OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Universalisme

L'universalisme és una actitud en virtut de la qual es considera una certa visió del món com a radicalment oberta a tots els humans, pobles i ètnies. A nivell religiós, aquest ha estat un dels components característics del cristianisme, de l'islam i del budisme, que són tres religions universalistes. Es contraposa, per exemple, amb el particularisme del judaisme o de l'hinduisme. Referint-se a l'àmbit de la política, l'universalisme tendeix a la unificació de tots els pobles i Estats del món, i amb conseqüència, a l'eliminació dels obstacles que impedeixen les seves relacions mútues.

## Vegeu també

* Universalisme masculí
* Església universalista
* Globalització

## Font

Universalisme a la GEC en línia.
# Marcel Junca

Marcel Junca, o François-Marcel Junca (Baiona, Pirineus Atlàntics, 1818 - Lormes, Nièvre, 4 d'octubre de 1878), fou un baix i pintor francès.
Va estudiar a Toló i a París. Va debutar el 1839 a Metz. Va cantar au Grand Theatre de Lió de 1840 a 1841, i al Grand Theatre de Marsella. Del 1847 al 1855 va ser molt actiu a París, i el 1852 va participar en l'estrena de Si j'étais roi d'Adolphe Adam. El 1859 va debutar a Nova York com a Procida a l'estrena local de I vespri siciliani sota la direcció d'Emanuele Muzio. A la scala de Milà va cantar a l'estrena de Mefistofele d'Arrigo Boito, i va ser el Padre Guardino a l'estrena de la segona versió de La forza del destino el 1869.
La seva veu, d'una excepcional sonoritat i potència, la seva desimboltura escènica i la perfecte pronunciació, eren les principals qualitats del que es considerà un dels millors baixos dels anys 60 i 70. Es va retirar el 1877.
Va cantar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 Rescigno. Vivaverdi: dalla A alla Z Giuseppe Verdi e la sua opera. Bur, p. Eduardo. ISBN 9788858639023.
* ↑ «Biografia a la Bibliotèque nationale de France».
# Albert I

Albert I és el nom dels següents personatges:
* Albert I d'Alemanya (1255 - 1308), duc d'Àustria i Estíria, i rei de Germània (1298 -1308)
* Albert I de Bèlgica (Brussel·les, 1874 - Marche-les-Dames, 1934), rei dels belgues (1909 a 1934)
* Albert I de Brandenburg dit «l'os» i «l'Hermós» (1106 - Ballenstadt, 1170)
* Albert I de Meissen dit «el superb» (1158 - 1195), Marcgravi de Meißen (1190 a 1195)
* Albert I de Prato (~1048 - ~1077), comte de Prato
* Albert I (duc de Saxònia)
* Albert I de Saxònia (Dresden, 1828 - Castell de Sibyllenort, 1902), Rei de Saxònia (1873 -1902)
* Albert I della Scala fill de Jacopino della Scala capità del poble i senyor de Verona el 1277
* Albert I de Wittelsbach (Múnic, 1336 - La Haia, 1404), comte d'Holanda, Zelanda, i Hainaut, a Holanda, i duc d'una part de Baviera
* Carles Albert I de Baviera (Brussel·les, 1697 - Múnic, 1745), Elector de Baviera (1726 -1745) i emperador del Sacre Imperi Romanogermànic (1740 -1745)
* Carles Albert I de Sardenya (París, 1798 - Porto, Portugal, 1849), rei de Sardenya (1831 - 1849)
* Ferran Albert I de Brunsvic-Lüneburg (Brunsvic, 1636 - Bevern, 1687)
* Joan Albert I de Mecklenburg-Schwerin (Güstrow, 1525 - Schwerin, 1576), duc de Mecklenburg-Schwerin (1557 -1576)
* Jordi Albert I d'Erbach (Erbach, 1597 - 1647)
* Albert I de Mónaco, príncep de Mónaco de 1889 a 1922
Viccionari
# Múscul obturador intern

El múscul obturador intern (musculus obturatorius internus) s'origina en la superfície intermèdia de la membrana obturadora –a l'isqui prop de la membrana–, i la vora del pubis. Surt de la cavitat pelviana pel forat ciàtic menor, se situa en part dins de la pelvis i, en part, en la regió posterior del maluc. La seva funció és la de rotar externament el maluc.
Aquest múscul està innervat pel nervi obturador intern (L5, S1). Actua per ajudar a rotar lateralment el fèmur, permetent l'extensió del maluc i l'abducció del fèmur amb flexió del maluc. També actua per estabilitzar el cap femoral en l'acetàbul.

