra, la producció del qual va cessar el 1995. Al contrari que en el Marbella turisme, en el Terra podia adquirir-se una versió amb motor dièsel.

## Referències

* ↑ Vlugt, van der, Fred. Auto '92 : een overzicht in woord en beeld van meer dan 300 auto's op de Nederlandse markt (en neerlandès). Den Haag: Wereld op wielen, 1992, p. 416.
* ↑ Büschi, Hans-Ulrich (ed.). Automobil Revue '83 (en alemany). Vol. 78. Berna: Hallwag, AG, 1983-03-10, p. 491-492.
* ↑ «Fiat Panda Club Nederland» (en neerlandès). [Consulta: 7 juliol 2024].
* ↑ «Marbella Proto» (en castellà). Seat Históricos. [Consulta: 7 juliol 2024].
* ↑ Martín, Iván Vicario. «I Concentración SEAT Trans y Terra: qué vivan las furgonetas» (en castellà), 22-02-2024. [Consulta: 7 juliol 2024].
# Vieux Luxembourg

Vieux Luxembourg és un disseny de porcellana utilitzat per Villeroy & Boch. Una dels més antics fabricants de porcellana d'Europa. Villeroy & Boch encara està en producció a Luxemburg.
Vieux Luxembourg és una reminiscència dels dissenys que es van importar des de l'Orient durant els segles xvi i xvii. El cos de porcellana de Vieux Luxemburg s'accentua amb una vora fistonat de blau cobalt. Les decoracions florals es distribueixen en el cos de cada peça.
Aquest pas va ser la creació d'un establiment de ceràmica a Audun-le-Tiche, Lorena amb el seu primer model realitzat l'1 d'abril 1748. Tan sols unes dècades més tard, l'empresa es trobava entre els millors d'artesans europeus, nomenada "François Boch et Frères, Fabricació Imperiale et Royale" de Septfontaines Rollingergrund, a prop de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ Duncan, Roberts «Château de Septfontaines under Conservation Order». City Magazine Luxembourg, 01-02-2011.
# Ait Sebaa Lajrouf

Ait Sebaa Lajrouf (en àrab آيت السبع لجروف, Āyt as-Sabʿ Lajrūf; en amazic ⴰⵢⵜ ⵙⴱⵄ) és una comuna rural de la província de Sufruy, a la regió de Fes-Meknès, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 17.466 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Malcolm Reed

Malcolm Reed és un personatge de l'univers fictici Star Trek que surt a la sèrie Star Trek: Enterprise, és interpretat per Dominic Keating.
Reed és anglès, i és, en moments diferents, l'oficial tàctic i oficial arsenal a bord de la nau espacial Enterprise (NX-01). Té el rang de tinent.
Els pares d'en Reed són l'Sturart i la Mary, i té una germana, la Madelina, no obstant tot i ser família, saben poca cosa d'ell, ja que és molt reservant, fins i tot amb la seva família.
L'oncle d'en Reed era de la Royal Navy, tenia por a l'aigua (concretament al pensament de morir ofegat) però tot i així es fa fer a la mar i va donar la vida salvant els seus companys. És el seu heroi i model a seguir, no només pel seu acte heroic sinó perquè ell també té por a l'aigua. És un dels pocs membres de la seva família que no es va unir a la Royal Navy, fet que l'allunyà del seu pare i que no es parlin des de fa anys.

## Referències

* ↑ Dotzè capítol de la primera temporada de Star Trek: Enterprise Silent Enemy

## Enllaços externs

* Web oficial - Malcolm Reed Arxivat 2010-04-17 a Wayback Machine.(anglès)
* Mundo Star Trek - Malcolm Reed(castellà)