OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Luis Marín

Luis Marín (San José, 10 d'agost de 1974) fou un futbolista costa-riqueny de la dècada de 2000.
Fou 128 cops internacional amb la selecció de Costa Rica.
Pel que fa a clubs, destacà a Alajuelense i Maccabi Netanya. After 3 seasons with Netanya, winning a total of 113 caps, scoring 2 goals in all club competitions and becoming a fan favorite earning the nickname "superman", Marin left the club in summer 2009 for a final spell at Alajuelense.

## Referències

* ↑ Luis Antonio Marín Murillo - Century of International Appearances - RSSSF
* ↑ Luis Marín, Fitxa a Soccerway
* ↑ Luis Marín at Footballdatabase
* ↑ Optimismo, el blindaje de Luis Marín en Israel Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. - Nación (castellà)
* ↑ Costarricense dice adiós al Medio Oriente Luis Marín cierra hoy un ciclo fructífero en Israel Arxivat 2014-09-08 at Archive.is - Nación (castellà)
* ↑ Perfil de jugadores de la Selección Nacional Luis Antonio Marín Arxivat 2012-07-17 at Archive.is - Nación (castellà)
* ↑ Luis Marín a National-Football-Teams.com (anglès)
# Escorreplats

Un escorreplats és un bastiment amb un engraellat, que s'utilitza a la cuina, damunt del qual es col·loquen els plats escurats perquè degotin i s'eixuguin, havent-los esbandit abans o no. També pot anar penjat damunt de l'escurador.
Fins recentment solien ser de fusta amb tipus molt variats de dissenys, hi havia una mena de confecció però, molt típica de Catalunya, que consistia en un marc gruixut de fusta amb una sèrie d'entalls paral·lels per la vora interior (en 90° per muntatge horitzontal o 45° per muntatge vertical), d'una llargària que capigués horitzontalment sobre la pica de rentar plats o bé verticalment a la paret del costat i una amplada que depenia del diàmetre dels plats que s'hi volia posar. Es feia servir com a armari, puix que els plats s'hi deixaven encara que s'haguessin eixugat o assecat, tapats amb draps de cuina, fins que es tornaven a fer servir.
Aquests darrers anys se n'han fabricat principalment d'acer inoxidable (plegables o no) amb una placa per a recollir l'aigua a la base, que permet de mantenir seca la taula de suport. Se'n troben també de materials més lleugers, per exemple de plàstic.
Dins de la gran varietat de models plegables fets amb tota classe de materials i dissenys, en destaca per la seva simplicitat, un de gran difusió fet amb llistonets de fusta popularitzat per certs grans magatzems escandinaus. És fet de múltiples llistonets paral·lels units pels seus extrems amb quatre llistonets transversals, fent dos grups (un sí un no, tots els parells i tots els senars), i que giren respecte a un eix que en travessa el punt mitjà, fins a ser oberts en forma de creu de Sant Andreu.
La resistència del metall i del plàstic permet que alguns escorreplats fets d'aquests materials tinguin uns crocs on es poden penjar els gots cap per avall perquè s'escorri bé l'aigua, quan no es volen posar al rentaplats. Poden tenir fins i tot un receptacle per a posar-hi els coberts.

## Noms populars

Rep el nom d'eixugaplats, escorredor(a), degotador, eixugador, plater, tinell, rastell o escudeller.

## Referències

* ↑ Escorreplats DIEC
* ↑ Pedro Carbonero Cano. Léxico del habla culta de Sevilla. Universidad de Sevilla, 2005, p. 176–. ISBN 9788447208951 [Consulta: 20 març 2011].
* ↑ Escorreplats a Google images
* ↑ Formes recollides al DCVB