## Origen i insercions

S'origina en la superfície interna de la paret anterolateral de la pelvis –on envolta la part més gran del forat obturador i queda unit a la branca inferior del pubis i l'isqui–, i en el costat de la superfície interna de l'os del maluc sota i darrere de al vora pelviana, que va des de la part superior del forat ciàtic, per sobre i per darrere del forat obturador. També s'origina en la superfície pelviana de la membrana obturadora.
Les fibres convergeixen ràpidament cap al forat ciàtic menor, i finalitzen en el seu extrem en quatre o cinc bandes tendinoses que es troben en la superfície profunda del múscul. Aquestes bandes es reflecteixen en un angle recte sobre la superfície acanalada de l'isqui, entre l'espina i la tuberositat.
El tendó s'insereix en el trocànter major del fèmur proximal.

## Notes

* ↑ També membrana obturadora interna de Fischer; és una membrana molt consistent que omple la major part del forat obturat de la pelvis.

## Referències

* 1 2 3 4 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 22 abril 2014].
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Imatges

Disseccions on es pot observar el múscul obturador intern.

## Enllaços externs

* LUC obi
* Int. J. Morphol., 25(1):95-98, 2007
# Isòmer de valència

Un isòmer de valència és un isòmer constitucional interrelacionat amb un altre per reaccions pericícliques.
Aquests isòmers es relacionen mitjançant la conversió d'un conjunt d'enllaços σ i π seguits en un altre, normalment per una reacció pericíclica. Amb aquesta reacció química es produeix una reorganització concertada d'enllaços al llarg d'un sistema cíclic d'àtoms enllaçats contínuament. Es pot veure com una reacció que passa per un estat de transició cíclic totalment conjugada. El nombre d'àtoms del sistema cíclic sol ser de sis, però també són possibles altres nombres. Aquestes interconversions van acompanyades de moviment d'àtoms i rehibridació.
Els isòmers de valència poden tenir estructures diferents o, si tenen estructures equivalents (espècies degenerades), el destí dels àtoms individuals es pot determinar per exemple mitjançant l'etiquetatge d'isòtops. Els isòmers de valència no s'han de confondre amb estructures de ressonància que representen distribucions d'electrons diferents de la mateixa molècula sense moviment de cap àtom. Un exemple són els isòmers de valència del ciclooctatetraè.
* Alguns isòmers de valència del ciclooctatetraè.
* Ciclooctatetraè.
* Barrelè.
* Cubà.
* Cuneà
* Semibullvalè.
* 1,5-dihidropentalè

## Referències

* ↑ E. Vogel, H. Günther «Benzene Oxide-Oxepin Valence Tautomerism». Angewandte Chemie International Edition in English, 6, 5, 1967, pàg. 385–401. DOI: 10.1002/anie.196703851.
* ↑ IUPAC, Compendium of Chemical Terminology, 2a ed. ("The Gold Book") (1997). Versió corregida en línia: (2006–) "pericyclic reaction" (en anglès).
* 1 2 Orchin, M.; Pinhas, A.R.; Wilson, R.M.; Macomber, R.S. The vocabulary and concepts of organic chemistry.. 2nd edition. Hoboken, N.J.: John Wiley & Sons, 2005. ISBN 0-471-71373-2.
# Coca bamba

La coca bamba (també coca de Sant Joan, només a Ciutadella, ja que les festes majors en aquesta ciutat són per Sant Joan) o ensaïmada menorquina és una coca alta enroscada en forma d'espiral típica de les festes patronals a Menorca; se'n sol consumir a l'hivern al País Valencià, mentre la coca de llanda hi és més habitual a l'estiu. A Menorca, la seva pasta és elevada i compacta, mentre que a terres valencianes solen ser més allargades i baixes. D'altra banda, la forma menorquina de la bamba s'aproxima bastant a la mona de Pasqua valenciana, però en el cas de la bamba no és mai cremada per fora com si ocorre amb la mona. Se sol menjar amb xocolata calenta. No sol estar farcida de cremes ni confitures però amb la mateixa pasta es fan altres coques de fruites, que llavors perden la seva forma espiral característica.
Aquesta coca es fa amb farina de forner, saïm, sucre, ous, llevat de forner i aigua. A les Illes, de vegades duu patata bullida, mentre al País Valencià no. A Mallorca és pròpia de les festes de Nadal, la seva forma és semiesfèrica. La massa es deixa créixer i després se li dona la seva forma característica, es deixen reposar novament i finalment es couen al forn i es cobreixen de sucre fi. Tradicionalment es consideren més maques les que s'apugen més.

