OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Molí de Riudecòs

El Molí de Riudecòs és una obra d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici construït en pedra, de planta baixa i pis, amb una petita cort pel bestiar annex, on fins no fa tants anys hi havia hagut cabres.
El conjunt està format per dos cossos, un a la part posterior més baix, i el principal, amb vessants a laterals. Cal destacar a la façana, un cos adossat situat a la part esquerra, amb un cobert de columnes de rajol, amb bigues i forjats de fusta, que possiblement era la pallissa.
La porta principal és rectangular amb llinda i brancals de pedra, hi ha el número 35 al damunt. Al davant de la porta, a terra hi ha dues antigues moles de pedra circulars, de gairebé més d'un metre de diàmetre.
El parament és sense arrebossar, amb parets de pedra i morter de calç. L'interior es troba deshabitat i en mal estat, pendent de ser arreglat.
A la part del darrere es troba la bassa de l'aigua, de 13,50 X 2 metres, construïda amb blocs de pedra local de gran mida, actualment coberta d'herbes. Es conserva la boca del carcavà, de dos metres d'amplada per 1, 30 d'alçada. L'entrada de llum de l'arc fa 1,10 metres i en forma de mig punt lleugerament apuntat en pedra de granit. L'interior és tot recobert de morter hidràulic, amb una paret de rajol al fons. Però, actualment degut a la vegetació és impossible arribar-hi per veure-ho.

## Història

En la Contribució Industrial i de Comerç d'Arbúcies de 1849 s'esmenta el molí de Mateu Riudecós que molia 3 mesos a l'any.
En l'amillarament de 1935 apareix com a propi de Miquel Miralpeix i Pujol, qui declara els límits del molí de Riudecòs i masos Vilaret i Miralpeix: a orient amb terres dels masos Aulet, Gubern, nofre, Xuclaire, Sureda, Iglésies, Pla, Vimemers i Les Planes d'en Roca, a migdia amb el mateix propietari en terme de Sant Hilari i terrenys de mas Aulet, a ponent amb el mateix terme de Sant Hilari i a nord amb el mateix propietari en terme de Sant Hilari i el mas Galtera.
En el padró de 1940 apareix habitat per una família de quatre membres.
La bassa del molí que es troba al costat de la casa, va ser construïda amb grans blocs de pedra de granit extrets del mateix llit de la riera. Fa uns 13,50 metres de llargada per 2 d'alçada.
Es conserva també la boca de la sortida de l'aigua del carcavà que desguasa directament a la riera, però actualment es troba tapat per la vegetació.
Fins a finals dels anys noranta encara existia la turbina que feia moure les moles.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 «El Molí de Riudecòs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Resolució 991 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 991 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 28 d'abril de 1995. Després de recordar totes les resolucions i declaracions sobre la situació a El Salvador, el Consell va finalitzar la Missió d'Observació de les Nacions Unides al Salvador (ONUSAL).
El Consell reconeix que El Salvador havia sorgit del conflictes a una nació democràtica i pacífica i ret homenatge a la ONUSAL pels seus esforços. Va celebrar el compromís continu del govern del Salvador i el poble per la reconciliació nacional i l'estabilització de la vida política al país.
Es va instar tant al Govern del Salvador com al Frente Farabundo Martí para la Liberación Nacional a accelerar l'aplicació dels acords de pau pertinents per assegurar la irreversibilitat del procés de pau, mentre que la comunitat internacional procediria a proporcionar assistència.
La resolució va concloure afirmant que el mandat de la ONUSAL conclouria el 30 d'abril de 1995 de conformitat amb la Resolució 961 (1994).

## Referències

* ↑ «Peacekeeping: Mission updates (April–June 1995)». International Peacekeeping, 2, 3, 1995, pàg. 413–416. DOI: 10.1080/13533319508413569.
* ↑ United Nations, Office of Public Information. UN monthly chronicle, Volumes 32–33. United Nations, Office of Public Information, 1995, p. 52.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 901 a la 1000 (1994 - 1995)
* Guerra Civil d'El Salvador

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Okólnoie

Okólnoie - Окольное (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 144 habitants. Pertany al districte (raion) de Stari Oskol.

