OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llista de reis de Lleó

Llista cronològica dels reis de Lleó des de la creació del Regne de Lleó l'any 910 fins a la seva unió definitiva amb el Regne de Castella l'any 1230, donant pas a la Corona de Castella.

## Llista

| Nom | Període | Relació |
| Dinastia asturlleonesa |||
| Garcia I | 910-914 | Considerat primer rei de Lleó. Fill d'Alfons III d'Astúries. |
| Ordoni II | 914-924 | Germà de l'anterior. També rei de Galícia. |
| Fruela II | 924-925 | Germà de l'anterior. També rei d'Astúries. |
| Sanç Ordoni | 925 | Rei titular. Fill d'Ordoni II. |
| Alfons Froilaz | 925-926 | Rei titular. Fill de Fruela II. |
| Alfons IV | 925-931 | Fill d'Ordoni II. |
| Ramir II | 931-951 | Germà de l'anterior. |
| Ordoni III | 951-956 | Fill de l'anterior. |
| Sanç I | 956-958 | Germà de l'anterior |
| Ordoni IV | 958-960 | Fill d'Alfons IV. |
| Sanç I | 960-966 | Segon període. |
| Ramir III | 966-984 | Fill de l'anterior. |
| Beremund II | 984-999 | Cosí de l'anterior. Fill d'Ordoni III. |
| Alfons V | 999-1028 | Fill de l'anterior. |
| Beremund III | 1028-1037 | Fill de l'anterior. |
| Sança I | 1037-1065 | Filla de l'anterior. |
| Dinastia Ximena |||
| En unió amb el regne de Castella. |||
| Ferran I | 1037-1065 | Rei iure uxoris pel matrimoni amb Sança I. |
| Alfons VI | 1065-1071 | Fill de l'anterior. |
| Sanç II | 1072 | Germà de l'anterior. |
| Alfons VI | 1072-1109 | Segon període. |
| Urraca I | 1109-1126 | Filla de l'anterior. |
| Dinastia Borgonya |||
| Alfons VII | 1126-1157 | Fill de l'anterior. |
| Separació dels regnes de Lleó i de Castella. |||
| Ferran II | 1157-1188 | Fill de l'anterior. |
| Alfons IX | 1188-1230 | Fill de l'anterior |
| Sança II | 1230 | Reina de iure |
| Dolça I | 1230 | Reina de iure |
| Unió del regnes de Lleó i Castella en mans de Ferran III de Castella mitjançant l'acord de València. |||
| Joan de Castella | 1285-1296/1301 | Fill d'Alfons X de Castella. Sanç IV va arrabassar-li el tron el 1285. |

## Vegeu també

* Llista de monarques consorts de Lleó
# Ramon d'Abadal

Ramon d'Abadal és el nom dels següents personatges:
* Ramon d'Abadal i Calderó (Vic, 1862 - Rupià, 1945), polític i advocat català.
* Ramon d'Abadal i de Vinyals (Vic, 1888 - Barcelona, 1970), historiador i polític català.
# Venafro

Venafro és un municipi situat al territori de la província d'Isernia, a la regió de Molise, (Itàlia).
Venafro limita amb els municipis de Capriati a Volturno, Ciorlano, Conca Casale, Mignano Monte Lungo, Pozzilli, San Pietro Infine, San Vittore del Lazio i Sesto Campano.
# Vescomtat de Caors

El vescomtat de Cahors (català i occità vescomtat de Caors) o del Carcí fou una jurisdicció feudal tolosana que va existir al segle x. Els comtes de Tolosa van adquirir el comtat de Carcí al segle ix i van nomenar vescomtes a Caors.
El primer que apareix fou Odalric, mort abans del març del 932, casat amb Beltruda i pares de Frotard i Rangarda. El primer fou vescomte de Cahors i esmenta al seu pare en una donació del 932 a un monestir, que diu que fa per la salvació de la seva ànima i la de la seva mare Beletruda, si bé no assenyala expressament que el pare fos vescomte. La documentació sobre el càrrec és molt fragmentària.