## Elaboració
### Ingredients

* ½ kg de farina normal
* ½ kg de farina de força
* 250 g de patata
* 250 g de sucre
* 3 ous
* Un tros de llevat
* Saïm
* Mantega de vaca cuita

### Preparació

Agafeu el llevat i foneu-lo dins d'un got d'aigua freda. Una vegada el llevat sigui fus afegiu-li farina fins que quedi espès. Ha de quedar tapat de farina i una vegada aconseguit deixeu-ho tovar. Bulliu la patata, aixafeu-la i tapeu-la de sucre.
Remeneu els ous, afegiu la patata bullida, el sucre i el llevat tovat. Poseu una cullerada de saïm. Mescleu la farina normal i la de força. Una vegada tenim la pasta, mentre l'anam pastant, afegim mantega cuita de vaca. Aquesta pasta s'ha de deixar tovar unes dotze hores.
Agafeu un tros de pasta, aplaneu-la, feu amb ella un rotlle i l'envoltam fins a aconseguir la forma d'ensaïmada. Després una vegada fetes, deixeu que tovin durant quatre hores. Llavors calenteu el forn durant un quart d'hora i després posam les ensaïmades. Aneu-les vigilant perquè no es cremin, normalment estan fetes amb un quart d'hora aproximadament. Una vegada fetes podem posar-hi sucre en pols per sobre.

## Altres denominacions

A la Marina Alta, gràcies a l'empresa alimentària productora d'aquest dolç i amb seu a Pego, se'n poden dir "pegolines".

## Referències

* ↑ «Coca bamba». Inventari del patrimoni cultural i immaterial de Menorca. [Consulta: 21 juny 2024].
* ↑ Borràs, Josep; Borràs, Damià. La cocina de menorca (en castellà). Viena, 2004-07-16. ISBN 978-84-8330-273-6.

## Vegeu també

* Cuina menorquina
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Maria Àngels Gornés

Maria Àngels Gornés Casasnovas (Ciutadella de Menorca, 1955) és cantautora menorquina. Compon les seves pròpies cançons i popularitza textos de poetes de Menorca com Àngel Ruiz i Pablo, Pere Gomila, Ponç Pons, Pere Xerxa i Gumersind Gomila. Amb el seu estil proper al folk mediterrani, ha creat un segell d’identitat illenca durant més de quatre dècades. Va escriure la seva primera cançó musicant un poema de Gumersind Gomila l'any 1977.
Les seves actuacions han estat nombroses al llarg de la seva trajectòria musical a l'illa de Menorca, Mallorca, catalunya i el Sud de França. Cal destacar la seva participació a les "Cançons de la Meditarrània" al parc de la Mar de Palma (1992), a la Universitat Catalana d'estiu a Prada de Conflent (2005) o als "Fosquets de Líthica" (2022), entre d'altres.

## Discografia

* Menorca, et dec... (1982)
* De l'harmonia i el contrast (1992)
* Entre boires (2001)
* La brisa infidel (2017)
* En directe (2011)
* Les ales obertes (2022)
* De bat a bat (2024)

## Referències

* ↑ Cultura a la Menorca dels segles XIX i XX. Barcelona: Curial, 2000. ISBN 84-7256-785-0.
* ↑ «Maria Àngels Gornés celebra 40 anys de carrera musical | Apunt Menorca». [Consulta: 9 octubre 2020].
* ↑ «IB3 | Maria Àngels Gornès celebra 40 anys de carrera musical dalt l'escenari». IB3.
* 1 2 3 «Maria Angels Gornes» (en castellà). [Consulta: 9 octubre 2020].

## Vegeu també

* Traginada, grup menorquí en actiu entre 1976 i 1981.
# Maria Àngels Ramón-Llin i Martínez

Maria Àngels Ramón-Llin i Martínez (València, 1963) és una advocada i política valenciana, diputada a les Corts Valencianes, consellera de la Generalitat Valenciana i diputada al Congrés dels Diputats.

