OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Molí fariner de Can Còdol

El Molí fariner de Can Còdol és un molí fariner en desús de Vacarisses (Vallès Occidental). És un Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El molí fariner de can Códol és situat al costat de la riera de Còdol o de Sanana, a uns 200 metres de la masia de can Còdol, al nord del terme municipal.
L'estat de conservació del molí no és bo, però conserva gairebé tots els elements propis d'un molí fariner.
Al costat de l'edifici que conté la mola hi ha un cup o pou que feia funcions de bassa. La bassa és una construcció de planta quadrada amb secció circular a l'interior feta de pedra i d'una profunditat de 3 metres. Aquest pou es devia omplir amb aigua procedent de la riera.
El molí es troba a un nivell inferior respecte del cup. És una estructura de planta rectangular, no es pot veure la coberta per culpa de la vegetació i s'hi accedeix per un arc adovellat. Les dovelles són de pedra tosca i les parets de pedra de diferents mides amb cantoneres ben escairades.
La cambra interior està coberta amb volta de canó lleugerament apuntada, i les parets són de pedra de diferents mides. A l'interior hi ha les restes del mecanisme del molí: un brancal on hi ha la mola inferior o sotana, mentre que la mola superior o volandera ha desaparegut. El brancal té dos graons per accedir al nivell de les moles. Aquí apareix la data de construcció: 1778. El calaix que servia per recollir la farina no s'ha conservat.
També es conserva una part de l'eix de l'arbre de transmissió que passa pel forat central de la mola, així com el canal vertical pel que passava un eix que servia per obrir la comporta del canal del cup i permetre el pas de l'aigua per accionar el rodet.
Al soterrani s'observa un arc de l'espai del carcavà que ha quedat parcialment emplenat de terra i vegetació. L'interior és un passadís cobert amb volta d'arc de mig punt de pedra. El carcavà donava directament a la riera que passa just davant el molí.

## Masia

Les referències històriques del molí les trobem en relació a la masia de can Còdol que està documentada des del segle xvi. És possible que el molí fos anterior, ja que té la volta apuntada i podria haver estat construït en els darrers segles medievals (XIV-XV). També hi ha altres elements com les fonts de Can Còdol i altres elements interessants com unes cavitats amb travertí que conformen un conjunt.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Molí fariner de can Còdol». Gencat, 2018. [Consulta: 2018].
* ↑ Soler Gironès, Joan. Caminant per Vacarisses. Vacarisses: Ajuntament de Vacarisses, 2015.
* ↑ Paez, Carol. «EDAT MITJANA s. V - XV i mès: Molí hidràulic fariner de Can Còdol - Vacarisses», 06-04-2017. [Consulta: 16 gener 2018].
# Riu Sió

El Sió és un riu de la depressió central afluent per l'esquerre del Segre, amb un recorregut de 77 km, drena la Ribera de Sió. El seu cabal és molt magre perquè neix en una comarca de la Catalunya seca (la Segarra). Fins que no arriba a la Noguera i entra en zona de regadiu, hi baixa molt poca aigua.
Neix a la font de Gàver, a la Segarra, i passa a la vora de Sant Domí, el Castell de Santa Maria, Gàver, Estaràs, Santa Fe de Segarra, Montfalcó Murallat, les Oluges, Castellnou d'Oluges, Malgrat, la Prenyanosa, Tarroja de Segarra, Sedó, Riber, Hostafrancs, Concabella, Ratera, Golonor, Sisteró, Pelagalls, les Pallargues, Mont-roig de Segarra, Bellver d'Ossó (per on entra a l'Urgell), Ossó de Sió, Peraltes, Castellnou d'Ossó, Puigverd d'Agramunt, Agramunt, (per on entra a la Noguera) Preixens, Pradell de Sió, les Ventoses, Butsènit d'Urgell, Montgai, Flix, la Sentiu de Sió i Sant Jordi de Muller i s'uneix al seu col·lector, aigua amunt de Balaguer.
Antigament, les seves aigües eren utilitzades com a força motriu dels molins de farina a Preixens, a les Ventoses, a Butsènit d'Urgell, a Flix, a la Sentiu de Sió i a Balaguer. De tot aquest patrimoni hidràulic només es conserva part del Molí de Butsènit i un petit tram de la seva séquia, entre el camp de futbol del nucli i l'inici de la bassa del molí. També està en funcionament el sifó del Sió a Muller.
Actualment es troba en un estat de contaminació greu i han desaparegut totes les espècies fluvials, almenys en els trams mitjà i baix. Hi eren característics el cranc de riu, el musclo de riu, les anguiles i els barbs fins que la indústria es va establir a la ribera del Sió.
A l'alçada d'Agramunt, el canal d'Urgell passa per damunt del riu Sió mitjançant un pont de ferro construït al segle xix.
L'any 2012 es va inaugurar un nou pont sobre el riu Sió per accedir a la població de Butsènit.
Una rovinada provocada per les fortes pluges el 3 de novembre del 2015 va provocar el desbordament del riu Sió a a Agramunt, provocant la mort de quatre persones.