## Referències

* Genealogia
# Quiló de Lacedemònia

Quiló en grec antic Χείλων o Χίλων, fou considerat un dels set savis de Grècia. Era lacedemoni i fill de Damaget. Va viure al començament del segle VI aC i Heròdot el fa contemporani d'Hipòcrates el pare de Pisístrat. Diògenes Laerci diu que ja era gran el 572 aC i fou èfor epònim d'Esparta l'any 556 aC.
Era un poeta elegíac que va escriure composicions de fins a dos-cents versos, i deia que l'excel·lència de l'home era la previsió del futur entesa pel seu propi raonament. Al seu germà, que es va enfadar per no ser èfor com ell, li va dir: «Jo sé suportar les injustícies, i tu no». Pàmfila diu que va ser el primer que va col·locar els èfors al costat dels reis, per governar conjuntament, però Sàtir ho atribueix a Licurg.
Segons Heròdot, quan Hipòcrates, pare de Pisístrat, feia un sacrifici a Olímpia, les ofrenes, sense cap intervenció es van posar a bullir, i Quiló li va dir que no es casés, i que si es casava repudiés la seva dona i renegués dels seus fills. També diu que li va preguntar a Isop què era el que feia Zeus, i Isop va contestar que «humiliava allò que és elevat i elevava allò que és humil». Li van preguntar una vegada en què es diferenciaven els doctes dels incultes i va contestar: «en les seves esperances en les coses bones». I a la pregunta de què era allò més difícil deia: «Guardar els secrets, disposar bé del propi oci i saber suportar la injustícia». També donava aquests consells: dominar la llengua, sobretot en un banquet, no parlar malament dels veïns o en cas contrari exposar-se escoltar coses molestes. No s'havia d'amenaçar ningú, ja que era cosa pròpia de les dones, acudir més ràpidament a les desgràcies dels amics que als seus èxits, fer un matrimoni modest, no parlar malament dels morts, honorar la vellesa, vigilar-se a si mateix i preferir abans un càstig que un guany vergonyós. S'havia de ser fort i suau, per a aconseguir que els altres ens respectessin abans de tenir-nos por. Saber administrar la pròpia casa, i que la llengua no corri més que el pensament. No s'havia d'odiar l'art de l'endevinació, no s'havia de desitjar allò que és impossible, obeir les lleis i aprofitar la soledat.
Hermip d'Esmirna diu que va morir a Pisa, quan abraçava al seu fill que havia guanyat el pugilat a les Olimpíades.

## Referències

* ↑ «Cheilon». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
* ↑ Diògenes Laerci. περὶ βίων, δογμάτων καὶ ἀποφθεγμάτων τῶν ἐν φιλοσοφία εὐδοκιμησάντων (Sobre les vides, les opinions i les sentències dels filòsofs il·lustres) I, 68-72
# Josep Maria Caffarel i Fàbregas

Josep Maria Caffarel i Fàbregas (Barcelona, 10 de novembre de 1919 - Madrid, 6 de novembre de 1999), i també conegut com José María Caffarel va ser un actor de teatre, cinema i televisió català, establert a Madrid. També es va dedicar al doblatge de pel·lícules. Fou pare de la lingüista Carmen Caffarel Serra.