## Referències

* ↑ Летопись населённых пунктов Белгородской области: Село Котово Старооскольского городского округа Белгородской области: история [села Котово, села Терехово] / Котовская библиотека; сост. Рудакова Тамара Ивановна. — Котово: Котовская библиотека, 1996. — 75 с.
* ↑ «Храм в честь Покрова Пресвятой Богородицы (с. Федосеевка)». ИМЦ «Православное Осколье», 11-10-2012. Arxivat de l'original el 2018-06-12. [Consulta: 9 juny 2018].
# Tiberi Claudi Neró (pretor)

Tiberi Claudi Neró (en llatí Tiberius Claudius Nero) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Clàudia i portava el cognomen de Neró.
Després d'exercir algunes magistratures menors va arribar a pretor peregrí l'any 178 aC, i encara que tenia la jurisdicció peregrina va ser enviat amb un comandament militar a Pisae per ocupar el lloc del cònsol Marc Juni Brut, que havia estat enviat a la Gàl·lia per reclutar tropes. Segurament va restar a Etrúria com a propretor.
L'any 172 aC va ser enviat a Àsia en missió especial. El 165 aC va ser altre cop pretor i després propretor amb l'illa de Sicília com a província.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XLI,18 i 48;XLII,19; CXV,16
# Montbouton

Montbouton és un municipi francès, es troba al departament del Territori de Belfort i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2006 tenia 414 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 402 | 405 | 396 | 376 | 427 | 438 |
# Peter Hall

Sir Peter Hall (Hampstead, 19 de març de 1932 - Londres, 30 de juliol de 2014) fou un urbanista anglès. Catedràtic d'Urbanisme a la Bartlett School of Architecture and Planning, University College London. Fou un dels teòrics urbans més reconeguts arreu del món. El seu llibre Cities and Civilisation (1999) ha esdevingut una obra de referència en el camp de l'urbanisme. Fou assessor especial de planificació estratègica en successius governs del Regne Unit i va obtenir doctorats honorífics de diverses universitats d'Anglaterra, Suècia i Canadà. Fou membre honorífic del Royal Town Planning Institute, de l'Acadèmia Britànica i de l'Acadèmia Europea.

## Referències

* ↑ «Peter Hall». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
# Distribució Nakagami

La distribució Nakagami o la distribució Nakagami-m és una distribució de probabilitat relacionada amb la distribució gamma. La família de distribucions de Nakagami té dos paràmetres: un paràmetre de forma $m\geq 1/2$ i un segon paràmetre que controla la propagació $\Omega >0$.

## Caracterització

La seva funció de densitat de probabilitat (pdf) és
$f(x;\,m,\Omega )={\frac {2m^{m}}{\Gamma (m)\Omega ^{m}}}x^{2m-1}\exp \left(-{\frac {m}{\Omega }}x^{2}\right),\forall x\geq 0.$
on $(m\geq 1/2,{\text{ and }}\Omega >0)$
La seva funció de distribució acumulada és
$F(x;\,m,\Omega )=P\left(m,{\frac {m}{\Omega }}x^{2}\right)$
on P és la funció gamma incompleta regularitzada (inferior).

## Generació

La distribució Nakagami està relacionada amb la distribució gamma. En particular, donada una variable aleatòria $Y\,\sim {\textrm {Gamma}}(k,\theta )$, és possible obtenir una variable aleatòria $X\,\sim {\textrm {Nakagami}}(m,\Omega )$, mitjançant la configuració $k=m$, $\theta =\Omega /m$, i prenent l'arrel quadrada de $Y$ :
$X={\sqrt {Y}}.\,$
Alternativament, la distribució Nakagami $f(y;\,m,\Omega )$ es pot generar a partir de la distribució de chi amb el paràmetre $k$ ajustat a $2m$ i després després d'una transformació d'escala de variables aleatòries. És a dir, una variable aleatòria de Nakagami $X$ es genera mitjançant una transformació d'escala simple en una variable aleatòria distribuïda per Chi $Y\sim \chi (2m)$ com a continuació.
$X={\sqrt {(\Omega /2m)Y}}.$
For a Chi-distribution, the degrees of freedom $2m$ must be an integer, but for Nakagami the $m$ can be any real number greater than 1/2. This is the critical difference and accordingly, Nakagami-m is viewed as a generalization of Chi-distribution, similar to a gamma distribution being considered as a generalization of Chi-squared distributions.