## Vegeu també

* Rentaplats
* Escorredora
# Nahda

La Nahda o Renaixement àrab (àrab: النهضة, an-Nahḍa, ‘la Renaixença’) va ser un corrent intel·lectual del segle xix i inicis del segle xx tendent a la modernització de la societat àrab. Un corrent paral·lel al món simbolista, modernista i post-romàntic de la societat occidental del moment (Regne Unit, França, Espanya i Alemanya, i el seu entorn, bàsicament).
Va ser inspirada pels contactes que van tenir els àrabs amb Occident, fet que va renovar llur interès per la cultura aràb clàssica. Té el seu origen a Egipte, tot i que fou preferentment desenvolupada per intel·lectuals siris i libanesos que s'hi havien instal·lat a causa de la major llibertat que els donava el règim instaurat per Muhàmmad Alí i els seus descendents al país del Nil. Des del bressol egipci, el moviment es va disseminar a altres països àrabs.
Aquesta obertura ideològica, liderada per Jamal-ad-Din al-Afghaní i Muhàmmad Àbduh, va influir en molts àmbits de la cultura àrab, com el religiós amb els personatges citats i els exegetes alcorànics Tantawí Gawharí, Amín al-Huli i Halaf Al·lah (vegeu reformisme islàmic), el polític amb Alí Abd-ar-Raziq (vegeu nacionalisme àrab) i altres aspectes socials com el feminisme amb Qàssim Amín, Tàhir al-Haddad. Pel que fa a la llengua i la literatura, la Nahda va representar la consolidació de l'àrab estàndard (vegeu literatura àrab contemporània) i el naixement de la premsa àrab, gràcies a la feina de periodistes, filòlegs i traductors com Butrus i Sulayman Bustaní, Nassif i Ibrahim i Yazigí.

## Referències

* ↑ «Nahda». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Ilyas Abu-Xàbaka; poeta, editor, traductor i crític literari libanès
* May Ziade; poetessa, assagista, periodista i traductora palestina-libanesa, figura clau de la Nahda al segle XX
# Batarà de Rondônia

El batarà de Rondônia (Clytoctantes atrogularis) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).

## Hàbitat i distribució

És un ocell poc conegut que habita l'espesura de la selva pluvial dels estats brasilers de Rondônia, Mato Grosso i Amazones.

## Referències

* ↑ «Batarà de Rondônia». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# Batarà crestabarrat

El batarà crestabarrat (Thamnophilus multistriatus) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa del bosc als Andes de Colòmbia i l'extrem nord-oest de Veneçuela.

## Referències

* ↑ «Batarà crestabarrat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# Consolida stenocarpa

Consolida stenocarpa és una espècie que pertany a la família de les ranunculàcies.

## Descripció

Consolida stenocarpa és una planta herbàcia anual de que fa entre 25 a 40 cm, adpresa i canescent, amb ramificacions laxes i esveltes. les seves fulles són laciniades, lineals, curtes, adpreses i pubescents. Les seves flors són de color blau pàl·lid o malva, de 15 a 20 mm. La seva corol·la està formada per cinc lòbuls; el lòbul superior està formada amb lòbuls arrodonits, més llargs que els lòbuls intermedis que són aguts, estretament dentiformes; els lòbuls laterals són oblics, amplis, obtusos, separats dels lòbuls intermedis per un sinus ample i l'esperó és curt, molt circinat involut. Els seus fol·licles són lineals i oblongs, de 10-13 x 1,5-2 mm, atenuats per sota, arrodonits i bruscament rostrats a l'àpex.

## Distribució i hàbitat

Consolida stenocarpa és endèmica de l'Iran i de Turquia on creix en les estepes i en camps de guaret, entre els 900 i 1300 m. S'associa amb Consolida aconiti i Consolida anthoroidea.
La seva època de floració és entre els mesos de juny i agost.

## Taxonomia

Consolida stenocarpa va ser descrita per Peter Hadland Davis i publicat a Notes from the Royal Botanic Garden, Edinburgh 26: 173, a l'any 1965.

### Etimologia

Veure:Consolida
stenocarpa: epítet

### Sinonímia

* Aconitella stenocarpa (Hossain & P. H. Davis) Soják
* Delphinium stenocarpum Hossain & P. H. Davis

## Referències

* 1 2 3 «Consolida stenocarpa» (en turc/anglès). Plants of Turkey.
* ↑ https://www.tropicos.org/name/27102059 Consolida stenocarpa a Tropicos]
* ↑ «Species 2000 & ITIS Catalogue of Life: 2019 Annual Checklist.». Species 2000: Reading, UK., 2019. [Consulta: 8 novembre 2020].
# The 39 Steps