## Biografia

Es llicencià en dret per la Universitat de València i fou professora de valencià a Lo Rat Penat. El 1982 es va afiliar a Unió Valenciana, on va ser Secretària General de les Joventuts d'UV des del seu primer congrés, celebrat en gener de 1984 fins a abril de 1987, quan en el tercer congrés seria elegida Presidenta. Ramón-Llin seria presidenta de les joventuts fins al cinqué congrés del 7 de juliol de 1991, quan seria substituïda per Josep Vicent Rioja. Ramón-Llin fou també membre del Consell Nacional d'Unió Valenciana fins al 1999, quan abandona la formació.
Fou diputada per UV a les eleccions a les Corts Valencianes de 1987, 1991 i 1995. Aquest any, és nomenada Consellera d'Agricultura i Medi ambient i després d'Agricultura, Pesca i Alimentació pel president Eduardo Zaplana arran del Pacte del Pollastre que havia signat Unió Valenciana amb el Partit Popular. Després d'abandonar UV pocs mesos abans de les eleccions autonòmiques de 1999, dimiteix com a consellera i ingressa a les files del PP. Amb la victòria popular a les eleccions autonòmiques, el president Zaplana nomena de nou a Ramón-Llin Consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, càrrec que ocuparia en aquesta segona etapa fins al 2003.
Maria Àngels Ramón-Llin és un dels casos més sonats de polítics que, a finals de la dècada dels 90 abandonarien Unió Valenciana per a passar al Partit Popular. És el cas també de polítics com Rafael Ferraro, Fernando Giner o Josep Maria Chiquillo.
Al PP fou membre del comitè provincial i amb el qual es va presentar a les eleccions generals espanyoles de 2004. Des de les eleccions municipals espanyoles de 2007 és regidora de Cicle Integral de l'Aigua, Qualitat Mediambiental, Energies Renovables i Canvi Climàtic al govern municipal de València, amb l'alcaldessa Rita Barberà.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Petita biografia
Càrrecs públics :
| Precedit per: Josep María Coll i Comín Salvador Manuel Ortells Rosell | Consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació de la Generalitat Valenciana 1997 - 1999 1999 - 2003 | Succeït per: Salvador Manuel Ortells Rosell Gema Amor Pérez |
| Precedit per: Josep María Coll Comín (Conseller d'Agricultura i Pesca) Emèrit Bono i Martínez (Conseller de Medi Ambient) | Consellera d'Agricultura i Medi Ambient de la Generalitat Valenciana 1995 - 1997 | Succeït per: Maria Àngels Ramón-Llin i Martínez (Conseller d'Agricultura, Pesca i Alimentació) José Manuel Castellá Almiñana (Conseller de Medi Ambient) |
# Simpsonichthys bokermanni

Simpsonichthys bokermanni és un peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ «Simpsonichthys bokermanni». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W.J.E.M.: Rivulidae (South American Annual Fishes). planes 526-548. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil, any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Marianne Williamson

Marianne Deborah Williamson (8 de juliol de 1952) és una autora, conferenciant i activista estatunidenca. Ha escrit tretze llibres, incloent quatre best-sellers del New York Times en la categoria de "Consells, Com fer-ho i Miscel·lània". És la fundadora del Projecte Angel Food, un programa de voluntariat de repartiment de menjar a persones que no poden sortir de casa amb el VIH-SIDA i altres malalties mortals. També es cofundadora de la Peace Alliance, una organització educativa de base sense ànim de lucre que dona suport a projectes per promoure la pau.
El 2014, Williamson es va presentar com a independent pel 33è districte congressual de Califòrnia a la Cambra de Representants però va perdre. El 29 de gener de 2019 va anunciar la seva campanya per la nominació demòcrata a les eleccions presidencials dels Estats Units de 2020, que no va aconseguir, i va tornar-ho a intentar per a les eleccions de 2024, en les que de nou el candidat demòcrata va ser Joe Biden.