## Trajectòria professional

Teatre
* 1955, setembre. Bobosse d'André Roussin. Estrena al Teatre Windsor de Barcelona.
* 1959. La desconcertante señora Savage de John Patrick. Representada al Teatre Candilejas de Barcelona.
Filmografia
* 1957. El último cuplé. Director: Juan de Orduña
* 1957. Distrito quinto. Director: Julio Coll
* 1958. Ana dice sí. Director: Pedro Lazaga
* 1959. Fulano y Mengano. Director: Joaquín Luis Romero Marchent
* 1959. Buen viaje, Pablo. Director: Ignacio F. Iquino
* 1961. Plácido.
* 1961. Tres de la Cruz Roja.
* 1961. Botón de ancla. Director: Miguel Lluch
* 1962. Tómbola.
* 1962. Atraco a las tres. Director: José Maria Forqué
* 1962. La gran familia.
* 1963. Rocío de La Mancha.
* 1963. Marisol rumbo a Río.
* 1964. El salario del crimen. Director: Julio Buchs.
* 1964. El fabulós món del circ (Circus World). Director: Henry Hathaway
* 1965. Doctor Zhivago.
* 1965. Más bonita que ninguna.
* 1965. Historias de la televisión.
* 1967. Las cuatro bodas de Marisol.
* 1967. El hueso. Director: Antonio Giménez-Rico.
* 1968. Cristina Guzmán.
* 1970. Tristana.
* 1975. Una abuelita de antes de la guerra.
* 1975. El clan de los inmorales. Director: José Gutiérrez Maesso.
* 1976. Viatge al centre de la Terra
* 1979. Polvos mágicos.
* 1979. Supersonic Man.
* 1981. Puente aéreo. Director: Pedro Masó.
* 1984. Memorias del general Escobar.
* 1986. Dragon Rapide. Director: Jaime Camino.
* 1986. El viaje a ninguna parte.
* 1988. Jarrapellejos.
* 1989. Pasión de hombre. Director: José Antonio de la Loma.
* 1991. Ho sap el ministre?
* 1996. Licántropo: El asesino de la luna llena. Director: Francisco Rodríguez Gordillo

## Referències

* ↑ País, Ediciones El «a/diario/1999/11/07/cultura/941929206_850215.html Fallece a los 80 años el actor catalán» (en castellà). El País [Madrid], 07-11-1999. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «José María Caffarel» (en suec). svenskfilmdatabas.se [Consulta: 11 setembre 2018].
# Josep Caminal i Badia

Josep Caminal i Badia (Barcelona, 1950) és un directiu i polític català, director general del Gran Teatre del Liceu des del 1993 fins al 2005, i director general de presidència del Grup Godó des del 2005 fins a febrer de 2019.
Ha ocupat càrrecs com el de director general d'Administració Local, director general de la Corporació Catalana de Ràdio i Televisió, regidor de l'Ajuntament de Barcelona, directiu del FC Barcelona i secretari d'organització de Convergència Democràtica de Catalunya, on estava alineat amb l'anomenat sector roquista a l'entorn de Miquel Roca i Junyent.
El març del 1993 va ser nomenat director general del Gran Teatre del Liceu, càrrec que va mantenir fins al 2005. Fou impulsor de la modernització tècnica del teatre i l'aposta per noves tecnologies i per noves formes de difusió de l'òpera. Caminal va viure en primera línia l'incendi que el 31 de gener del 1994 va destruir el teatre i gestionà la reconstrucció fins a la reobertura, el 7 d'octubre del 1999. El febrer del 1997, quan quatre treballadors del Liceu van ser imputats per l'incendi, Caminal va presentar la seva renúncia. La dimissió no es va fer efectiva fins al gener del 2000, amb el teatre ja reconstruït, però el maig següent les administracions el van ratificar en el càrrec. El 2005 acceptà una oferta del Grup Godó, i Rosa Cullell fou nomenada directora del Liceu.
Caminal ha estat gerent del Consorci del Palau de la Música Catalana i del Col·legi de Metges i va tenir un fugaç pas, el 2001, com a conseller delegat del Fòrum 2004.
Durant setze anys, de 2005 a febrer de 2019 ha estat director general de presidència del Grup Godó.