## Referències

* 1 2 «el Sió | enciclopedia.cat». [Consulta: 11 febrer 2024].
* 1 2 «El Sió». [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ «Montgai Turisme». Ajuntament de Montgai, 14-06-2023. [Consulta: 13 juny 2023].
* ↑ Ponent, Comarques de. «Butsènit d'Urgell obre al trànsit el nou pont sobre el riu Sió», 18-10-2012. [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ «Moren quatre ancianes en inundar-se una residència d'Agramunt per una riuada» (en castellà), 03-11-2015. [Consulta: 11 febrer 2024].
# Harry L. Fraser

Harry L. Fraser (31 de març, 1889 – 8 d'abril, 1974) fou un director de cinema americà i guionista.
Nascut el 1889 a San Francisco, Fraser va dirigir més de 80 pel·lícules entre 1925 i 1951. Va tenir un petit paper d'interpretació en la pel·lícula de John Wayne 'Neath the Arizona Skies. També va escriure guions, incloent Chick Carter, Detective (1946). Va morir el 1974 a Pomona, Califòrnia.

## Filmografia parcial

* The Iron Claw (1916)
* The Mystery of the Double Cross (1917)
* Sky's the Limit (1925)
* Soft Cushions (1927)
* The Lone Defender (1930)
* The Savage Girl (1932)
* Breed of the Border (1933)
* The Wolf Dog (1933)
* Randy Rides Alone (1934)
* 'Neath the Arizona Skies (1934)
* Heroes of the Alamo (1937)
* Jungle Menace (1937)
* Spirit of Youth (1938)
* The Spider Returns (1941)
* Batman (1943 serial)
* Captain America (1944 serial)
* Brand of the Devil (1944)
* I Accuse My Parents (1944)
* Chained for Life (1951)

## Referències

* ↑ Lehrer, Steven (2006). Bring 'Em Back Alive: The Best of Frank Buck. Texas Tech University press. pp. xi–xii. ISBN 0-89672-582-0

## Enllaços externs

* Frank Buck saves Dorothy (Charlotte Henry) from a snake in Jungle Menace a YouTube
# Huracà Keith

Huracà Keith va ser un cicló tropical que va causar grans destrosses a l'Amèrica Central, especialment a Mèxic i Belize, durant la temporada d'huracans de l'Atlàntic de 2000. Va ser el quinzè cicló tropical, l'onzena tempesta anomenada i el setè huracà de la temporada. Keith es va desenvolupar en una depressió tropical a partir d'una ona tropical a l'oest del mar Carib el 28 de setembre.
Les destrosses associades a Keith es van xifrar a Mèxic en uns $365,9 milions (2000 MXN, $38,7 milions 2000 USD). En total, Keith va ser la responsable de 40 morts i danys per valor de $319 milions (2000 USD).

## Referències

* ↑ United Nations. «Belize: Assessment of the Damage Caused By Hurricane Keith, 2000» (PDF). CEPAL, 30-11-2000. Arxivat de l'original el 26 maig 2011. [Consulta: 26 maig 2011].
# Esporohalobàcter

Sporohalobacter és un gènere de bacteris anaerobis dins la família Haloanaerobiaceae. Fan espores i creixen en ambients hipersalins.

