OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Thomson Reuters Aranzadi

L'editorial Thomson Reuters Aranzadi (també dita Aranzadi-Thomson Reuters o simplement Aranzadi) és una empresa editorial espanyola, part de Thomson Reuters España. Té la seva seu central en Cizur Menor (Navarra).
És l'editorial líder en Dret i Ciències Socials i Jurídiques a Espanya. Forma part de la companyia multinacional Thomson Reuters (a través de la seva filial espanyola Thomson Reuters Espanya).
El seu nom oficial ha estat Editorial Aranzadi (1929-1999), Editorial Thomson Aranzadi (1999-2008) i Thomson Reuters Aranzadi (2008-present) en l'actualitat.
L'Editorial Aranzadi (Editorial Aranzadi, SA) va ser creada en 1929 com a empresa familiar, a Navarra (Espanya), per l'advocat i polític espanyol Manuel Aranzadi. Des de la seva creació s'ha convertit en l'editorial jurídica més important d'Espanya, companyia espanyola líder en publicacions jurídiques.
L'any 1999, l'Editorial Aranzadi va ser adquirida per la multinacional The Thomson Corporation, que per aquell any facturava 7.000 milions de pessetes (42 milions d'euros).
L'any 2008, The Thomson Corporation va comprar la companyia Reuters donant lloc a l'actual Thomson Reuters. Amb això l'editorial espanyola va passar a denominar-se Editorial Thomson Reuters Aranzadi.
Segons els rànquing, entre ells el rànquing SPI (Scholarly Publishers Indicators) i el rànquing del Consell Superior de Recerques Científiques (CSIC), l'editorial Thomson Reuters Aranzadi és la primera editorial líder en Dret i Ciències Socials i Jurídiques a Espanya i la tercera en Humanitats i Ciència Socials en general a Espanya (després del Grupo Anaya).
Thomson Reuters Aranzadi té convenis de col·laboració amb institucions legals com l'Il·lustre Col·legi d'Advocats de Madrid (ICAM), la Confederació Espanyola d'Advocats Joves (CEAJ) i altres.

## Referències

* ↑ «SPI. Scholarly Publishers Indicators in Humanities and Social Sciences». Arxivat de l'original el 2022-05-17. [Consulta: 25 juny 2022].
* ↑ País, El «Thomson adquiere la editorial Aranzadi» (en castellà). El País [Madrid], 01-07-1999. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Conde, Enrique. «La venta de la editorial Aranzadi llegó al Supremo» (en castellà), 19-04-2016. [Consulta: 25 juny 2022].
# Thomsonita-Sr

La thomsonita-Sr és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de les zeolites. Va ser descoberta l'any 2000 al mont Rasvumchorr, a la península de Kola, Rússia. Rep el seu nom degut a ser l'anàleg d'estronci de la thomsonita-Ca. Durant molt de temps va ser coneguda amb el nom el clau: IMA2000-025.

## Característiques

La thomsonita-Sr cristal·litza en el sistema ortoròmbic, de la mateixa manera que ho fa la thomsonita-Ca, però té una duresa inferior, 5 segons l'escala de Mohs. La seva fórmula química és Na(Sr,Ca)₂[Al₅Si₅O$_{20}$]·7H₂O. Totes dues thomsonites són aluminosilicats hidratats de sodi, amb cations d'estronci o calci respectivament. La substitució gradual d'un per altre va donant els diferents minerals de la sèrie.

## Formació i jaciments

La thomsonita-Sr es troba en petits filons hidrotermals que tallin el nucli d'un dic de pegmatita amb natrolita. Es troba associada al quars, principalment, així com a la prehnita i a altres zeolites.

## Referències

* ↑ «Thomsonite-Sr» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 abril 2014].
# Thomàs Mavros

Thomàs Mavros (grec modern: Θωμάς Μαύρος) (31 de maig, 1954) fou un futbolista grec dels anys 70 i 80.
Fou un gran golejador. Té el rècord de gols al campionat grec amb 260 en 501 partits (a data de 2008), fet que li donà el sobrenom de "Déu" pels seguidors. La seva trajectòria esportiva transcorregué a dos clubs, el Panionios GSS i l'AEK Atenes FC. Amb la selecció disputà 36 partits i marcà 11 gols entre 1972 i 1984.