«The 39 Steps» té aquests significats:
* Els trenta-nou graons, pel·lícula d'Alfred Hitchcock
* The 39 Steps (pel·lícula de 1959), pel·lícula de Ralph Thomas
* Els trenta-nou esglaons (pel·lícula de 1978 de Don Sharp)
* The 39 Steps (pel·lícula de 2008), telefilm de James Hawes
# Cova del Manel (Conca de Dalt)

La Cova del Manel és una cova del terme municipal de Conca de Dalt, a la comarca del Pallars Jussà, dins de l'antic terme de Toralla i Serradell, en l'àmbit del poble de Rivert. És a l'extrem occidental del terme, prop del límit amb Salàs de Pallars. És a sota i a migdia de la Roca del Manel, a la dreta del barranc dels Escarruixos, a prop de l'extrem nord-oriental del Bosc de Salàs i a ponent de la Solana de la Foradada.

## Enllaços externs

* La Cova del Manel en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ennis (Irlanda)

Ennis (Inis en gaèlic irlandès) és una ciutat de la República d'Irlanda, capital del comtat de Clare. Es troba a la costa oest d'Irlanda, als marges del riu Fergus i a 241 km de Dublín i 67 km de Galway. El seu nom és un abreujament de l'original Inis Cluain Ramh Fhada (l'illa del prat del rem llarg).
La població situada a amb prou feines 19 km al nord de l'Aeroport de Shannon, i a relativa poca distància d'atraccions turístiques com els Penya-segats de Moher, el Castell de Bunratty o el de Dromoreland.

## Història

El nom de la vila fa referència una antiga illa entre el curs del riu Fergus on hi havia una abadia franciscana. El passat d'Ennis està associat a la família O'Brien, reis de Thomond, deixaren el seu poder a Limerick i construïren una residència reial a Clonroad. Durant 1240 el rei Donnchadh O'Brien ordenà la construcció d'una extensió dels dominis de l'església que després donaria a l'orde franciscà.
La vila conté moltes edificacions militars britàniques que foren construïdes al llarg dels segles. Les àrees de Clare Road i Clonroad tenen cases adossades per a soldats de començaments del segle xx. A Station Road hi havia una caserna. Molts habitants d'Ennis lluitaren amb l'Exèrcit Britànic durant la Primera Guerra Mundial.

## Cultura

Ennis acollí el Fleadh Cheoil en 1956 i 1977.

## Personatges

* William Mulready (1786-1863) pintor.
* Matthew O'Brien (1814-1855) matemàtic.

## Referències

* ↑ El Fleadh Cheoil (festival de música en irlandès) és una competició de música irlandesa organitzat pel Comhaltas Ceoltóirí Éireann (CCÉ)

## Enllaços externs

* Pàgina oficial d'Ennis
# Moselle Open 2015

El Torneig de Metz 2015, oficialment conegut com a Moselle Open 2015, és un esdeveniment de tennis masculí disputat sobre pista dura que pertany a les sèries 250 de l'ATP. La 13a edició del torneig es va celebrar entre el 19 i el 27 de setembre del 2015 a Les Arènes de Metz, França.
El tennista local Jo-Wilfried Tsonga va guanyar per tercera ocasió a Metz (2011, 2012) en una reedició de la final de 2013.

## Quadre individual masculí

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |
| 1 | S. Wawrinka | 4 | 6 | 7 |
| | D. Brown | 6 | 3 | 6$^4$ | 1 | S. Wawrinka | | | |
| | P. Lorenzi | 3 | 3 | | 5/WC | P. Kohlschreiber | w/o | | |
| 5/WC | P. Kohlschreiber | 6 | 6 | | | | | | | 5/WC | P. Kohlschreiber | 3 | 4 |
| 3 | J-W. Tsonga | 7 | 6$^8$ | 6 | | | | | | 3 | J-W. Tsonga | 6 | 6 |
| Q | M. Zverev | 6⁵ | 7 | 3 | 3 | J-W. Tsonga | 6⁶ | 6 | 7 | | | | |
| | N. Mahut | 6 | 6⁵ | 6 | | N. Mahut | 7 | 3 | 5 | | | | |
| 7 | A. Mannarino | 4 | 7 | 3 | | | | | | | | | | 3 | J-W. Tsonga | 7 | 1 | 6 |
| 6 | M. Kližan | 6 | 7 | | | | | | | | | | | 2 | G. Simon | 6⁵ | 6 | 2 |
| | V. Pospisil | 4 | 6$^7$ | | 6 | M. Kližan | 4 | 6 | 7 | | | | |
| WC | P-H. Herbert | 6 | 2 | 4 | 4 | G. García López | 6 | 3 | 6$^4$ | | | | |
| 4 | G. García López | 4 | 6 | 6 | | | | | | 6 | M. Kližan | 4 | 4 |
| 8/WC | F. Verdasco | | 6$^3$ | 6² | | | | | | 2 | G. Simon | 6 | 6 |
| | G. Müller | 7 | 7 | | | G. Müller | 4 | 4 | | | | | |
| Q | É. Roger-Vasselin | 4 | 2 | | 2 | G. Simon | 6 | 6 | |
| 2 | G. Simon | 6 | 6 | | | | | | |