## Referències

* ↑ «Nakagami Distribution (Nakagami-m): Definition» (en anglès). https://www.statisticshowto.com.+[Consulta: 1r juliol 2023].
* ↑ Laurenson, Dave. «Nakagami Distribution». Indoor Radio Channel Propagation Modelling by Ray Tracing Techniques, 1994. [Consulta: 4 agost 2007].
* ↑ Laurenson, Dave. «Nakagami Distribution». Indoor Radio Channel Propagation Modelling by Ray Tracing Techniques, 1994. [Consulta: 4 agost 2007].
* ↑ «Nakagami Distribution - MATLAB & Simulink» (en anglès). https://www.mathworks.com.+[Consulta: 1r juliol 2023].
# Regió de Pardubice

La Regió de Pardubice (txec: Pardubický kraj ) és una sosdivisió (kraj) de la República Txeca, situada majoritàriament a la regió històrica de Bohèmia, llevat una petita part a la Moràvia. La capital és Pardubice.

## Districtes de la Regió de Pardubice

* Districte de Chrudim
* Districte de Pardubice
* Districte de Svitavy
* Districte d'Ústí nad Orlicí

## Ciutats de la Regió de Pardubice

Pardubice, Česká Třebová, Chrudim, Holice, Svitavy, Ústí nad Orlicí, Vysoké Mýto.

## Enllaços externs

* Pàgina Oficial Arxivat 2006-06-26 a Wayback Machine.
* Visió regional i estadístiques
# Operation Ivy

Operació Ivy va ser una banda de punk rock de Berkeley, Califòrnia, formada el maig de 1987. La banda va ser important a nivell estilístic com una de les primeres en barrejar els elements de hardcore punk i l'ska donant lloc a un nou subgènere anomenat ska punk i vinculat a Lookout Records i a l'«East Bay Sound».
El nom de la banda deriva de les proves nuclears Operació Ivy del 1952. Tot i que el grup va publicar únicament un àlbum complet abans de separar-se el maig del 1989, Operation Ivy és recordat com l'antecedent directe del grup Rancid, pels seus directes i per la influència estilística posterior sobre nombroses bandes.

## Trajectòria

L'octubre de 1987, la banda va fer el seu debut discogràfic amb una cançó a l'àlbum recopilatori del fanzín Maximumrocknroll Turn It Around!. El gener de 1988, va signar amb Lookout Records i va publicar l'EP de debut, Hectic, que es va convertir en un dels discos més venuts de Lookout Records.
Operation Ivy va llançar el seu únic àlbum d'estudi, Energy, a través de Lookout Records, el març de 1989, i es va separar al cap de dos mesos just després del concert de presentació del disc el 28 de maig del 1989 a 924 Gilman Street. Aquesta va ser també la primera actuació de Green Day amb el nom de Green Day.
En dos anys, Operation Ivy va fer 185 concerts i va gravar un total de 32 cançons oficials. La resta dels seus enregistraments d'estudi estan disponibles en bootlegs.

