OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bernat Saisset

Bernat Saisset fou un religiós occità nascut vers el 1232 i mort vers el 1314. Era abat de la canongia de Sant Antoni de Pàmies, i més tard bisbe quan aquesta nova diòcesi fou erigida pel papa Bonifaci VIII

## El seu conflicte amb Felip el Bell

Saisset es va fer famós pel seu conflicte amb el rei Felip el Bell (1268-29 de novembre de 1314). Aquest el va acusar d'haver qüestionat la legitimitat del poder dels Capets al Llenguadoc. Saisset hauria suggerit al Comte de Foix, Roger Bernat III, i al Comte de Comenge d'alliberar-se de la tutela francesa. Felip el Bell va obrir una investigació i va segrestar els béns del bisbe, violant la immunitat eclesiàstica, sens dubte per provocar Bonifaci VIII.
La nit del 12 al 13 de juliol de 1301, quan estava a punt d'escapar cap a Roma, Saisset fou arrestat i transferit a Senlis a Picardia (aleshores feu reial). Va comparèixer davant el Consell Reial el 24 d'octubre de 1301.
A l'acusació d'alta traïció i d'injúries contra la persona del rei s'hi afegeixen contra ell acusacions d'heretgia, perpetrades per Guillem de Nogaret.
La detenció i el procediment reial contra Saisset van provocar un gran conflicte entre Felip el Bell i Bonifaci VIII, que desembocarà en l'atemptat d'Anagni de 1303. Efectivament, per reclamar un procediment contra un bisbe, Felip IV havia d'obtenir primer la degradació de Saisset pel Papa. En canvi, Bonifaci VIII ordenà al rei alliberar al bisbe perquè pogués viatjar a Roma per tal que pogués explicar-se. Aquest fet va empitjorar les relacions entre el rei i el papa, prolongant una querella que va ajudar a covar la butlla Clericis laicos de 1296. Endemés, l'1 de novembre de 1302, Bonifaci VIII convocà a Roma tots els prelats francesos per tal de discutir possibles sancions.

## El seu retorn en gràcia

Enmig d'aquesta lluita, Saisset restà una mica oblidat després d'haver estat expulsats del regne. Va estar Roma el febrer de 1302, i va sortir de la ciutat l'any següent, després de l'atemptat d'Anagni.
En 1308, gràcies a un papa més conciliador (Climent V, primer Papa d'Avinyó), Saisset és perdonat pel rei. Després va tornar a la seva seu bisbal de Pàmies, on hi va morir el 1314.

## Bibliografia

* Jean-Marie Vidal, "Bernard Saisset, évêque de Pamiers (1232-1311)", Revue des Sciences religieuses 5 (1925), p. 417-438 i 565-590, 6 (1926), p. 50-77, 177-198 et 371-393, reimpr. en volum sota el títol Bernard Saisset (1232-1311), Toulouse, Paris, 1926
* Jean Favier, Philippe le Bel, Paris, 1978
* Julien Théry, « Philippe le Bel, pape en son royaume », a Dieu et la politique. Le défi laïque. L'histoire, 289, 2004, p. 14-17.
* Jeffrey H. Denton, "Bernard Saisset and the Franco-papal Rift of December 1301", a Revue d'histoire ecclésiastique, 102/2, 2007, p. 399-427
* Julien Théry, "Allo scoppio del conflitto tra Bonifacio e Filippo il Bello : l'affare Saisset", a I poteri universali e la fondazione dello Studium Urbis. Il pontefice Bonifacio VIII dalla Unam sanctam allo schiaffo di Anagni, éd. G. Minnucci, Rome, Monduzzi, 2008, p. 21-68.
# Koichi Wakata

Koichi Wakata (若田 光一, Wakata Kōichi, nascut l'1 d'agost de 1963) és un enginyer i astronauta japonès de la JAXA. Wakata ha estat en quatre missions del Transbordador Espacial de la NASA i una estada de llarga duració a l'Estació Espacial Internacional. Durant una carrera de gairebé dues dècades de vols espacials ha registrat cinc mesos a l'espai. Wakata és actualment assignat al vol espacial de llarga duració Soiuz TMA-11M/Expedició 38/Expedició 39 programat pel 2013-2014. Serà el primer comandant japonès de l'Estació Espacial durant l'Expedició 39.

## Referències

* ↑ NASA. «NASA Biography Koichi Wakata». NASA, 2008. [Consulta: 16 novembre 2008].