## Referències

* ↑ «Josep Caminal deixa el Liceu». Teatral.net, 23-01-2005. [Consulta: 1r gener 2021].
* ↑ Cester, Xavier «Josep Caminal: tocava marxar ara». Avui. Col·lecció Hemeroteca 2000, 24-01-2005, pàg. 33.
* ↑ «Crisis interior en TV-3: Ha presentado su dimisión el director general de la Corporación, Josep Caminal» (en castellà). ABC, 14-06-1984.
* ↑ Reyes, Mario «La construcció d'un president». El Temps [Consulta: 1r gener 2021].
* 1 2 3 4 «Josep Caminal deixa el Liceu». Avui, 23-01-2005.
* ↑ «Aplazada la reunión para que Caminal vuelva al Liceo» (en castellà). El País, 07-04-2000.
* ↑ «10 años del nuevo Liceu a través de sus protagonistas» (en castellà). El Mundo, 07-10-2009.
* ↑ «Ramon Rovira nomenat adjunt a la presidència i director de Relacions Institucionals del Grup Godó», 17-02-2019. [Consulta: 17 febrer 2019].
* ↑ «Quin alt càrrec del Grup Godó està fent les maletes?». El Triangle, 26-01-2019.
* ↑ «Josep Caminal, el pacificador de La Vanguardia». La Tribuna, 30-12-2004. [Consulta: 1r gener 2021].
# Premis Ondas 2022

Els Premis Ondas 2022 van ser la seixanta-novena edició dels Premis Ondas, atorgats el 14 de desembre de 2022 al Gran Teatre del Liceu de Barcelona i presentats per Llum Barrera i Aimar Bretos. Es van donar a conèixer el 26 d'octubre de 2023. Es presentaren 556 candidatures de 15 països d'arreu del món.

## Premis Ondas Internacionals de Ràdio

* Premi Ondas Internacional de Ràdio: Limbo, emès pel programa Latino USA a Public Radio Exchange Produït per Futuro Media Group.

## Premis Ondas Internacionals de Televisió

* Premi Ondas Internacional de Televisió: Crimes de guerre, avec les enquêteurs en Ukraine de Radio télévision suisse.

## Premis Ondas Nacionals de Ràdio

* Millor programa de ràdio: El Món a Rac 1 de RAC1.
* Menció especial del jurat: La Desbandá d'Onda Color.
* Trajectòria o millor labor professional: Carles Francino de Cadena SER.
* Millor idea radiofònica: Mirando al Espacio, de Sergio Mena en Cadena SER.
* Millor programació especial: Cobertura de RNE de la guerra d'Ucraïna, per l'enviat especial Fran Sevilla.
* Millor podcast o programa d'emissió : Misterio en la Moraleja d'Eva Lamarca a Spotify.
* Millor programa de ràdio de proximitat: Especial Cárceles Vascas del programa Bulevar de Radio Euskadi.

## Premis Ondas Nacionals de Televisió

* Millor programa d'entreteniment: Saber y ganar de Televisión Española.
* Millor programa d'actualitat o cobertura especial: Cobertura de la guerra d'Ucraïna pels serveis informatius de Televisió Espanyola.
* Millor presentador o presentadora: Andreu Buenafuente per Late motiv.
* Millor sèrie de comèdia: La que se avecina de Mediaset.
* Millor sèrie de drama: Cardo d'Atresmedia.
* Millor intèrpret masculí en ficció: Javier Cámara per la saga de Vota Juan, Vamos Juan y Venga Juan de TNT.
* Millor intèrpret femenina en ficció: Elena Rivera Villajos per Alba, Los herederos de la tierra i Sequía.
* Millor emissió per emissores o cadenes no nacionals: Joc de cartes de TV3.
* Millor documental o sèrie documental: 800 metros de Netflix.

## Premis Ondas Nacionals de Música

* Premi Nacional de música a la trajectòria: Luz Casal.
* Fenomen musical de l'any: Dani Fernández de Warner Music Spain.
* Millor espectacle, gira o festival: Concert de clausura de la gira “La Cruz del Mapa - Hay que vivir el momento” de Manuel Carrasco, de Universal Music-Riff.
* Menció especial: Festival Porta Ferrada de The Project Music Company SL.