## Membres

* Jesse Michaels – veu
* Tim «Lint» Armstrong – guitarra
* Matt «McCall» Freeman – baix
* Dave Mello – bateria

## Discografia

* 1988: Hectic
* 1989: Energy

## Referències

* ↑ «Operation Ivy - Operation Ivy [reissue]» (en anglès). Punknews.org, 06-11-2007. [Consulta: 23 maig 2020].
* ↑ Huey, Steve. "Operation Ivy | Biography & History | AllMusic". AllMusic.com. Consultat setembre 28, 2019.
# The Daily Telegraph (Sydney)

The Daily Telegraph, conegut col·loquialment com a The Tele, és un tabloide australià publicat a Sydney (Nova Gal·les del Sud) per News Corp Australia. Es publica de dilluns a dissabte i es pot comprar a Sydney, gran part de Nova Gal·les del Sud, el Territori de la Capital Australiana i el Sud-est de Queensland. Gestiona el sisè web de notícies més popular d'Austràlia, amb una audiència mensual de 2.841.381 lectors.

## Referències

* ↑ «About Us» (en anglès). Arxivat de l'original el 5 setembre 2015.
* ↑ «Nielsen Digital Content Ratings July 2018 Tagged Rankings» (en anglès).
# Montbochier

Mont Bochiér (en francès Montboucher) és una localitat i comuna de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa.
La seva població al cens de 1999 era de 344 habitants. Està integrada a la Communauté communes de Bourganeuf-Royère-de-Vassivière.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 484 | 428 | 377 | 356 | 344 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Christian Pateyron | PS |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Pastís alemany

El pastís alemany és un pastís de xocolata en capes, cobert i farciment amb una mescla amb ratlladura de coco i nous. La cobertura es prepara amb un caramel fet amb rovells d'ou i llet condensada; una vegada que el caramel és cuinat, s'agreguen el coco i les nous. Ocasionalment, es pot estendre una cobertura de xocolata als costats i en tota la circumferència del pastís, la qual cosa ajuda a sostenir el farciment. Com a toc especial es poden afegir unes cireres al marrasquí.
Contràriament a la creença popular, aquest pastís no prové pas d'Alemanya, sinó dels Estats Units. El nom ve del Baker's German's Sweet Xocolata, una barra de xocolata creada en 1852 per Samuel German per a la marca Baker's Chocolate. La recepta original del pastís alemany va ser enviada per una mestressa de casa de Dallas (al Texas) a un diari local el 1957. El pastís es va popularitzar i la General Foods —propietària de la Baker's en aquell temps— va distribuir la recepta i fotografies del pastís a altres diaris del país; es diu que les seves vendes van augmentar de 73 %. La forma que atribueix l'origen al pastís es va anar desvirtuant en publicacions subseqüents, fins a arribar a ser el que avui coneixem com a «pastís alemany» (German Chocolate Cake).

## Referències

* ↑ Food and Wine. «German Chocolate Cake recipe» (en anglès). Cooking.com. Arxivat de l'original el 3 d'agost de 2008. [Consulta: 2 gener 2010].
* ↑ «Germanely Chocolate Cake» (en alemany). Snopes.com. [Consulta: 2 gener 2010].
* ↑ «History of German Chocolate Cake» (en anglès). Whatscookingamerica.net. [Consulta: 2 gener 2010].

## Vegeu també

* Garash (pastís)
* Sachertorte

## Enllaços externs

* Lloc oficial de Baker's (Kraft Foods)
* Recepta de Pastís Alemany i altres darreries per a tota ocasió.
* What's Cooking America
# Resolució 24 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 24 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 30 d'abril de 1947, després d'haver examinat la petició de la República d'Hongria (posteriorment denominada República Popular d'Hongria i des de 1989 de nou República d'Hongria) per poder ser membre de les Nacions Unides. En aquesta resolució, el Consell va recomanar a la Assemblea General l'acceptació d'Hongria com a membre.
Aquesta resolució es va adoptar per 10 vots a favor. Austràlia va optar per l'abstenció.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1 a la 100 (1947 - 2452)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Operation Petticoat

Operation Petticoat és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Blake Edwards i estrenada l'any 1959.

## Argument

Enmig de la Segona Guerra Mundial, la tripulació del submarí Sea Tiger veu alterada la seva rutina quan es veu obligada a conviure amb un grup d'infermeres de la Marina. A sobre, els tripulants es veuen obligats a submergir la nau mentre l'estaven pintant de vermell i blanc. Quan tornen a sortir a la superfície, descobreixen que es troben en el primer submarí de color rosa del món.