## Palmarès

* Lliga grega de futbol: 1978, 1979
* Copa grega de futbol: 1978, 1983

### Distincions individuals

* Màxim golejador de la lliga grega: 1978, 1979, 1985, 1990
* Bota de Plata europea: 1979
# Turó Sul

El Turó Sul és una muntanya de 280 metres que es troba entre els municipis de Barcelona, a la comarca del Barcelonès i de Montcada i Reixac, a la comarca del Vallès Occidental.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Bloody Cross

Bloody Cross (ブラッディ・クロス, Bloody Cross) és un manga creat per Shiwo Yoneyama que és publicat a la revista japonesa Shonen Gangan des del 2007.

## Argument

Tsukimiya és una vampir meitat àngel, maleïda per la seva naturalesa impura, que juntament amb un altre vampir meitat àngel, Hinata, ha iniciat la recerca de l'única cosa que els pot salvar de la maledicció: el "Llibre de la Profecia de Déu". Aquest llibre té un immens poder, però ningú sap amb seguretat si el poder seria capaç de salvar a dos híbrids, a més a més, ells dos no seran els únics que voldran apoderar-se del llibre.

## Personatges
### Tsukimiya (月宮, Tsukimiya)

    Vampir-meitat-ángel

### Hinata (ミォ, Hinata)

    Vampir-meitat-ángel

## Enllaços externs

* http://gangan.square-enix.co.jp/introduction/bloody-cross/ Arxivat 2013-01-02 a Wayback Machine. (japonès)
# Brownington

* Per a altres significats, vegeu «Brownington (Vermont)».
Brownington és una població del Comtat de Henry (Missouri) als Estats Units d'Amèrica. Segons el cens dels Estats Units del 2000 tenia 119 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Brownington tenia 119 habitants, 45 habitatges, i 32 famílies. La densitat de població era de 306,3 habitants per km².
Dels 45 habitatges en un 28,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,4% hi vivien parelles casades, en un 4,4% dones solteres, i en un 26,7% no eren unitats familiars. En el 15,6% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,64 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,4% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 21% entre 25 i 44, un 31,9% de 45 a 60 i un 16,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 109,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 17.250 $ i la renda mediana per família de 27.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 18.750 $ mentre que les dones 15.500 $. La renda per capita de la població era de 8.174 $. Entorn del 16,1% de les famílies i el 21,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Brownington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Brownington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Burghers

Els Burghers o els Dutch Burghers formen un grup euro-asiàtic de la població de Sri Lanka, descendents dels colonialistes portuguesos, neerlandesos i anglesos que als segles xvi i xvii van mestissar-se amb els singalesos i tàmils. El nom prové d'una ortografia antiga del mot neerlandès burger que significa burgès, parent amb la paraula burg.
Sovint tenen cognoms anglesos, neerlandesos o portuguesos. El 2012 eren 37.061 sobre una població total de 20,2 milions. També a Malaca i a Austràlia hi ha comunitats de Burghers importants. El seu nombre total s'estima a uns 100.000 persones.
El mestissatge molt divers i el temps van fer que no tenen cap fesonomia particular, de vegades predominen trets europeus, de vegades trets asiàtics, de vegades cap. La majoria parla anglès o una llengua criolla feta de portuguès, singalès i tàmil. La seva cultura és una mescla rica d'elements occidentals i orientals. La comunitat és orgullosa dels seus orígens i moltes famílies tenien un stamboek (paraula neerlandesa per a llibre de la descendència). A Sri Lanka, es van organitzar i fundar una associació, la Dutch Burgher Union of Ceylon.

## Burghers famosos

* Quint Ondaatje
* Michael Ondaatje, escriptor del llibre The English Patient.