## Referències

* ↑ Oren A, Gurevich P, Henis Y «Reduction of nitrosubstituted aromatic compounds by the halophilic anaerobic eubacteria Haloanaerobium praevalens and Sporohalobacter marismortui». Appl Environ Microbiol, vol. 57, 11, 1991, pàg. 3367–70. PMC: 183973. PMID: 1669931.
* ↑ Ollivier B, Caumette P, Garcia J, Mah R «Anaerobic bacteria from hypersaline environments». Microbiol Rev, vol. 58, 1, 1994, pàg. 27–38. PMC: 372951. PMID: 8177169.
# West Des Moines

West Des Moines és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2008 tenia 53.889 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, West Des Moines tenia 46.403 habitants, 19.826 habitatges, i 11.915 famílies. La densitat de població era de 669 habitants/km².
Dels 19.826 habitatges en un 30,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 7,7% dones solteres, i en un 39,9% no eren unitats familiars. En el 30,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,7% tenia menys de 18 anys, un 9,7% entre 18 i 24, un 35,5% entre 25 i 44, un 20,3% de 45 a 60 i un 9,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 54.139 $ i la renda mediana per família de 70.600 $. Els homes tenien una renda mediana de 45.185 $ mentre que les dones 31.555 $. La renda per capita de la població era de 31.405 $. Entorn del 2,8% de les famílies i el 4,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- West Des Moines». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- West Des Moines». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Loita Armada Revolucionaria

Loita Armada Revolucionaria (LAR) fou una organització armada de l'esquerra independentista gallega considerada terrorista per l'Estat espanyol.

## Història

Vinculada al Partido Galego do Proletariado i a l'organització Galicia Ceibe-OLN, realitzà la seva primera acció el 28 de juliol de 1978, amb la cremada d'uns camions a Santiago de Compostel·la. Poc després intentà assaltar, sense èxit, un polvorí a Noia, realitzà també altres accions armades, les més conegudes foren el robatori d'una sucursal de la Caixa de Aforros de Ourense, atribuïda a Antón Arias Curto i la col·locació d'explosius a les obres d'Autopistas del Atlántico (17 de setembre de 1979).
El setembre de 1980 una operació policíaca desarticulà l'organització, sent detingudes 16 persones acusades de "constituir un grup armat que persegueix la independència de Galícia". Els detinguts foren: Xosé Cid Cabido, Antón Arias Curto, José Luis Nieto Pereira, Francisco José Atanes Gomes, Xosé Luís Méndez Ferrín, Arturo Esteves Rodrigues, Antom Bértolo Losada, Modesto Romám Gonçalves, Manuel Pousada Covelo, José Luís Villaverde Varela, Xosé Patricio Recamám, Luciano Prego Sanxurxo, Edelmiro Domingues, Fernando Eiras Fernandes, Luís Calvar Puga i Alberte Lama Couso. La resta dels seus militants es refugiaren a Portugal. Als detinguts se'ls va aplicar la llei antiterrorista en vigor. Després d'aquest període Manuel Pousada Covelo i José Luís Villaverde Varela foren alliberats sense càrrecs. La resta dels detinguts ingressaren en presons de Galícia, però posteriorment foren recol·locats primer a Madrid i després a Segòvia.
El cop policial tingué com a conseqüència la fundació de les Xuntas Galegas pola Amnistía (XUGA), organització antirepressiva que té com a objectiu la defensa dels drets dels presos, especialment contra la política de dispersió.
El 1981 es produïren diverses excarceracions, restant presos solament Nieto Pereira, Xosé Cid Cabido, Antón Arias Curto, Edelmiro Domingues, Francisco Atanes i Arturo Esteves. El judici contra LAR es va dur a terme l'abril de 1982, a l'Audiència Nacional d'Espanya a Madrid i amb la condemna en ferm de Recamán, Atanes Gomes, Nieto Pereira, Xosé Cid Cabido i António Árias Curto.
El 1983 un indult del govern del PSOE, sol·licitat pels mateixos presos, posà en llibertat als tres últims reclusos que quedaven. El 1984 l'organització es va dissoldre formalment.