## Crítica

Un submarí pintat de rosa, unes quantes infermeres i la parella protagonista són els elements que va estudiar Edwards per aconseguir un dels primers grans èxits de la seva carrera. El film, superficial encara que molt efectiu com a comèdia, va ser nominat a l'Oscar al millor guió original, i, tot i competir en aquesta mateixa categoria amb Les Quatre Cents Coups i Perseguit per la mort, va ser vençuda per una altra comèdia molt menys inspirada, Pillow Talk.

## Repartiment

* Cary Grant: Capità de corbeta (més tard vicealmirall) Matt T. Sherman
* Tony Curtis: Segon tinent oficial (més tard capità) Nicholas Holden
* Joan O'Brien: Infermera Dolores Crandall
* Dina Merrill: Infermera Barbara Duran
* Gene Evans: Cap de màquines Molumphry
* Dick Sargent: Ensenya Stovall
* Virginia Gregg: Infermera Edna Heywood
* Robert F. Simon: Capità J.B. Henderson
* Robert Gist: Tinent Watson
* Gavin MacLeod: Ernest Hunkle
* George Dunn: «Profeta»
* Dick Crockett: Harmon
* Madlyn Rhue: Infermera Reid
* Marion Ross: Infermera Colfax
* Clarence Lung: Sargent Ramon Gillardo
* Frankie Darro: Segon agent farmacèutic Dooley
* Tony Pastor Jr.: Fox
* Robert F. Hoy: Reiner
* Nicky Blair: Seaman Kraus
* John W. Morley: Williams
* Arthur O'Connell: Segon del cap de màquines Sam Tostin
* Alan Scott: Cap de les destruccions

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1960: Oscar al millor guió original per Paul King, Joseph Stone, Stanley Shapiro i Maurice Richlin
* 1960: Globus d'Or a la millor pel·lícula musical o còmica
* 1960: Globus d'Or al millor actor musical o còmic per Cary Grant

## Referències

* ↑ «Crítica del film». La Vanguardia, 12-11-2012.
# The Daily Telegraph

El Daily Telegraph és un diari britànic fundat el 1855. La seva publicació germana, el Sunday Telegraph, es va fundar el 1961. Aquest rotatiu britànic va ser pioner en oferir una edició digital de diari, va ser el 1994. Existeix a més una publicació australiana del mateix nom. Afí al Partit Conservador (Tories), és conegut popularment com The Torygraph.

## Circulació i vendes

És el de més distribució dels diaris seriosos britànics amb 523.048 exemplars el 2014 per davant de The Times, amb 417.298 exemplars en la mateixa època. El 2002, el Telegraph era el diari britànic més venut, amb una tirada mitjana de 920.000 exemplars. S'ha de comparar aquesta xifra amb els 620.000 del Times, els 230.000 de l'Independent i els 400.000 del The Guardian.

## Referències

* ↑ «Telegraph» (en anglès britànic). Arxivat de l'original el 2019-06-03. [Consulta: 5 agost 2020].
* ↑ «The Daily Telegraph – readership data». News Works. Arxivat de l'original el 17 de novembre 2014.
* ↑ «National newspaper ABCs», 14-02-2019. Arxivat de l'original el 14 d’agost 2019.
* ↑ «The UK's 'other paper of record'» (en anglès). BBC, 19-01-2004.