## Enllaços externs

* Spacefacts biography of Koichi Wakata
# Rafel Caldentey i Perelló

Rafel Caldentey i Perelló (Manacor, 1818 – Santa Maria del Camí, 1887) fou un prevere mallorquí i rector de la parròquia de Santa Maria del Camí.
Estudià al seminari de Mallorca i s'ordenà a Gènova (Itàlia). Tornà a Mallorca el 1845 i creà a Manacor una Congregació de Germanes de la Caritat, que més tard serví de model a la que fundà a Sencelles sor Francina Aina Cirer. El 1853 obtingué per oposició la rectoria de Santa Maria del Camí, on dugué a terme una important tasca pastoral. Va fer construir la capella del Roser i una nova rectoria, i cedí l'antiga a les Germanes de la Caritat. Implantà a Mallorca la devoció a la Mare de Déu de Lorda. El 1954 se n'inicià el procés de beatificació.

## Referències

* ↑ «Caldentey Perelló, Rafel». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 2. Palma: Promomallorca, p. 379. ISBN 84-8661702-2.
# Locutori (arquitectura)

El locutori, del llatí locutorium, és una sala d'un convent on els monjos o monges poden rebre visites i parlar entre ells però generalment estan separats per una reixa o similar. De vegades es parla de "locutori extern" i també hi ha aquesta dependència en les presons.
Ja des de l'edat mitjana cristiana, en l'arquitectura monàstica, com es pot apreciar en el plànol de l'abadia de Sant Gal (segle ix), ja apareixia com una sala estàndard (referència número 8 de la planimetria) a l'ala oest del claustre, que de vegades es diu "locutori intern" o simplement, locutori.
Aquesta sala era imprescindible en els monestirs cluniacencs i altres ordes religiosos, ja que els seus normes exigeixen el silenci en el claustre, refetor i dormitoris. D'aquesta manera, al locutori, els monjos podien parlar lliurement.
En la il·lustració d'un monestir cistercenc es pot observar que ha variat la seva localització a una posició (referència 20 del pla) en la colla aquest del claustre i prop de la Sala Capitular i apareix un locutori per llecs (conversos) en la referència 29 de la planimetria).

## Bibliografia

* Bango, Isidro. El monestir medieval. Madrid: Grupo Anaya, 1990. ISBN 84-207-3608-2.
# Kim Yong-sik

Kim Yong-Sik (en coreà: 김용식, en japonès: 金 容植, Kin Youshoku; Sinchon, Hwanghae, Imperi Coreà (avui Hwanghae del Sud, Corea del Nord), 25 de juliol de 1910 - Seül, Corea del Sud, 8 de març de 1985), és un exfutbolista i entrenador de futbol japonès.

## Selecció japonesa

Kim Yong-Sik va disputar 3 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* Japan National Football Team Database
# Zlatno (Banská Bystrica)

* No s'ha de confondre amb Zlatno (Nitra).
Zlatno és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1611. La producció de vidre va començar al poble l'any 1833. Els productes havien estat transportats a diverses exposicions mundials. A mitjans del segle xix va arribar a Zlatno Leo Valentin Pantoček. Va inventar la manera de produir els diners de vidre. Més tard aquesta tècnica es va anomenar hialoplàstics. El 1856 va seguir la invenció del vidre d'iris. Molta producció s'havia exportat al Regne Unit i als Estats Units. La fàbrica de vidre va aturar la seva producció l'any 2003.

## Referències

* ↑ «Estadístiques generals de la localitat» (en anglès). Oficina d'Estadística de la República Eslovaca. Arxivat de l'original el 2013-04-18. [Consulta: 9 setembre 2013].
* ↑ «Glashütte in Zlatno (Slowakei) 1836 - 1986» (PDF) (en alemany).
* ↑ «Grafika1». [Consulta: 28 febrer 2023].
# Ángel Fuertes Vidosa

Ángel Fuertes Vidosa [àlies Manolo, Antonio, El maestro de Agüero], (Agüero, 1912 - Portell de Morella, 26 de maig de 1948) va ser un professor d'Aragó, membre del Partit Comunista i de la Unió General de Treballadors (UGT) (Federació de Treballadors de l'Ensenyament).
Va combatre com a soldat lleial a la legalitat republicana durant la Guerra Civil, arribant a aconseguir el grau de comandant. Després de finalitzar el conflicte es va exiliar a França, on va ser un destacat membre de l'Agrupació de Guerrillers Espanyols (AGE) a la Resistència francesa que va combatre l'ocupació nazi en la guerra mundial per l'alliberament de l'Aude. Va ser cap de la brigada de Carcassona i membre de l'Estat Major de l'AGE, rebent la condecoració de l'Orde de l'Alliberament.
En finalitzar el conflicte mundial va tornar clandestinament a Espanya, col·laborant amb José Ruiz Cuadrado en la reconstrucció a l'interior del Partit Comunista a la província de Saragossa. Va formar part del nucli organitzador de la Agrupación guerrillera de Levante y Aragón (AGLA), on va ser comandant, substituint Vicente Galarza Santana, que fou executat el 1947. Va morir a la zona de Morella, en la masia de Guimerans, a la província de Castelló, al costat de Manuel Ortiz, José Nieto Martín, Andrés Gómez i Manuel Torres Camallonga, durant un assalt de dotze membres de la Guàrdia Civil al maig de 1948 al lloc on pernoctaven.