## Referències

* ↑ Beramendi, Justo G.; Núñez Seixas, Xosé M. O Nacionalismo Galego (en gallec). A Nosa Terra, 1996, p. 280. ISBN 8489138648.
* ↑ "Nacionalistas gallegos, acusados de mantener contactos con ETA", El País, 7 de setembre de 1980 (castellà)

## Bibliografia

* Diversos Autors. A Gran Historia de Galicia XVI: a Galicia autónoma (dende a Transición). Volume 1: A Transición en Galicia, Arrecife Edicións Galegas/La Voz de Galicia, 2007, la Corunya.
* Rios Bergantinhos, Noa A esquerda independentista galega (1977-1995). Abrente Editora, Santiago de Compostel·la, 2002.

## Enllaços externs

* Loita Armada Revolucionaria a gutemberg.us
# Gelat napolità

El gelat napolità o tall de gelat és aquell gelat compost per tres capes, de xocolata, vainilla i maduixa, juntes, sense separació entre elles.

## Història

La recepta va rebre el seu nom a la fi del segle xix com a reflex dels seus presumptes orígens en la cuina de la ciutat italiana de Nàpols. Molts emigrants napolitans van portar la seva experiència en l'elaboració de gelats als Estats Units, on van introduir el spumone en els anys 1870 com a gelat d'estil napolità. Les primeres receptes usaven diversos gusts, però al final van prevaldre els tres junts al mateix motlle. El més probable és que els gusts de xocolata, vainilla i maduixa passessin a ser estàndard per la raó que eren els més populars als Estats Units en el moment de la seva introducció. A Espanya és més conegut com a gelat de «tres gusts», i s'acostuma a prendre tallant una porció i posant-la entre dues galetes lleugeres i insulses. Es menja subjectant les galetes amb la mà. També es pot servir en un plat i, en aquest cas, es menja amb cullereta i sense galeta.

## Pastís

A Austràlia hi ha un popular pastís conegut com a pastís napolità o de marbre, elaborat amb els mateixos tres colors del gelat napolità revolts en un patró amarmolat, i normalment coberts amb un setinatge rosa.

## Vegeu també

* Spumone

## Bibliografia

* Olver, Lynne. «Food Timeline - history notes: ice cream & ice» (en anglès), 1999. [Consulta: 2 juliol 2014].
# Molí fariner de Can Planas

El Molí fariner de Can Planas és una obra de Corbera de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Molí d'oli que depenia de la casa pairal de Can Planes. La teulada s'ha fet tota nova. A l'interior no es conserva cap element del molí. A l'exterior es conserva algun tram del canal per on es derivava l'aigua d'entrada al molí i una de les moles (mola fixa).

## Referències

* ↑ «Molí fariner de Can Planas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 gener 2019].
# Riudellots de la Creu

Riudellots de la Creu és un poble de la comarca del Pla de l'Estany que pertany al municipi de Palol de Revardit.
La unió de tres pobles, Palol, Riudellots de la Creu i la Mota forma el municipi de Palol de Revardit. Aquest municipi es va conformar el 1847 quan els termes dels tres ens locals resultants de l'antic règim senyorial, corresponents a aquests pobles, van ser units amb capital a Palol.
Abans de conformar el municipi actual, el 1846/47, el terme estricte de de Riudellots de la Creu havia estat unit a Sarrià de Ter.
A prop de la carretera C-66 es pot visitar la Col·lecció Escubedo-García de ciència i tècnica.
El petit nucli d'aquest poble disseminat envolta l'església de Sant Martí, una construcció d'una sola nau de planta rectangular amb volta lleugerament apuntada, amb un cos adossat a la banda de llevant, la sagristia i una capella al cantó de ponent. Va ser força modificada al llarg del Segle XVIII. Un altre nucli d'aquest poble, que s'ubica a prop de la carretera C-66, és anomenat La Beguda.