## Referències

* ↑ Population by ethnic group according to districts, 2012 Arxivat 2017-04-28 a Wayback Machine., Department of Census and Statistics of Sri Lanka (en català: població per grup ètnic i per district, 2012)

## Enllaços externs

* The Dutch Burgher Union of Ceylon Arxivat 2017-08-01 a Wayback Machine., web de l'associació dels Burghers de Sri Lanka.
# Burghers portuguesos

Els burghers portuguesos són un grup ètnic de Sri Lanka, que descendeixen de portuguesos i singalesos. Són un grup humà catòlic que parlen un idioma crioll amb bases portugueses i del tàmil i el singalès. Actualment l'idioma més comú és l'anglès (com a llengua principal o materna) i el tàmil (segona llengua apresa a l'escola). Malgrat que els burghers portuguesos s'han mesclat amb els burghers neerlandesos es consideren dos grups ètnics diferents.

## Orígens

Els burghers portuguesos són majoritàriament descendents de mestissos (generalment de pare portuguès i mare singalesa, o més rarament de mare singalesa de descendents portuguesos i pare singalès) que varen néixer durant el segle xvi, després que els exploradors portuguesos trobessin la ruta marítima cap a l'oceà Índic.
Quan els neerlandesos van prendre la costa de Sri Lanka (antigament Ceilan), els descendents dels portuguesos van refugiar-se al regne de Kandyan, sota el domini dels singalesos. Amb el temps, els descendents neerlandesos i portuguesos es casaren. Sota el domini holandès el portuguès estava prohibit, però la comunitat lusòfona era tant extensa que els neerlandesos van començar a parlar portuguès.
Malgrat les desavantatges econòmiques, els burghers portuguesos varen mantenir la seva identitat cultural portuguesa, i l'idioma crioll se seguí emprant fins i tot dins les famílies de burghers neerlandesos fins a finals del segle xix. Actualment el crioll es troba limitat al registre oral i la majoria de parlants es troben a Batticaloa i Trincomalee. La llengua criolla, així com la cultura i religió portugueses, també han estat adoptades pels kaffirs (d'origen africà) de Puttalam, ja que varen ser els portuguesos, els neerlandesos i els britànics qui varen portar els kaffirs a Sri Lanka, principalment com a esclaus.

## Genètica

Fenotípicament els burghers poden presentar tant pell clara com fosca, així com trets facials típics del Mediterrani o d'altres punts d'Europa. És freqüent que en una mateixa família hi hagi diferents fills que presentin diferents trets característics.

## Referències

* ↑ Neil., DeVotta,. Blowback : linguistic nationalism, institutional decay, and ethnic conflict in Sri Lanka. Stanford, Calif.: Stanford University Press, 2004. ISBN 080474923X.
* ↑ «The Island-Features». [Consulta: 8 novembre 2018].
* ↑ 1967-, West, Barbara A.,. Encyclopedia of the peoples of Asia and Oceania. Nova York: Facts On File, 2009. ISBN 9781438119137.
* ↑ «WWW Virtual Library Sri Lanka : History of Dutch Burghers of Ceylon». [Consulta: 8 novembre 2018].
* ↑ «WWW Virtual Library». [Consulta: 8 novembre 2018].
* ↑ «Tsunami unites Sri Lanka Burghers» (en anglès). BBC News, 27-03-2005.
* ↑ Shah, Anish M.; Tamang, Rakesh; Moorjani, Priya; Rani, Deepa Selvi; Govindaraj, Periyasamy «Indian Siddis: African Descendants with Indian Admixture». The American Journal of Human Genetics, 89, 1, 01-07-2011, pàg. 154–161. DOI: 10.1016/j.ajhg.2011.05.030. ISSN: 0002-9297. PMC: PMC3135801. PMID: 21741027.
* ↑ «Burger Names of Ceylon» (en anglès).
# Tres homes a taula

Tres homes a taula o L'esmorzar, va ser pintat per Velázquez a la seva primera etapa sevillana cap a 1617-1618 i es conserva al Museu de l'Hermitage de Sant Petersburg. Pertanyent a la tsarina Caterina II es trobava a l'Hermitage ja a la fi del segle xviii, considerat com una pintura flamenca. Des de 1895 s'atribueix unànimement a Velázquez.