## Referències

* ROMEU ALFARO, Fernanda.: Más allá de la utopía. Perfil histórico de la. Agrupación guerrillera de Levante. Institució Alfons el Magnànim. Valencia, 1987. ISBN 8475792871
* SÁNCHEZ CERVELLO, Josep et al.: Maquis: el puño que golpeo al franquismo. La Agrupación Guerrillera de Levante y Aragón (AGLA). Flor del Viento Ediciones, Barcelona 2003 ISBN 8489644837
# Bipalium haberlandti

Bipalium haberlandti és una espècie de planària terrestre que habita a Java i Singapur. Mesura entre 85 a 140 mm de longitud i entre 8 i 10 mm d'amplada. El cap té forma de falç i les orelletes són recorbades. És una espècie de color gris verdós.

## Referències

* ↑ de Beauchamp, Paul «Planaires Terrestres du Raffles Museum» (en francès). Bulletin of the Raffles Museum, Singapore, Straits Settlements: 1928-1941, 8, 1933, pàg. 109-120.
# Koichiro Matsuura

Koichiro Matsuura (松浦晃一郎, Matsūra Kōichirō, Tòquio, 29 de setembre de 1937) és un diplomàtic japonès, i director general de la UNESCO entre 1999 i 2009. Matsuura va estudiar dret en la Universitat de Tòquio i economia en el Haverford College (Estats Units). Des de 1961 es va dedicar a la diplomàcia, ocupant la seva tasca en ambaixades i representacions del Japó a Ghana, França, Estats Units i Hong Kong. Entre 1992 i 1994, va ser viceministre d'Afers Estrangers del Japó, i entre 1994 i 1999 va ser ambaixador extraordinari i plenipotenciari del Japó a França. Entre 1998 i 1999 va ser president del Comitè Mundial de Patrimoni de la UNESCO. Des de 1999 fins a 2009 va ocupar el càrrec de Director General de la UNESCO. És membre honorari del Club de Roma.

## Referències

* ↑ Font, José María Marti «'La pobreza es la negación de los derechos humanos'». El País [Madrid], 20-06-2001. ISSN: 1134-6582.
* 1 2 3 «Koichiro Matsuura». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Lluís Ballbé i de Gallart

Lluís Ballbé i de Gallart fou un polític i industrial català, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
Membre del Partit Liberal Fusionista, a les eleccions generals espanyoles de 1916 fou elegit diputat per aquest partit pel districte de Vilademuls, derrotant el candidat de la Lliga Regionalista Frederic Rahola i Trèmols. Durant el seu mandat demanà una subvenció per erigir un monument a Narcís Monturiol. A les eleccions generals espanyoles de 1918, però, fou derrotat pel candidat de la Lliga, Santiago Masó i Valentí.

## Referències

* ↑ Renovació, 7 de febrer de 1918
* ↑ Monument a Narcís Monturiol
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
# Jacobo Árbenz Guzmán

Juan Jacobo Árbenz Guzmán (Quetzaltenango, Guatemala, 14 de setembre de 1913 – Ciutat de Mèxic, 27 de gener de 1971) va ser un militar i polític guatemalenc que va ser Ministre de la Defensa Nacional (1944-1951) i president de Guatemala (1951-1954). Va pertànyer al grup de militars que van protagonitzar Revolució d'Octubre de 1944. És conegut com el «soldat del poble».
Va ser enderrocat per un cop d'estat dirigit pel govern dels Estats Units, amb el patrocini de la United Fruit Company i executat per la CIA mitjançant l'Operació PBSUCCESS, que el va substituir per una junta militar encapçalada pel coronel Carlos Castillo Armas. Va ser acusat de comunista per atacar els interessos dels monopolis fruiters nord-americans i per donar cabuda entre el seu cercle íntim d'assessors als membres del Partit Guatemalenc del Treball, que era el partit comunista de Guatemala. Després del cop d'estat, va haver de sortir a un exili on es va separar de la seva esposa i fills, va sofrir una fèrria campanya de desprestigi orquestrada per la CIA i la seva filla Arabella es va suïcidar a Colòmbia el 1965; finalment, va morir en Mèxic el 1971.