## Premis Ondas Nacionals de Publicitat en Ràdio

* Millor campanya de publicitat en ràdio: "Tiempos aún más confusos" de la Agencia David Madrid, per l'anunciant Burger King.
* Millor agència de ràdio: Mono Madrid.

## Referències

* ↑ Los Ondas 2022 premian el lado más cercano y menos crispado de la comunicación, El País, 14 de desembre de 2022
* ↑ SER, Cadena. «Los Premios Ondas 2022 reconocen la trayectoria de Carles Francino: consulta la lista completa de ganadores» (en espanyol europeu), 26-10-2022. [Consulta: 26 octubre 2022].

## Vegeu també

* Antena de Oro 2022
* XXIV Premis Iris
* IX Premis Feroz

## Enllaços externs

* Premis Ondas 2022 a YouTube
* Pàgina oficial dels Premis Ondas.
# Qussayr Amra

Qussayr Amra o Qasr Amra (àrab: قصير عمرة, quṣayr ʿAmra, ‘castellet d'Amra’, o قصر عمرة, qaṣr ʿAmra, ‘castell d'Amra’) és el més cèlebre dels castells del desert de l'est de Jordània. Va ser construït al principi del segle viii (probablement entre el 711 i el 715) pel califa omeia Walid I, en l'època d'expansió de la dominació islàmica en aquesta regió. És un dels exemples més notables del primer art omeia i de l'arquitectura islàmica. La transliteració de l'àrab dona lloc a diverses variants com Qusseir Amra, Qasr Amrah o Qassayr Amra, entre d'altres. Ha estat declarat Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO l'any 1985.

## Història

El castell va ser utilitzat com a lloc d'estiueig pel califa o pels seus prínceps, per a l'esport i el plaer. El seu interior es va recobrir de frescs que descriuen escenes de caça, fruits i dones (amb mamífers ja extints a l'Orient Pròxim per l'excés de cacera). També conté un sistema termal dividit en tres parts, que testimonia una influència romana.
Les condicions de conservació són pitjors que les d'altres castells del desert, ja que els frescos han estat danyats per grafits. Els projectes de restauració estan en marxa.
Va ser redescobert per Alois Musil l'any 1898.

## Bibliografia

* Gravar, Oleg: La formación del arte islámico. Madrid: Cátedra, 1979. ISBN 84-376-0169-X.

## Notes

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Quseir Amra» (en anglès). [Consulta: 17 març 2021].
# RDD

RDD té els següents significats:
* Reagrupament Democràtic de Dahomey, partit polític històric de Benín
* Malaltia de Rosai-Dorfman (del seu nom en anglès Rosai–Dorfman Disease), malaltia rara que afecta els ganglis limfàtics
* Detector de detector de radar (del seu nom en anglès Radar Detector Detector), aparell que detecta detectors de radar
* Bomba bruta (del seu nom en anglès Radiological Dispersal Device), bomba dissenyada per a escampar material radioactiu
* Acadèmia Alpine (del seu nom original en anglès Renault Driver Development), programa de l'empresa Renault per a recolzar pilots joves
* Mètode de l'ànec de goma (del seu nom en anglès Rubber Duck Debugging), mètode de depuració de codi utilitzat a l'enginyeria de programari
* Disseny de regressió discontínua (del seu nom en anglès Regression Discontinuity Design), mètode estadístic d'inferència causal
* Resilient Distributed Dataset, conjunt de dades inicial d'una plataforma Apache Spark
* Replace Database Drivers, sistema de gestió de drivers del llenguatge de programació Clipper
# Quints