## Referències

* ↑ Knapp, Gwenn. «StarBios Report for Marianne Williamson» (en anglès). MOTTASIA Inc.. Arxivat de l'original el 2014-07-14. [Consulta: 18 octubre 2006].
* ↑ «Books by Marianne Williamson» (en anglès). Good Reads. [Consulta: 5 febrer 2018].
* ↑ «BEST SELLERS: September 6, 1992» (en anglès). The New York Times, 06-09-1992. ISSN: 0362-4331.
* ↑ «BEST SELLERS: July 11, 1993» (en anglès). The New York Times, 11-07-1993. ISSN: 0362-4331.
* ↑ «BEST SELLERS: January 1, 1995» (en anglès). The New York Times, 01-01-1995. ISSN: 0362-4331.
* ↑ «PAPERBACK BEST SELLERS: December 15, 2002» (en anglès). The New York Times, 15-12-2002. ISSN: 0362-4331.
* ↑ «History» (en anglès). Project Angel Food. Arxivat de l'original el 2019-08-10. [Consulta: 10 agost 2019].
* ↑ «History» (en anglès). The Peace Alliance. [Consulta: 10 agost 2019].
* ↑ Bowden, John. «Author Marianne Williamson running for 2020 Dem nomination» (en anglès). The Hill, 29-01-2019. [Consulta: 10 agost 2019].
* ↑ Weissert, Will. «Marianne Williamson begins longshot 2024 challenge to Biden» (en anglès). San Diego Union Tribune, 04-03-2023. [Consulta: 26 maig 2024].
* ↑ Aditi Sangal, Elise Hammond, Jack Forrest, Maureen Chowdhury. «Biden and Trump head toward rematch after securing party nominations» (en anglès). CNN, 13-03-2024. [Consulta: 26 maig 2024].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
* Lloc web oficial de la campanya presidencial Arxivat 2020-01-02 a Wayback Machine.
* The Peace Alliance
* Project Angel Food
# Strudel

Un strudel (de l'alemany strudel, «remolí») és un tipus de pastís laminat de farciment generalment dolç. Sovint s'associa amb la cuina austríaca, però de fet són unes postres tradicionals de tota l'àrea que comprendria l'antic Imperi Austrohongarès.
Les primeres receptes de strudel de què se'n té constància daten del 1696 (d'un Millirahmstrudel i un strudel de nap) i figuren a un llibre de cuina manuscrit de la Biblioteca Municipal de Viena. El pastís descendeix d'altres pastissos similars de l'est d'Europa, com la baklava i la rebosteria otomana.
Els strudels més populars són l'Apfelstrudel («strudel de poma») i el Topfenstrudel («strudel de formatge quark»), seguits pel Millirahmstrudel («strudel de crema de llet»). Altres tipus de strudel són el Weichselstrudel («strudel de guinda»), el Nussstrudel («strudel d'anous»), l'strudel d'albercoc, l'strudel de pruna, el Mohnstrudel i l'strudel de panses. També es fan strudels salats d'espinacs, col, carabassa i xucrut, així com strudels farcits de carn com el Lungenstrudel o el Fleischstrudel.

## Referències

* ↑ N.N.: Koch Puech. Ein Vortrefflich und Gerechtes Koch Puech, darinen bey 1350 Rahre und Kostbahre Speisen begreiffen Nemblichen vor aller Hand Pastetten und Dortten gebachenen Sulzen ... [!] Unterschudliche guete Suppen auch von Fischen Und dergleichen andrer Wahrmen Speisen mehr zu Kochen und zue Zurichten, 1696. Vienna City Library, Manuscript department, H.I.N. 18845
* ↑ «Friederich Kunz: Die strudelfamilie - eine Wiener Mehlspeisendynastie mit orientalisch-europäischem Stammbaum, in "backwaren aktuell", 2/11». Arxivat de l'original el 2012-07-22. [Consulta: 11 octubre 2015].
* ↑ June Meyers Authentic Hungarian Heirloom Recipes Cookbook
* ↑ Gundel, Karoly. Gundel's Hungarian cookbook. Budapest: Corvina, 1992, p. 127. ISBN 963-13-3600-X. OCLC 32227400.
# Marissa Markelon

Marissa Markelon (Milford, c. 1992) és una antiga pilot professional de motocròs nord-americana. El 2014 va guanyar el campionat AMA de motocròs en categoria femenina (WMX).