## Descripción

La pintura retrata una escena quotidiana pròpia de l'època sevillana de Velázquez. A ella apareixen tres homes que representen les tres edats de l'home, asseguts a una taula coberta amb unes estovalles blanques sobre la qual descansen un plat de musclos, un got de vi i diverses peces de pa. Després dels personatges, l'obscuritat de la paret és trencada per un barret i una gola o coll fort, penjats d'ella.
Els models utilitzats per als personatges de l'esquerra i de la dreta semblen ser els mateixos que Velázquez va utilitzar a les seves obres Sant Pau i Sant Tomàs. Existeix una altra versió d'aquest quadre, que sota el títol Esmorzar de pagesos, es conserva al Museu de Belles Arts de Budapest.

## Vegeu també

* Llista d'obres de Velázquez

## Referències

* ↑ Museos del Mundo, Museos del Hermitage, San Petersburgo (en castellà). Planeta de Agostini, 2005, p. 61. ISBN 84-674-2001-4.

## Bibliografia

* Romano, Eileen. Art Classics: Velázquez, 2006. ISBN 0-8478-2812-3.
* Velázquez, Catalogo de la Exposición. Museo del Prado 1990.
# Torre de Sant Llucià

La Torre de Sant Llucià (en anglès Saint Lucian Tower) és una fortificació de Malta, que vigila la Badia de Marsaxlokk, entre aquest municipi i Birżebbuġa.

## Història

Fou construïda pels cavallers de l'Orde de Sant Joan de Jerusalem entre 1610 i 1611 i es tracta d'una de les Torres Wignacourt.
Els britànics van augmentar la torre original i li van donar la forma d'una fortalesa d'era victoriana. La torre es va envoltar d'un fossat, amb caponeres i una porta...
En la línia del mar, la torre es va modificar amb una bateria baixa, amb tres grans casamates que donaven a la badia de Marsaxlokk cap al Fort Delimara.
Sant Llucià forma part de l'anella victoriana que protegia la badia de Marsaxlokk, un anell que també inclou l'esmentat Fort Delimara, el Fort Tas-Silg i el Fort Benghisa.
Actualment, el fort és la seu del Centre per a les ciències marítimes de Malta. Es troba ben restaurat, sense armes i buit de qualsevol vestigi bèl·lic.

## Referències

* ↑ Lepage, Jean-Denis G. G.. British Fortifications, 1485-1945: An Illustrated History (en anglès). McFarland, 2023-07-20, p. 168. ISBN 978-1-4766-8971-5.
* ↑ Grech, Ivan «Capital, conflict, and Mediterranean frontiers : the mobilization of funds from the Order of St John’s European estates in early modernity» (en anglès). Journal of Maltese History, 2018, pàg. 3-35.
* ↑ Spiteri, Stephen C. «In defence of the coast : the bastioned towers» (en anglès). ARX Occasional Papers, 2013, pàg. 3-117.
* ↑ Stephenson, Charles. The Fortifications of Malta 1530–1945 (en anglès). Bloomsbury Publishing, 2012-11-20. ISBN 978-1-78200-706-7.
* ↑ Borg, Carmel; Cauchi, Bernard; Mayo, Peter «Museums Education and Cultural Contestation». Journal of Mediterranean Studies, 13, 1, 2003, pàg. 89–108. ISSN: 2523-9465.
# Torre Orris

La Torre Orris és una obra del municipi de Sant Vicenç dels Horts (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici aïllat, envoltat de jardí, de planta quadrada. Té planta baixa, elevada respecte del nivell del sòl, i pis. És cobert a quatre vessants, amb torre mirador d'una planta a la intersecció de les vertents.
Les obertures són de llinda a la planta baixa, i d'arc de mig punt al pis i a la torre. El balcó és de pedra artificial. Té barbacana i ràfec.
Les quatre façanes presenten la mateixa composició, però només la S té obertura balconera al pis.