Els quints eren uns impostos que corresponien a la cinquena part dels ingressos de cada poble o ciutat que s'havien de pagar a la corona. L'impost havia caigut en desús progressivament i Felip II d'Aragó ho va intentar recuperar a partir de 1598 sense èxit, i a les Corts de Barcelona (1599), renuncià a tots els quints endarrerits davant el malestar que les indagacions en els arxius municipals havien ocasionat.
Però a partir de 1611, el lloctinent de Catalunya, Francisco Hurtado de Mendoza y Cárdenas, tornà a posar una atenció especial en el cobrament de l'impost, i a partir del 1614 efectivament els ingressos de la tresoreria procedents dels quints començaren a augmentar. L'evolució dels ingressos entre 1611, any d'inici del cobrament, fins a 1618 va passar de 5.577 a 22.959 lliures, indicant la progressió que varen tenir els dos virreis posteriors: Francisco Fernández de la Cueva, duc d'Alburquerque i Fernando Afán de Ribera y Enríquez, duc d'Alcalà.
Els municipis catalans s'hi negaren, i demanen suport als diputats que varen presentar una ambaixada davant del rei el 25 d'octubre de 1611. Algunes ciutats, com Cervera, Granollers o Tuïr no varen pagar i van patir sentències condemnatòries. Cap al 1620 l'obligació de pagament va arribar a Barcelona. Cal tenir en compte que amb els endarreriments podia ascendir a unes 300.000 lliures. Barcelona va resistir fent pinya la Diputació i el Consell de Cent, donant lloc al Conflicte dels quints.
    No confondre-ho amb l'Avalot de les Quintes de 1773, ni amb la Revolta de les Quintes de 1870.

## Referències

* 1 2 Història dels Presidents...... Pàg. 34
* ↑ «Quints». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ John Huxtable Elliott. Universitat de València. La revolta catalana 1598-1640: un estudi sobre la decadència d'Espanya, 2006. ISBN 9788437063447. , pàg.162

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. Vol. 2. ISBN 84-412-0885-9
# Proechimys trinitatus

Proechimys trinitatus és una espècie de mamífer rosegador de la família de les rates espinoses. És endèmica de Trinitat i Tobago. Es tracta d'un animal nocturn i solitari que s'alimenta de llavors, fruita, fulles i insectes. El seu hàbitat natural són els boscos d'aiguamolls estacionals. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ McKnight, M.; Emmons, L. Proechimys trinitatus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 17 juliol 2015.
# Juan de Esquivel

Juan de Esquivel (Sevilla, segle xv - Jamaica, 1513) fou un conquistador castellà que conquerí l'illa de Jamaica per la corona espanyola. Va acompanyar l'Almirall Cristòfor Colom en el segon viatge a Amèrica el 1493 i va participar en la conquesta i colonització de l'illa de la Hispaniola, on va estar-hi durant molt de temps.
El governador de l'Hispaniola, Nicolás de Ovando, li encarregà el 1503 sufocar una rebel·lió al territori d'Higüey, sota domini del cacic taíno Cotubanamá. Aquest s'havia rebel·lat per l'assassinat comès per espanyols d'un dels cacics de l'illa Saona. Sufocat l'aixecament després de durs combats entre espanyols i natius es va arribar a una treva entre Cotubanamá i Esquivel.
Una nova rebel·lió el 1504 va portar Esquivel a actuar de nou com a cap de les tropes espanyoles, arrasant per complet tots els indígenes de la regió que trobà i fent presoners a milers d'ells. Entre els presoners hi havia el cacic Cotubanamá, que va ser portat a Santo Domingo on va ser penjat. Pacificada la regió, Esquivel va fundar una fortalesa i la vila de Salvaleón de Higüey.
El 1509 el governador de l'illa, Diego Colón, li va encarregar la conquesta i colonització de l'illa de Jamaica. Allà hi fundà la vila de Nueva Sevilla, base d'operacions de la conquesta espanyola. Després de llargues lluites va aconseguir sotmetre els nadius i va iniciar el poblament de l'illa. Els excessos comesos en conquistar Jamaica li van valer un Judici de residència per part de la corona.
El seu nom dona nom a la Guaiana Essequiba i al riu Essequibo, a Veneçuela, un territori descobert per Alonso de Ojeda el 1499, quan explora les boques de l'Orinoco. Diversos canvis fonètics derivats de la pronunciació per part d'indígenes i europeus són els responsables de la grafia actual del terme.

