OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rio en Medio

Rio en Medio és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2000 tenia 131 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Rio en Medio tenia 131 habitants, 40 habitatges, i 31 famílies. La densitat de població era de 115 habitants per km².
Dels 40 habitatges en un 32,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,5% hi vivien parelles casades, en un 17,5% dones solteres, i en un 22,5% no eren unitats familiars. En el 12,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,28 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,74.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 29% entre 25 i 44, un 26% de 45 a 60 i un 7,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.143 $ i la renda mediana per família de 32.143 $. Els homes tenien una renda mediana de 0 $ mentre que les dones 15.536 $. La renda per capita de la població era de 9.723 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Rio en Medio». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rio en Medio». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Bandera de Nova Orleans

La bandera de Nova Orleans està formada per un camp blanc carregat amb tres flors de lliri grogues (dos i un) i vorejada per la part superior d'una estreta franja carmesí i per la inferior d'una franja blava. Cadascuna de les franges ocupen 1/7 part de l'alt de la bandera i el camp blanc 5/7 parts. Les proporcions són 2:3. La presència de la flor de lis remarca l'herència francesa de la ciutat i els forts vincles amb França.

## Colors

Els diferents codis de color són els següents:
| Model de color | Blanc | Carmesí | Blau | Groc |
| Pantone | Blanc | 485 C | 2766 C | 7409 C |
| RGB | 255, 255, 255 | 220, 20, 60 | 17, 27, 76 | 237, 180, 29 |
| CMYK | 0-0-0-0 | 0-200-160-34 | 78-65-0-70 | 0-24-88-7 |
| HTML | #FFFFFF | #DC143C | #111B4C | #EDB41D |

## Simbolisme

El camp blanc és el símbol de la justícia i el govern, la franja blava representa la llibertat i la carmesí representa la fraternitat. A més, aquests són també els colors de la bandera francesa. Les tres flors de lliri agrupades en forma triangular representen la ciutat de Nova Orleans sota els principis de govern, llibertat i fraternitat.

## Història

La ciutat de Nova Orleans va adoptar oficialment la bandera el 5 de febrer de 1918, després d'haver seleccionat el seu disseny entre prop de 400 idees presentades al Comitè Ciutadà de Banderes en preparació per a la celebració del bicentenari de la ciutat. La bandera vermella, blanca i blava carregada amb flors de lliri d'or combinava l'esquema de colors suggerit per una proposta amb elements decoratius d'una altra. L'esquema de colors patriòtics fou suggerit per Bernard Barry, llavors emprat com a gravador a A. B. Griswold and Co., joiers, i la idea de les flors de lliei s'atribueix a Gustave Couret, dibuixant del despatx d'arquitectura Diboll, Owen i Goldstein.

## Referències

* ↑ «HOME RULE CHARTER OF THE CITY OF NEW ORLEANS» (en anglès). New Orleans City Council, Sec. 2-2. - Official flag of city—Described., 01-05-1954 [Consulta: 22 novembre 2022].
* ↑ «New Orleans, Louisiana (U.S.)» (en anglès). Flags Of The World.
* ↑ «New Orleans Flag Color Codes» (en anglès). FlagColorCodes. [Consulta: 22 novembre 2022].
* 1 2 Purcell, John M. amb Croft, James A. i Monahan, Rich «American City Flags, Part 1: United States - Cities, M-N» (en anglès). Raven, vol. 9-10, 2002–2003, pàg. 233-234 [Consulta: 22 novembre 2022].
# Globo d'oro

El Globo d'oro (internacionalment conegut com a Globo d'Oro italiano) és un premi cinematogràfic de la premsa estrangera acreditada a Itàlia que es lliura de manera anual. Es va crear en 1960 i el seu jurat és responsabilitat de l'Associació de Premsa Estrangera de Roma.
La primera cerimònia de premis va tenir lloc el 1960 i la pel·lícula guanyadora va ser Un maledetto imbroglio dirigida per Pietro Germi.
L'edició de 1981-1982 va comptar amb la participació del President de la República Italiana Sandro Pertini. El Premio alla carrera (Premi a l'èxit de tota la vida) es va crear l'any 1995.
El Globo d'Oro europeu es va crear l'any 2005.