## Història

L'edifici fou construït en una era de Can Llopart; la comprà la família Orris l'any 1917, any en què el constructor Mata va aixecar la planta baixa. El 1924 es va fer l'ampliació del conjunt. L'arquitecte fou Melcior Vinyals i Muñoz

## Referències

* 1 2 3 4 «Torre Orris». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 febrer 2016].
* ↑ «Ca l'Orris». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Txerkàssovo

Txerkàssovo (en rus: Черкасово) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 29 habitants. Pertany al districte municipal de Iúriev-Polski.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Txernetxki

Txernetxki (en rus: Чернечки) és un poble de l'óblast de Lípetsk, a Rússia, que el 2011 tenia 25 habitants. Pertany al districte rural d'Úsman.

## Referències

* ↑ «Комсомольская правда». «В Липецкой области в селе сгорело 103 дома». Николай Боков, 30 июля 2010. Проверено 01-08-2010
# Torre de la Pelosa

La Torre de la Pelosa és una torre de guaita situada en un illot enfront de la platja homònima, del municipi de Stintino, a l'illa de Sardenya. La torre controlava l'estret d'Asinara i estava en contacte visual amb les torres de les Finances i del cap Falcone. El nom prové del topònim de la zona 'La Pelosa', probablement originàriament 'sa palosa' per la forta presència d'algues.

## Descripció

Construïda de pedra d'esquist, a 3 m sobre el nivell del mar, té forma troncocònica amb un diàmetre a la base de 16 m, una alçada de 10 m i un gruix de paret d'uns 2,5 m. La porta d'accés està a gairebé 6 m del terra. La sala, de perímetre circular, té un pilar central i està dividida en tres estances, cadascuna amb una espitllera. Una escala interior condueix al pati d'armes, la terrassa exterior, on hi havia tres canons. Es troba en mal estat de conservació.

## Història

Va ser construïda pels aragonesos abans del 1578, data de l'informe del virrei de Sardenya, en què ja s'esmenta la necessitat de reparar-la. L'any 1637 va ser testimoni d'un atac de galeres des de Bizerta i el desembre del mateix any també d'un equip naval corsari francès, que acabarà destruint les torres de tot el sector nord-oest. Posteriorment la torre, després d'haver estat reparada o reconstruïda, és documentada l'any 1720 a l'informe de Cagnoli, I Comissari de fàbriques, artilleria i fortificacions, on es defineix com a 'torre d'armes', és a dir, forta, de gran defensa. Posteriorment, en l'informe del piemontès Ripol de 1767, es testimonia la presència a la torre de l'alcaid (el capità de la torre), d'un artiller i tres soldats, més un armament format per una espingarda i tres canons. També hi hagué reparacions els anys 1766, 1785-86, 1828 i 1841. L'any 1842 es va suprimir la Reial Administració de les Torres, i quatre anys després la torre va ser abandonada.

## Referències

* 1 2 3 «Torre della Pelosa» (en italià). Across Tirreno.
* ↑ «Les torres de la costa» (en italià). Stintino.net.
# Tòricos

Tòricos (grec antic: Θορικός) era una ciutat de l'Àtica a la costa sud-est, i a uns 7 o 8 km al nord del cap Súnion.
Era una de les dotze ciutats en què es va dividir l'Àtica abans del temps de Teseu, i després va ser un demos que va pertànyer a la tribu acamàntida, segons diu Estrabó. Va ser un lloc concorregut durant el període més important de la història d'Atenes segons es dedueix de les restes existents. Al 24è any de la guerra del Peloponès els atenencs la van fortificar, segons Xenofont. Es trobava a 60 estadis del demos d'Anaflist.
Tòricos va ser famosa a la mitologia grega perquè era la residència de Cèfal, a qui Eos o l'Aurora es va emportar com a amant perquè visqués amb els déus.
Les fortificacions de la ciutat rodejaven una petita plana que acabava al port, avui anomenat Mandrí. Es poden veure encara restes de les muralles que segueixen els turons al nord i al sud de la plana. Sembla que l'acròpoli estava situada en un turó més alt sobre una cala protegida, i a sota hi ha les restes d'un teatre que té una forma singular, amb una corba irregular que té un costat més llarg que l'altre. A la plana, cap a l'oest, hi ha les restes d'una columnata rectangular amb columnes dòriques.