## Referències

* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1860). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.
* ↑ AADD. Museus i Centres de Patrimoni Cultural a Catalunya. Barcelona: Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, 2010, p. 93. ISBN 84-393-5437-1.
# West Columbia (Texas)

West Columbia és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 4.255 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, West Columbia tenia 4.255 habitants, 1.607 habitatges, i 1.099 famílies. La densitat de població era de 641,7 habitants per km².
Dels 1.607 habitatges en un 35,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 14% dones solteres, i en un 31,6% no eren unitats familiars. En el 27,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,19.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,8% tenia menys de 18 anys, un 9% entre 18 i 24, un 27,3% entre 25 i 44, un 21,8% de 45 a 60 i un 13,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.115 $ i la renda mediana per família de 38.090 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.981 $ mentre que les dones 19.775 $. La renda per capita de la població era de 15.647 $. Aproximadament el 14% de les famílies i el 20% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- West Columbia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- West Columbia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Léouville

Léouville és un municipi francès, situat al departament del Loiret i a la regió de Centre – Vall del Loira. L'any 2007 tenia 64 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Léouville era de 64 persones. Hi havia 24 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 12 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 36 habitatges, 25 eren l'habitatge principal de la família, 7 eren segones residències i 3 estaven desocupats. 34 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 25 habitatges principals, 23 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia una cambra, 6 en tenien tres, 6 en tenien quatre i 13 en tenien cinc o més. 22 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 13 habitatges hi havia un automòbil i a 12 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Léouville el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 8 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 8 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 38 persones, 30 eren actives i 8 eren inactives. De les 30 persones actives 27 estaven ocupades (14 homes i 13 dones) i 3 estaven aturades (3 homes). De les 8 persones inactives 4 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
L'any 2000 a Léouville hi havia 8 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Léouville a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Léouville a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Friedrich Julius Richelot

Friedrich Julius Richelot (1808-1875) va ser un matemàtic alemany, conegut per haver demostrat la construcció amb regle i compàs del polígon regular de 257 costats.

## Vida i Obra

Va estudiar a la universitat de Königsberg en la qual va ser l'alumne preferit de Jacobi. Quan Jacobi va ser destinat a la universitat de Berlín el 1845, Richelot el va substituir com a director del departament de matemàtiques, que va supervisar fins a la seva mort el 1875.

## Referències

* ↑ Ernst, pàgina 52.
* ↑ Schwermer, pàgina 357.

## Bibliografia

* Ernst, Thomas. A Comprehensive Treatment of q-Calculus (en (anglès)). Birkäuser, 2012. ISBN 978-3-0348-0430-1.
* Schwermer, Joachim «Minkowski in Königsberg 1884: a talk in Lindemann's Colloquium» (en (anglès)). Bulletin of the American Mathematical Associaton, Vol. 47, Num. 2, 2010, pàg. 355-362. ISSN: 0273-0979.

## Enllaços externs

* Saalschütz, Louis. «Prof. Dr. Richelot +». Universitat de Heidelberg, 2013. [Consulta: 17 abril 2017]. (alemany)
# Tighedouine

Tighedouine (en àrab تيغدوين, Tīḡdwīn; en amazic ⵜⵉⵖⴷⵉⵡⵉⵏ) és una comuna rural de la província d'Al Haouz, a la regió de Marràqueix-Safi, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 22.971 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Romanyà d'Empordà

Romanyà d'Empordà o Romanyà de Besalú és un poble del municipi de Pontós, a l'Alt Empordà, situat a la part de migdia del terme municipal, tocant els antics termes de Pontós, Ermedàs, Parets d'Empordà, Espinavessa i Canelles.
El terme d'aquest poble va formar part del municipi de Pontós des d'un primer moment de la nova legislació constitucional de principis del Segle XIX, encara que tenia districte cadastral propi.
El nucli principal d'aquesta població és situat al voltant de l'església d'origen romànic i modificada posteriorment, de Sant Medir. Hi destaca la casa de pagès de Can Faras. També hi destaca el Mas Roca (Pontós).
No gaire lluny del nucli del poble, motl a prop del riu Fluvià, hi ha les restes del Santuari de la Mare de Déu de Lorda, l'anomenat Lourdes català.

## Referències

* ↑ Madoz, Pascual. Articles sobre el Principat de Catalunya, Andorra i zona de parla catalana del Regne d'Aragó al Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar. I. Barcelona: Curial, 1985. ISBN 84-7256-255-7.
* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1860). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.
* ↑ «Poble a Poble: Pontós» (en català). [Consulta: 9 setembre 2024].