## Categories

* Globo d'oro a la millor pel·lícula
* Globo d'oro al millor llargmetratge
* Globo d'oro al millor director
* Globo d'oro al millor actor
* Globo d'oro a la millor actriu
* Globo d'oro al millor actor revelació
* Globo d'oro a la major actriu relevalación
* Globo d'oro al millor guió
* Globo d'oro a la millor fotografia
* Globo d'oro al millor curtmetratge
* Globo d'oro a la millor banda sonora
* Globo d'oro a la millor comèdia
* Globo d'oro a la carrera destacada
* Gran Premi de la premsa estrangera

## Referències

* 1 2 «Il Globo d'oro della Stampa estera alla Cineteca di Bologna» (en italià). Agenzia Nazionale Stampa Associata, 04-08-2022.
* ↑ Annuario del cinema italiano e audiovisivi. Centro di studi di cultura, promozione e difusione del cinema, 1975.
* ↑ Vitali, Alessandra «Globi d'Oro 2018, 'L'intrusa' è il miglior film. Riconoscimenti a Cortellesi, Marinelli, Servillo, per Amelio il Globo alla carriera» (en italià). , 13-06-2018. «In Rome, the awards ceremony that the Foreign Press gives to Italian cinema.»
* ↑ «Globo d'oro: John Malkovich ritira il Gran Premio della stampa estera» [Golden Globe: John Malkovich picks up the Grand Prize of the Foreign Press]. The Hollywood Reporter Romait. 28 June 2023. Arxivat de l'original el 10 September 2023.
* 1 2 «Actress Bellucci wins 'Globo d'Oro' prize». , 21-06-2005.

## Enllaços externs

* [ Globo d'oro - Lloc web oficial]
# Abd-al-Latif

Abd-al-Latif és el nom dels següents personatges:
Abd-al-Latif forma part del nom de molts personatges:
* Abd al-Latif Mirza, kan timúrida de Samarcanda
* Abd-al-Latif al-Baghdadí, erudit i savi àrab

## Notes

* ↑ Per a l'elaboració d'aquesta llista s'ha respectat la forma emprada a la Viquipèdia i s'ha seguit estrictament una ordenació alfabètica. S'ha pres com a criteri per a la inclusió a la llista que en el nom de l'article hi aparegués el nom Abd-al-Latif, tot i que no en fos el nom principal
# Territori Indígena Bribri Talamanca

El Territori Indígena Bribri Talamanca és un dels quatre territoris indígenes costariquenys de l'ètnia bribri. Confina amb el Territori Indígena Cabecar Talamanca. Va ser creat per decret en 1985 i es localitza al cantó de Talamanca, província de Limón. Cobreix una àrea aproximada de 43.690 hectàrees d'una zona predominantment muntanyenca.

## Poblats

Abasta les comunitats de Chasse, Bambú, Watsi, La Pera, Meleruk, Suretka, Shiroles, Sepecue, Mojoncito, Bajo Coen, Alto Coen, Coroma, Amubri, Soki, Kachabri, Suiri, Katsi, Dururpe, Namu Woki, Boca Uren, Alto Uren Alto Lari, Duriñak, Yorkin, Shuabb i Ak Bërie. És administrat per l'Associació de Desenvolupament Integral del Territori Indígena Bribri (ADITIBRI) que al seu torn s'organitza en diferents Consells de Veïns de les diferents comunitats. L'economia es basa en el cultiu de banana, plàtan, cacau, arrels, tubercles, blat de moro i arbres fruiters.