## Referències

* 1 2 López Belando, Adolfo. «El Contacto de los Aborigenes Antillanos con los Colonizadores Españoles. Documentado en las Pinturas de la Cueva de "José Maria"» (en castellà). indiana.edu. Arxivat de l'original el 2020-01-30. [Consulta: 13 novembre 2012].
# Juan María Aburto Rike

Juan María Aburto Rike (Bilbao, 28 de març de 1961), més conegut com a Juan Mari Aburto, és un jurista i polític basc. Des del 2015 exerceix com a batlle de Bilbao.

## Biografia

Juan María Aburto Rike va néixer el 28 de març de 1961 a Bilbao i es llicencià en Dret a la Universitat de Deusto per a després accedir, des del 1986, com a funcionari de la Diputació Foral de Biscaia.
Va treballar com a director de serveis entre el 1991 i 1994 per al Govern Basc, a l'equip del llavors conseller d'Interior Juan María Atutxa. El 1994 va ser nomenat director general del Règim Jurídic i Funció Pública de la diputació foral biscaïna i el 2003 esdevingué diputat foral d'Acció Social.
El juny de 2011 va ser nomenat diputat foral de Presidència; es convertí en la mà dreta del diputat general José Luis Bilbao. El desembre del 2012 va ser designat Conseller d'Ocupació i Polítiques Socials del Govern Basc, fet que l'obligà a renunciar al seu càrrec dins la diputació.
L'octubre de 2014 va fer pública la seva candidatura a l'alcaldia de l'ajuntament de Bilbao en representació del Partit Nacionalista Basc (PNB) i el febrer del 2015 dimití com a conseller d'Ocupació i Assumptes Socials. Hi fou substituït per Ángel Toña.
El 13 de juny de 2015 va ser elegit alcalde de Bilbao gràcies a un acord d'investidura amb el Partit Socialista d'Euskadi-Euskadiko Ezkerra (PSE-EE). Quatre anys més tard, el 15 de juny de 2019, va ser reelegit alcalde de Bilbao després que el PNB guanyés les eleccions municipals i tornés a sumar la majoria absoluta del ple municipal amb els vots del PNB i el PSE-EE.

## Referències

* ↑ «El BBB del PNV propone a Juan María Aburto como candidato a la alcaldía de Bilbao» (en castellà). Europa Press, 01-10-2014.
* ↑ «Los Alumni de Deusto son noticia: Juan Mari Aburto» (en castellà). Universidad de Deusto, 2019. [Consulta: 12 juliol 2019].
* ↑ País, El «Juan María Aburto: Empleo y Políticas Sociales» (en castellà). El País [Madrid], 14-12-2012. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Aburto, elegido alcalde de Bilbao» (en castellà). [Consulta: 4 gener 2023].
* ↑ «Aburto, reelegido alcalde de Bilbao con mayor apoyo que en la anterior legislatura» (en castellà). eitb.eus, 15-06-2019. [Consulta: 3 agost 2019].
# Sanja Vučić

Sanja Vučić (en alfabet ciríl·lic, Сања Вучић), nascuda el 8 d'agost del 1993, és una cantant sèrbia. És coneguda al seu país per haver estat membre del grup ZAA, però internacionalment, per haver representat Sèrbia al Festival d'Eurovisió l'any 2016 amb la cançó "Goodbye" (en català, Adéu).

## Discografia
### Singles
#### En solitari

| Any | Títol | Àlbum |
| 2016 | "Goodbye (Shelter) / Iza osmeha" | Non-album single |

#### En grup

| Any | Títol | Àlbum |
| 2014 | "Underground Riot" (Y.O.X feat. Sanja) | Non-album singles |
| 2014 | "Želje" (Mr.Rabbit feat. Sanja) | Non-album singles |

## Referències

* ↑ http://www.eurovision.tv/page/news?id=its_zaa_with_goodbye_for_serbia