## Biografia

Nascuda en una família aficionada al motocròs, Markelon va començar a conduir motocicletes a només quatre anys i aviat va començar a competir en curses infantils amb motos de 50 cc. Quan tenia onze anys, competia en categories més grans per tot Nova Anglaterra i ja obtenia nombrosos èxits. Després de guanyar les curses en la divisió femenina, va per competir amb els millors en curses masculines. El 2004, a dotze anys, veient que progressava, els seus pares van decidir d'apuntar-la a una cursa classificatòria per al campionat AMA de motocròs amateur (Loretta Lynn's Amateur Championship, LLMX). Markelon va guanyar l'eliminatòria i va acabar vuitena a l'LLMX en categoria Girls 9-13. Marissa va seguir competint anualment a l'LLMX fins que va passar a córrer com a professional el 2009. Aquell any va ser la Rookie of the Year ("novella de l'any").
El 2014 va ser campiona AMA femenina (WMX) i el 2015, subcampiona. El 2016, quan estava a punt per a revalidar el seu títol, va contraure el virus d'Epstein-Barr, el qual la va deixar sense forces i incapacitada per a tornar a competir al màxim nivell. Aleshores va decidir dedicar-se als estudis i va cursar un grau en administració d'empreses a la Southern New Hampshire University, que va obtenir el 2019. Actualment, Markelon regenta el seu propi centre d'entrenament de motocròs a Vero Beach (Florida), on també fa d'entrenadora.

## Referències

* 1 2 3 4 Cote, Joe. «Business Student Leaves Competition in the Dust» (en anglès). snhu.edu, 28-06-2018. [Consulta: 2 novembre 2023].
* ↑ «Loretta Lynn Ranch - Girls 65-105cc 9-13 yrs - 2004» (en anglès). llvault.racerxonline.com. [Consulta: 2 novembre 2023].
Campiones AMA de motocròs$^1$ :
1996 - Shelly Kann
1997 - Tracy Fleming
1998 - Dee Ann Wood
1999 - Stefy Bau
2000 - Jessica Patterson
2001 - Tania Satchwell
2002 - Stefy Bau
2003 - Steffi Laier
2004 - Jessica Patterson
2005 - Jessica Patterson
2006 - Jessica Patterson
2007 - Jessica Patterson
2008 - Ashley Fiolek
2009 - Ashley Fiolek
2010 - Jessica Patterson
2011 - Ashley Fiolek
2012 - Ashley Fiolek
2013 - Jessica Patterson
2014 - Marissa Markelon
2015 - Kylie Fasnacht
2016 - Kylie Fasnacht
2017 - Kylie Fasnacht
2018 - Jordan Jarvis :
$^1$El Campionat AMA de motocròs en categoria femenina (Women's MX) es disputà del 1996 al 2018. :
# Marissa Mayer

Marissa Ann Mayer (Wausau, Wisconsin, 30 de maig de 1975) és una enginyera en informàtica i directiva estatunidenca. Al juliol de 2012 va esdevenir Directora executiva de Yahoo! fins al gener de 2017. És graduada en Sistemes simbòlics i en Ciències computacionals per la Universitat Stanford.
Mayer va ser la primera enginyera dona contractada a Google i un dels primers 20 empleats, passant a formar part de la companyia a principis de 1999. Va arribar a ser vicepresidenta de productes de cerca i experiència d'usuari a la companyia del motor de cerca americà Google. Hi vigilava el procés de llançament dels seus productes, determinant quan un producte particular de Google estava llest per ser llençat als usuaris. Havia esdevingut una de les cares públiques de Google, fent diverses entrevistes a la premsa i apareixent a esdeveniments habitualment per a parlar en nom de la companyia.
Va esdevenir la dona més jove en entrar a la llista de les 50 dones més poderoses del món de la revista Fortune.

## Aparicions en conferències

* Cyberposium 12, Harvard Business School, 11 de novembre de 2006, Discurs inaugural
* Kellogg Technology Conference, Kellogg School of Management, 7 de febrer, 2007, Discurs inaugural

## Referències

* ↑ «The rise and fall of Marissa Mayer, from the once-beloved CEO of Yahoo to a $4.48 billion sale to Verizon». Business Insider [Consulta: 28 març 2018].
* ↑ «Marissa Mayer, la mujer de hierro (pionera de Google, CEO de Yahoo, icono del Silicon Valley...)». Euroresidentes. ItyIs Siglo XXI, 17-05-2015. [Consulta: 3 març 2020].
* ↑ Nicholas Carlson, The Truth About Marissa Mayer: An Unauthorized Biography, sitio digital 'Business Insider', 24 de agosto de 2013.
* ↑ Yahoo! ficha como su nueva consejera delegada a una ejecutiva clave de Google, sitio digital '20 Minutos', 17 de julio de 2012.
* ↑ Kathryn Dill, America's Most Powerful CEOs 40 And Under, sitio digital 'Forbes', 11 de marzo de 2014.

## Enllaços externs

* Entrevista podcast amb Marissa Mayer (anglès)