## Enllaços externs

* (anglès) Telegraph.co.uk Arxivat 2018-01-25 a Wayback Machine.
# Pastís basc

El pastís basc és un pastís de la cuina basca fet d'una massa densa feta amb mantega, farina, ametlla polvoritzada i sucre; i farcit de fruita o de crema amb ametlla polvoritzada (a França, sobretot si la massa base que utilitzen és una pasta brisa ja comprada, i que per tant no la conté) o amb ratlladures de pell de cítrics (al sud). De vegades té una forma tallada i enganxada al mig del pastís, amb la mateixa pasta, que pot ser simplement un cercle però que sol ser una creu basca.
Es pot situar el seu origen al segle xviii, a la localitat de Kanbo, a Lapurdi, però en aquella època encara no existia la versió amb crema, que no va aparèixer fins al segle xix. Com el tortell català, es tracta d'un pastís tradicionalment "de diumenge" que es feia els festius als caserius bascos.
Al País Basc sud el més habitual és el de crema, i l'alternativa és la fruita (albercoc fresc o sec, pruna, móra, cirera, etc.) mentre que a la nord típicament és la melmelada de cireres, i pot haver-hi o no també cireres senceres a l'interior. La crema pot estar aromatitzada amb vainilla, però al sud no és obligatòria i pot ser que a més contingui canyella.
# El coronel no tiene quien le escriba (pel·lícula)

El coronel no tiene quien le escriba és una pel·lícula de 1999 dirigida per Arturo Ripstein. Va ser adaptada per Paz Alicia Garciadiego de la novel·la homònima de Gabriel García Márquez. La pel·lícula és una coproducció internacional entre Mèxic, França i Espanya.

## Repartiment

* Fernando Luján: Topo
* Marisa Paredes: Ruiz
* Salma Hayek: Lobarbo chipika
* Rafael Inclán: padre Ángel
* Ernesto Yáñez: don Sabas
* Daniel Giménez Cacho: Nogales
* Esteban Soberanes: Germán
* Patricia Reyes Spíndola: Jacinta
* Odiseo Bichir: Dr. Pardo
* Julián Pastor: Lugones
* Eugenio Lobo: Álvaro

## Producció

La producció de la pel·lícula va ser una qüestió de família, ja que Arturo Ripstein en fou el director, la seva esposa Paz Alicia Garciadiego va escriure el guió, i el seu fill Gabriel Ripstein va fer el seu debut com a productor.

## Premis

La pel·lícula va ser presentada per l'Academia Mexicana de Artes y Ciencias Cinematográficas com la seva candidata per al Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa en 1999, però no va aconseguir la nominació. La pel·lícula també va competir al 52è Festival Internacional de Cinema de Canes de 1999. Paz Alicia Garciadiego fou nominada al Goya al millor guió adaptat.

## Referències

* ↑ «De Ripstein hijo a Ripstein padre: "Lo respeto por ser un viejo terco"» (en castellà). El Universal. Compañía Periodística Nacional, 08-02-2015 [Consulta: 1r juny 2016].
* ↑ Herrera, Beto «Gabriel García Márquez en el cine: El coronel no tiene quien le escriba» (en castellà). 1FIla. Grupo Sexenio Comunicaciones, 17-04-2014 [Consulta: 13 maig 2016]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-06-10. [Consulta: 22 desembre 2019].
* ↑ «Paz Alicia Garcíadiego y su adaptación de El coronel no tiene quien le escriba» (en castellà). Proceso. Comunicación e Información, S.A. de C.V., 05-09-1998 [Consulta: 2 juny 2016]. Arxivat 30 de juny 2016 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-06-30. [Consulta: 22 desembre 2019].
* ↑ Academy of Motion Picture Arts and Sciences (1999-11-22). "Record 47 Countries In Oscar Contention". Nota de premsa. Consulta: 2008-08-20.
* ↑ «El coronel no tiene quien le escriba» (en anglès). Festival de Cannes. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ El coronel no tiene quien le escriba al web dels Premis Goya
# Resolució 248 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 248 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 24 de març de 1968, després de rebre cartes de Jordània i Israel, així com informació complementària del Cap d'Estat Major de l'Organisme de les Nacions Unides per la Vigilància de la Treva, el Consell va reafirmar les seves resolucions anteriors i va condemnar la batalla de Karameh acció militar llançada per Israel en flagrant violació de la Carta de les Nacions Unides. El Consell va lamentar tots els incidents violents en violació de l'alto el foc i va demanar a Israel que desistís d'actes i activitats en contra de la resolució 237.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 201 a la 300 (1965 - 1971)
* Conflicte araboisraelià

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org