## Característiques

La població indígena bribris constitueix un dels grups més nombrosos de Costa Rica, existeixen aproximadament uns 10.000 bribris. Estan localitzats a les Reserves Indígenes de Salitre i Cabagra a la Província de Puntarenas i en la Reserva Indígena de Talamanca.
Conserven la seva llengua bribri (escriptura i oral) i es dediquen a l'agricultura, pesca, caça d'aus i cria de porcs. Entre els productes artesanals que ells confeccionen està la cistelleria i la fabricació d'instruments musicals, per a això utilitzen elements naturals.
Es mobilitzen per mitjà de pots i basses en el llit del riu Sixaola, a la frontera amb Panamà. La població indígena de Talamanca és part de les cultures indígenes de l'Amazones. El seu sistema social en l'època precolombina es basava en el cacicat, on es designava a un cap o cacic el qual prenia les decisions de la tribu.
La Reserva Bribri de Talamanca té 6.458 habitants en la conca del riu Sixaola, amb els següents assentaments: Sipurio, Suretka, Amubre, Sepecue (Coen), Shiroles, Bris, Katsi, Atalanta, Urén, Coroma, Yorkín (Soró Kichá), Vesta, Chase, Talía, Paraíso, Costa Rica (Sixaola), Piedra Grande, Volio (Watsi), Fields, Telire, Bordon, Concepción de Atalanta, Akberie (Piedra Grande), Bratsi, Mojoncito, Shiroles, i Lari.

## Referències

* ↑ Pueblo Bribri Arxivat 2016-03-01 a Wayback Machine. Atlas Digital de los Pueblos Indígenas, Universitat de Costa Rica
* 1 2 3 http://www.aditibri.org/aditibri/ Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.
# Rossinyol blau

El rossinyol blau o rossinyol blau siberià (Larvivora cyane; syn: Luscinia cyane) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) que habita el sotabosc de Sibèria meridional, nord-est de la Xina, Corea i Japó. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Rossinyol blau». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2013 (català)
* ↑ Lars Svensson. Guia d’ocells Europa i regió mediterrània. Full 416. Ed. Omega 2010. ISBN 978-84-282-1534-3(català)
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 703. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Siberian Blue Robin. Larvivora cyane» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 23 abril 2022].
# Províncies Atlàntiques del Canadà

Sota el nom de Províncies atlàntiques del Canadà es coneix la regió del Canadà que engloba les quatre províncies de la costa atlàntica: l'Illa del Príncep Eduard, Nova Brunswick, Nova Escòcia i Terranova i Labrador. La població conjunta d'aquestes províncies és de 2.332.535 habitants, segons el cens de 2007.
L'origen d'aquest terme es deu al premier de Terranova i Labrador, Joey Smallwood, qui anomenà així aquestes províncies quan el seu territori s'uní al Canadà l'any 1949. D'aquesta manera, negà la possibilitat d'incloure Terranova a les Províncies Marítimes, un nom ja existent i que descrivia les semblances culturals entre l'Illa del Príncep Eduard, Nova Brunswick i Nova Escòcia. Cal recordar que totes elles s'havien incorporat al Canadà al llarg del segle xix: Nova Brunswick i Nova Escòcia l'any 1867, i l'Illa del Príncep Eduard el 1873.
Tot i així, nombroses vegades ambdues denominacions (Províncies Atlàntiques i Províncies Marítimes) es confonen, malgrat que la segona no inclou a Terranova i Labrador.

## Comunitats urbanes

La següent llista inclou aquelles conurbacions urbanes que tenien, segons el cens de 2006, una població superior als 50.000 habitants. Ordenades per població/àrea metropolitana:
| Comunitat | Província | Població (2006) |
| Halifax | Nova Escòcia | 372.858 |
| St John's | Terranova i Labrador | 181.113 |
| Moncton | Nova Brunswick | 126.424 |
| St John's | Nova Brunswick | 122.389 |
| Cape Breton | Nova Escòcia | 105.928 |
| Fredericton | Nova Brunswick | 85.688 |
| Charlottetown | Illa del Príncep Eduard | 58.625 |

## Notes

* ↑ Estadística del Canadà: Canada's population estimates and demographic growth Arxivat 2007-12-21 a Wayback Machine.
* ↑ Estadística del Canadà: Population and dwelling counts, for census metropolitan areas and census agglomerations Arxivat 2008-02-21 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Margaret Conrad and James K. Hiller. Atlantic Canada: a concise history. Don Mills, Ont.: Oxford University Press, 2006.
* Margaret Conrad and James K. Hiller. Atlantic Canada: a region in the making. Toronto: Oxford University Press, 2001.
# Lopado­temakho­selakho­galeo­kranio­lipsano­drim­ipo­trimmato­silfio­karavo­melito­katakekhi­meno­kikhl­epi­kossifo­fato­perister­alektrion­opto­kefal·lio­kinglo­pelio­lagoio­siraio­vafe­tragano­pterígon