## Notes

* ↑ Els accionistes del qual tenien fortes connexions amb el gabinet del president Dwight Eisenhower.

## Referències

* ↑ «Jacobo Arbenz: El Soldado del Pueblo». Shop en línea. Arxivat de l'original el 2014-11-12 [Consulta: 12 novembre 2014].
* ↑ Cullather, Nicholas. Operation PBSUCCESS: The United States and Guatemala, 1952–1954 (en anglès). History Staff CIA, 1994.
# Winnie

Winnie és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 2.914 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Winnie tenia 2.914 habitants, 1.039 habitatges, i 735 famílies. La densitat de població era de 282,7 habitants per km².
Dels 1.039 habitatges en un 36% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,1% hi vivien parelles casades, en un 10,9% dones solteres, i en un 29,2% no eren unitats familiars. En el 24,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,64 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,16.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,4% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 28,8% entre 25 i 44, un 20,9% de 45 a 60 i un 14,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.314 $ i la renda mediana per família de 33.816 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.083 $ mentre que les dones 17.708 $. La renda per capita de la població era de 13.779 $. Aproximadament el 10,7% de les famílies i el 14,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Winnie». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Winnie». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Bipalium adventitium

Bipalium adventitium és una espècie de planària terrestre predadora nadíua d'Àsia que s'alimenta de cucs de terra. S'ha trobat a nombrosos estats a l'Oest Mitjà. És possible que aquesta espècie fos introduïda a Amèrica del Nord, on se la considera espècie invasora, conjuntament amb cucs de terra no nadius.

## Descripció

La majoria d'adults de B. adventitium mesuren entre 5 i 8 cm de longitud. Tenen un cap més ample que el cos, en forma de mitja lluna. El cos presenta un color de groc a bronzejat i té una ratlla dorsal fosca.

## Comportament
### Depredació

Aquesta espècie és depredadora, com altres Bipalium, i s'alimenta de cucs de terra. Per tal de capturar aquestes preses, B. adventitium segueix el rastre químic deixat pel cuc de terra. Els quimioreceptors situats al cap són els responsables de detectar el rastre del cuc de terra.

### Reproducció

Bipalium adventitium es pot reproduir de diverses maneres. S'ha suggerit que aquestes planàries terrestres tenen una única època de cria a l'any. La reproducció de B. adventitium normalment es dona per reproducció sexual. Un ou-càpsula conté les cries unes tres setmanes abans de descloure, alliberant entre 1 i 6 joves.

## Invasió d'Amèrica del Nord

Es creu que Bipalium adventitium es va introduir als Estats Units al segle XX procedent d'Àsia. També es creu es va introduir i dispersar per la majoria dels estats del nord de manera passiva per dispersió humana, esdevenint abundant en les regions que ocupa. És més freqüent trobar-lo en zones suburbanes i vivers en els que abunden les plantes exòtiques. Les conseqüències ecològiques d'aquesta invasió encara no s'han investigat en profunditat.

## Referències

* ↑ Watermolen, D.J.; Fojut, P «An introduced flatworm, Bipalium adventitium (Tricladida: Terricola), in Wisconsin and its potential impacts». Wisconsin Department of Natural Resources, Madison. Miscellaneous Publication PUB-SS-1041, 2008, pàg. 20.
* 1 2 3 Ducey, P. K., and S. Noce. 1998. Successful invasion of New York State by the terrestrial flatworm, Bipalium adventitium. Northeastern Naturalist 5(3):199-206.
* ↑ Fiore, C., J. L. Tull, S. Zehner, and P. K. Ducey. 2004. Tracking and predation on earthworms by the invasive terrestrial planarian Bipalium adventitium (Tricladida, Platyhelminthes). Behavioural Processes 67:327-334.
* ↑ Fernandes, M. C., E.P. Alvares, P. Gama, and M. Silveira. 2001. The sensory border of the land planarian Bipalium kewense (Tricladida, Terricola). Belgium Journal of Zoology 131 (supplement 1):173-178.
* ↑ Ducey, P. K., L-J. West, G. Shaw, J. DeLisle. 2005. Reproductive ecology and evolution in the invasive terrestrial planarian Bipalium adventitium across North America. Pedobiologia 49:367-377.
* ↑ Ogren, R.E. 1984. Exotic land planarians of the genus Bipalium (Platyhelminthes: Turbellaria) from Pennsylvania and the academy of natural sciences, Philadelphia. Proc. of the Penn. Acad. of Sci. 58: 193-201.
# Cortale