## Referències

* ↑ Diccionari Grec-Català.
* ↑ Smith, William (ed.). «Thoricus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 4 gener 2021].
# Tòrax (desambiguació)

«Tòrax» té aquests significats:
* Anatomia:
** Tòrax, part del cos humà.
** Tòrax (artròpodes), regió del cos dels artròpodes situat entre la cap i l'abdomen.
* Biografies:
** Tòrax de Larissa, príncep dels aleuades de Làrissa.
** Tòrax d'Esparta, militar espartà.
# Cal Doctor (Caldes de Montbui)

Cal Doctor és una casa de Caldes de Montbui (Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una casa entre mitgeres, de planta i dos pisos. La categoria tipològica en els orígens devia ser possiblement la d'un petit palau o una casa senyorial. L'estructura és la tradicional de gruixudes parets de càrrega i forjats unidireccionals de biguetes i bigues de fusta. A les plantes altes ha sofert algunes remodelacions i els forjats són de biguetes de formigó. La coberta principal del conjunt és inclinada i de teula aràbiga, quedant l'edifici rematat per un ràfec o voladís horitzontal d'uns 50 centímetres de formigó i un canaló metàl·lic.
La façana té una gran homogeneïtat i neutralitat. Els forats es presenten disposats en unes franges verticals de composició i ordre. A la façana principal hi ha bandes verticals on hi ha les obertures, sense cap alineació. Aquestes tenen diferents mides i proporcions, encara que totes tenen un clar component vertical. La façana no és simètrica respecte un eix central, però ho sembla, ja que el gran forat que forma la porta principal i la balconada domina sobre la resta, i aquest sí que està centrat a la façana. La façana està arrebossada i pintada. A la façana lateral tots els forats es presenten disposats ordenadament en unes franges verticals.
Cal destacar la porta i el balcó, amb llindes i brancal de pedra, totes les altres finestres, també realitzades de pedra i algunes de maó, la barana realitzada amb ferro forjat i peces de ceràmica, així com la volta de pedra que hi ha a l'interior.

## Història

És molt probable que els inicis de la construcció es remuntin als segles xv-xvi. El nom popular que pren la casa de «Cal Botons» és degut al fet que l'antiga propietària portava un vestit amb molts botons.
L'edifici se situa al carrer del Forn, a la unió d'aquest amb el carrer de Joan Samsó, però antigament quedava situat a la intersecció dels carrers de les Fonts de l'Oliar, i del Camí del Safareig Públic de la Piqueta, justament al costat del Torrent Salcer (1610-1630), és a dir, a la Placeta o Plaça de la Font (1540), on es trobava la Font Freda. Tant el carrer del Forn com el carrer de Joan Samsó són d'origen i traçat medieval i l'un és la continuació de l'altre. Encara que l'edifici pertany al carrer del Forn, participa molt més de l'entorn del carrer de Joan Samsó. L'arquitectura predominant és d'edificis d'habitatges entre mitgeres de tres o quatre plantes, construïts al segle xix i xx, i amb una gran heterogeneïtat d'acabats però amb una tipologia força homogènia d'edificis plurifamiliars.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Cal Doctor». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2016].
# Cal Doctor

«Cal Doctor» té aquests significats:
* Cal Doctor (Alella), masia a Alella (Maresme)
* Cal Doctor (Caldes de Montbui), casa entre mitgeres a Caldes de Montbui (Vallès Oriental)
* Cal Doctor (Sant Feliu de Codines), casa a Sant Feliu de Codines (Vallès Oriental)
* Cal Doctor (Vilassar de Dalt), masia a Vilassar de Dalt (Maresme)
* Cal Doctor Martí, edifici eclèctic a Sant Feliu de Llobregat (Baix Llobregat)
* Cal Doctor Ninbó, edifici al municipi de Vallromanes (Vallès Oriental)