El lopado­temakho­selakho­galeo­kranio­lipsano­drim­ipo­trimmato­silfio­karavo­melito­katakekhi­meno­kikhl­epi­kossifo­fato­perister­alektrion­opto­kefal·lio­kinglo­pelio­lagoio­siraio­vafe­tragano­pterígon és un plat culinari fictici esmentat en la comèdia Les assembleistes, datada de l'any 392 aC i escrita pel dramaturg i còmic grec Aristòfanes.
La paraula és una transliteració del grec antic: λοπαδο­τεμαχο­σελαχο­γαλεο­κρανιο­λειψανο­δριμ­υπο­τριμματο­σιλφιο­καραβο­μελιτο­κατακεχυ­μενο­κιχλ­επι­κοσσυφο­φαττο­περιστερ­αλεκτρυον­οπτο­κεφαλλιο­κιγκλο­πελειο­λαγῳο­σιραιο­βαφη­τραγανο­πτερύγων. Consta de 171 caràcters i va aconseguir ser el mot més llarg trobat mai en la literatura segons el Guinness World Records del 1990. El plat és un fricassée amb almenys 16 ingredients dolços i amargs. La versió catalana de l'obra d'Aristòfanes, feta per Manuel Balasch, opta per la traducció descriptiva següent:
| « | […] musclos, salaó, rajades, mosteles, samfaina de deixalles de peix condimentada amb sílfium i formatge, grives banyades en mel, merles, ramers, coloms, pollastres, freginades de mújols, cueretes, colomins, llebres, pastissos en forma d'ala macerats amb vi bullit. | » |
El licor Ouzo ha estat citat com un altre ingredient.

## Notes i referències

* ↑ Aristophanes, Ecclesiazusae (editorial Eugene O'Neill, Jr.), línia 1163 (anglès)
* ↑ Guinness Book of World Records, 1990 ed, pg. 129 Arxivat 2020-10-07 a Wayback Machine. ISBN 0-8069-5790-5
* ↑ Llibre Guinness de Rècords, ed. 1990, pg. 129 ISBN 0-8069-5790-5 (anglès)
* ↑ Malvina G. Vogel (1980) The Big Book Of Amazing Facts Playmore Pubs. (anglès)
# Globina

La globina és una proteïna que forma part de l'hemoglobina (heteroproteïna) sent la globina la part proteica. Existeixen diversos tipus de cadenes de globina, que s'anomenen mitjançant lletres gregues (alfa, beta, gamma, etc.).
La globina és la part proteica de l'hemoglobina (apoproteïna). L'hemo és el grup prostètic de l'hemoglobina.
Està compost per 4 cadenes polipeptídiques.
Els aminoàcids varien segons les espècies i dins dels humans varien amb el desenvolupament de l'organisme, de forma que canvien segons que es tracti de la vida embrionària, fetal o adulta.
La família de les globines alfa, es troba al cromosoma 16 i forma un agregat compost per dues còpies de la globina alfa, dos pseudogens i a continuació la globina zeta. La famíla beta està ubicada al cromosoma 11, està composta per: beta, seguida per delta (Formarà junt amb la globina alfa la Hb A2), dues gamma (que varien en un aminoàcid) i èpsilon.