Cortale (en calabrès Curtàli) és un municipi italià, situat a la regió de Calàbria i a la província de Catanzaro. L'any 2023 tenia 1866 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1r gener 2017 | 1r gener 2018 | 1r gener 2023 |
| 2.085 | 2.069 | 1.866 |

## Administració

Llista d'alcaldes i alcaldesses :
| Dates mandat | Nom de l'alcalde/ssa | Causa finalització |
# Pseudobagrus ussuriensis

Pseudobagrus ussuriensis és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 100 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del riu Amur.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1859. Enumeratio specierum piscium hucusque in Archipelago indico observatarum, adjectis habitationibus citationibusque, ubi descriptiones earum recentiores reperiuntur, nec non speciebus Musei Bleekeriani Bengalensibus, Japonicis, Capensibus Tasmanicisque. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 6. i-xxxvi + 1-276.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Berg, L.S. 1964. Freshwater fishes of the U.S.S.R. and adjacent countries. vol. 2, quarta edició. Israel Program for Scientific Translations Ltd, Jerusalem, Israel.

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Nova Jersey, Estats Units). 784 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2007. Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types. Zootaxa 1418:1-628.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Eichwalde

Eichwalde és un municipi alemany que pertany a l'estat de Brandenburg. Fou creat el 1893 i es troba a la perifèria sud-est de Berlín i limita al sud amb Zeuthen i a l'oest amb Schulzendorf.

## Ajuntament

El consistori està format per 18 regidors:
* Die Linke 5 regidors
* CDU 3 regidors
* SPD 3 regidors
* Wählerinitiative Eichwalde 3 regidors
* Aliança 90/Els Verds 2 regidors
* FDP 1 regidor
* Siedler und Hauseigentümer 1 regidor
# Ramon de Rosselló

Ramon de Rosselló (fl....mitjan s. XIII...) fou un trobador rossellonès. Se'n conserva només una composició.

## Vida

No es tenen notícies d'aquest trobador llevat del fet que seria rossellonès. Una al·lusió a un altre trobador (Montan) que fa en l'única cobla que se'n conserva permet de datar-lo a mitjans del segle xiii (ja que Montan, al seu torn, té una tensó amb Sordel). L'únic text es conserva en els cançoners F i P (en aquest darrer com a anònim). Tal com explica Riquer, aquest trobador ha estat a voltes anomenat Ramon Bistort de Rosselló, però això es deu únicament a un error de còpia del copista del manuscrit (que havia copiat més enrere les poesies de Raimon Bistortz d'Arle), que l'esmenà ratllant-lo ell mateix. Cal no confondre, doncs, Ramon de Rosselló amb Raimon Bistortz d'Arle (PC 416).

## Obra

* (395,1) Non truob qin ren mi reprenda

## Referències

* ↑ Història de la literatura catalana p. 124, nota 4
* ↑ Una explicació sobre la numeració de la poesia trobadoresca d'acord amb el repertori de Pillet i Carstens es troba a l'article Alfred Pillet.

## Bibliografia

* Martí de Riquer / Antoni Comas, Història de la literatura catalana, Barcelona: Ariel, 1964 (5a ed. 1993), vol. 1, p. 124

### Repertoris

* Alfred Pillet / Henry Carstens, Bibliographie der Troubadours von Dr. Alfred Pillet [...] ergänzt, weitergeführt und herausgegeben von Dr. Henry Carstens. Halle : Niemeyer, 1933 [Ramon de Rosselló és el número PC 395 (amb el nom Raimon de Rousillon - Raimon Bistortz de Rusillon)]

## Vegeu també

* Llista de trobadors i trobairitz

## Enllaços externs

* http://troubadours.byu.edu/PC/PC-395/395%20-%20Raimon%20de%20Rousillon.htm
# Portell de Comaloforno

El Portell de Comoloforno és una collada que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a l'Alta Ribagorça; i dins el Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El coll està situat a 2.761,0 metres d'altitud, en la cresta del Massís de Comalestorres, entre el Pic de Comalestorres (SE) i el Comaloforno (ONO), comunica l'occidental Ribera de Caldes amb l'oriental Capçalera de Caldes. A peus del seu vessant occidental es troba l'Estanyet de Comaloforno.

## Rutes

* Per la Capçalera de Caldes: Pantà de Cavallers i Pas de l'Osso.
* Per la Vall de Llubriqueto: Barranc de Llubriqueto, Planell de Llubriqueto, Coma de l'Estapiella, Estany de la Llosa i Estanyet de Comaloforno.

## Referències

* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Portell de Comoloforno. [Consulta: 21/09/2013]
* ↑ Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)