## Classes de cadenes de globina

* Alfa. α (present des del fetus fins a l'edat adulta).
* Beta. β (només en l'adult).
* Gamma.γ (durant el desenvolupament fetal).
* Delta.δ (siíntesi menor que beta).
* Epsilon.ε (durant el desenvolupament embrionari, substituïda per gamma en el fetus).
* Zeta.ξ (típica del desenvolupament embrionari, substituïda per alfa en el fetus).
Les cadenes de globina presenten una estructura complexa:
* Estructura 1a: Determinada per la seqüència d'aminoàcids.
* Estructura 2a: Aquestes cadenes s'enrotllen en espiral i amb alguns trams disposats a l'atzar.
* Estructura 3a: És la disposició que adopta la cadena en l'espai quan es plega sobre ella mateixa i això origina una conformació globular que deixa un buit on es posa el grup "Hemo".
* Estructura 4a: Resulta de la unió de diverses cadènes polipeptídiques amb estructura terciària.
# Adul·lam

Adul·lam va ser una important ciutat cananea, una de les seves ciutats reials situada al centre de Palestina, prop de Betlem, a la regió de Xefela. Al segle xvi aC, Barsan n'és esmentat com a governant.

## Història a la Bíblia

Encara que el Llibre de Josuè diu que era a la plana, està situada en part a la muntanya. Era prop del camí que després seria una via romana a la vall d'Elah, on hi va haver l'enfrontament entre David i Goliat. A aquesta ciutat hi va fer cap Judà quan va deixar el seu pare Jacob i els seus germans a Migdal-Éder. Allà Jacob es va fer amic d'un adul·lamita que es deia Hiram, i va anar a viure a casa seva. A Adul·lam Judà va trobar la seva primera esposa (la Bíblia no menciona el seu nom). Roboam va fortificar la ciutat, i d'altres del voltant, per defensar-se de les incursions d'Egipte. Miquees diu que la noblesa d'Israel es refugiarà a Adul·lam.
El rei David va marxar cap a la població de Nob, on Ahimèlec, fill d'Ahitub, i altres sacerdots van donar-li menjar i l'espasa que havia pertanyut a Goliat. Després, David va arribar a la ciutat filistea de Gat on s'instal·là. Quan el van reconèixer com al guerrer que va vèncer Goliat, va tenir por de ser assassinat i començar a fer-se el boig. Aleshores David va marxar d'allà i es va refugiar a una cova prop d'Adul·lam, on va rebre la visita del seu pare Jessè i els seus germans, tot fugint també de la persecució de Saül, i "es van reunir amb ell tots els qui tenien dificultats, gent endeutada i descontenta; en total, quatre-cents homes".
Judes Macabeu es va retirar a Adul·lam amb les seves tropes després de diverses batalles contra els idumeus. Al segle iv Eusebi de Cesarea deia que Adul·lam era una ciutat molt gran, a unes deu milles romanes a l'est d'Eleuteròpolis.

## A l'actualitat

Modernament, el mot Adul·lam descriu una regió d'Israel a prop de la vall de l'Alzina, al sud de Betxèmeix i a l'oest de Gush Etzion. Comprèn els pobles d'Aderet, Neve Michael/Roglit, i Aviezer. Als anys 50 es va considerar d'oficialitzar Adul·lam com una regió política i econòmica seguint el model de Laquix, però el projecte no es dugué a terme i el nom Adul·lam és d'ús informal.

## Referències

* ↑ Llibre de Josuè. 12:15; 15:35
* ↑ Primer llibre de Samuel. 17:2
* ↑ Gènesi. 38:1; 38:2-3
* ↑ Segon llibre de les Cròniques. 11:6
* ↑ Llibre de Miquees. 1:15
* ↑ Primer llibre de Samuel 21:1-9; 22:9-23
* ↑ Primer llibre de Samuel 22:1-2
* ↑ Segon llibre dels Macabeus. 12:38
* ↑ Eusebi de Cesarea. Onomasticon de Locis Hebraicis, 27
* ↑ «Adulam». Keren Kayemeth LeIsrael. Jewish National Fund. [Consulta: 25 febrer 2022].
# Rosa Maria Badia Sala

Rosa Maria Badia Sala (Mataró, 1966) és una científica informàtica catalana especialitzada en computació paral·lela, supercomputació, processadors superescalars i processadors multinucli. És responsable del grup de fluxos de treball i informàtica distribuïda al Barcelona Supercomputing Center.

## Trajectòria

Badia es va llicenciar en informàtica per la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC) l'any 1989, i va continuar a la UPC per fer el doctorat, que va completar el 1994, sota la direcció de Jordi Cortadella. Va treballar a la UPC com a professora al departament d'arquitectura de computadors del 1989 al 2008, essent professora titular d'universitat des del 1997, i posteriorment com a professora associada a temps parcial des del 2011 fins a l'actualitat.
Els primers treballs de Badia es refereixen a l'automatització del disseny electrònic. El 1999 es va convertir en investigadora al Centre Europeu de Paral·lelisme de Barcelona (CEPBA) i els seus interessos es van dirigir a la informàtica paral·lela. El 2005 va esdevenir responsable del grup de fluxos de treball i informàtica distribuïda del Barcelona Supercomputing Center.
Va esdevenir investigadora del Consell Superior d'Investigacions Científiques el 2008, actualment en excedència. El 2023 fou nomenada membre de l'Institut d'Estudis Catalans.

## Premis i reconeixements

Badia va ser la guanyadora 2019 de l'Euro-Par Achievement Award, un premi anual de la Conferència Europea sobre Processament Paral·lel que es concedeix a investigadors amb contribucions destacades al tema. També l'any 2019, la Generalitat de Catalunya li va lliurar el seu premi DonaTIC en la categoria acadèmica/investigadora. El 2021 va guanyar el premi HPDC Achievement Award al Simposi ACM sobre Informàtica Paral·lela i Distribuïda d'Alt Rendiment (HPDC '21), "per les seves innovacions en models de programació basats en tasques paral·leles, aplicacions i sistemes de flux de treball i lideratge en la informàtica d'alt rendiment. comunitat investigadora".

## Referències

* 1 2 «Curriculum vitae», 2023. [Consulta: 10 juliol 2022].
* 1 2 3 4 «Rosa Badia». People of ACM, 16-11-2021. [Consulta: 10 juliol 2022].
* 1 2 3 «Rosa M. Badia». People. [Consulta: 10 juliol 2022].
* ↑ «Ficha de Tesis: Sintesi d'alt nivell de circuits asincrons». Tesis doctorales: TESEO. [Consulta: 10 juliol 2022].
* ↑ «Rosa M. Badia elected full member of the Institute for Catalan Studies | eFlows4HPC» (en anglès britànic). [Consulta: 20 novembre 2023].
* ↑ «Rosa M. Badia receives the Euro-Par Achievement Award 2019». Euro-Par, 2019. [Consulta: 10 juliol 2022].
* ↑ «Guardonades edició 2019». Premis DonaTIC. [Consulta: 10 juliol 2022].
* ↑ «HPDC Achievement Award 2021». ACM Symposium on High-Performance Parallel and Distributed Computing, 2021. [Consulta: 10 juliol 2022].

## Enllaços externs

* Web personal Arxivat 2020-10-13 a Wayback Machine.
* Arbre jeràrquic i gràfic de tesis doctorals dirigides per la Professora Rosa Maria Badia Sala
# Territori Indígena Térraba

El Territori Indígena Térraba és una comunitat indígena costariquenya reconeguda per l'Estat i únic territori indígena de l'ètnia teribe. Va ser designat com a Reserva Indígena de Boruca—Térraba el 15 de novembre de 1956 pel decret executiu No. 34, després el seu territori es va expandir i va delimitar més àmpliament mitjançant decret executiu en 1993. En la comunitat habiten 1 267 indígenes i 817 no indígenes. Actualment s'utilitza el castellà per a ús comú, però prop del 9% de la població encara parla teribe. La comunitat va restablir el Consell d'Ancians, organització tradicional d'organització política i reconeguda per l'Estat mitjançant la Direcció nacional d'Associacions de Desenvolupament Comunal, la mateixa coexisteix amb l'Associació de Desenvolupament i existeix una polèmica interna en la comunitat sobre la legitimitat de la una o l'altra.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Pueblo Teribe Arxivat 2016-06-20 a Wayback Machine. Atlas Digital de los Pueblos Indígenas, Universitat de Costa Rica

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2015-05-16 a Wayback Machine.