## Quadre dobles masculins

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Pierre-Hugues Herbert Nicolas Mahut | 4 | 6 | [10] |
| | Chris Guccione André Sá | 6 | 4 | [3] | 1 | Pierre-Hugues Herbert Nicolas Mahut | 6 | 4 | [10] |
| 4 | Eric Butorac Scott Lipsky | 7 | 7 | | 4 | Eric Butorac Scott Lipsky | 4 | 6 | [3] |
| | Jonathan Marray Aisam-ul-Haq Qureshi | 6$^4$ | 6$^3$ | | | | | | | 1 | Pierre-Hugues Herbert Nicolas Mahut | 6 | 3 | [7] |
| | Marcus Daniell Marcelo Demoliner | 4 | 2 | | | | | | | 2 | Łukasz Kubot Édouard Roger-Vasselin | 2 | 6 | [10] |
| 3 | Raven Klaasen Rajeev Ram | 6 | 6 | | 3 | Raven Klaasen Rajeev Ram | 5 | 6⁵ | |
| | Pablo Carreño Guillermo García López | 4 | 6 | [5] | 2 | Łukasz Kubot Édouard Roger-Vasselin | 7 | 7 | |
| 2 | Łukasz Kubot Édouard Roger-Vasselin | 6 | 3 | [10] | | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial (francès)
* Quadre individual masculí PDF
* Quadre dobles masculins PDF
Metz :
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2021
2022
2023 :
ATP World Tour 2015
< 2014
2016 > :
ATP World Tour Finals, Londres :
# Montanera

Montanera és un municipi italià situat a la regió del Piemont i a la província de Cuneo. L'any 2018 tenia 745 habitants. Està agermanat amb el municipi català de La Vall de Boí.
# Molècula mesònica

Una molècula mesònica és un conjunt de més d'un mesó, units per la força nuclear forta. A diferència de les molècules bariòniques, que formen el nucli de tots els elements a la natura tret de l'hidrogen, encara no s'ha observat una molècula mesònica de manera definitiva. L'X(3872) descoberta el 2003 i la Z(4430) descoberta el 2007 per la Belle Collaboration són les millors candidates per a aquesta mena d'observació.

## Referències

* ↑ Marshak, Marvin L. 10th Conference on the Intersections of Particle and Nuclear Physics (en anglès). American Inst. of Physics, 2010, p. 446. ISBN 0735407231.
# Monochirus hispidus

El pelut d'alga, la peluda d'aigua o pelaia-palaia del Pacífic (Monochirus hispidus) és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes.

## Hàbitat

Viu als fons sorrencs i fangosos.

## Distribució geogràfica

N'hi ha de les costes de Portugal i de la Mediterrània fins a Ghana.

## Referències

* ↑ https://dlc.iec.cat/Results?DecEntradaText=pelut
* ↑ https://www.termcat.cat/ca/cercaterm/fitxa/MzE5OTIxMw%3D%3D
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Molí d'Antó

El Molí d'Antó és una obra de Colldejou (Baix Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Molí ubicat als voltants del Mas de Magrinyà, a prop del Molí de l'Antó. Es tracta d'una estructura de reduïdes dimensions en comparació a altres de la zona. com el Molí paperer del Mas de Magrinyà. Es troba parcialment enderrocat, restant-ne simplement algunes parts de les parets de l'estructura arquitectònica quadrangular, bastides amb pedra escairada i morter.

## Referències

* 1 2 «Molí d'Antó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2018].
# Molí d'Espígol

El Molí d'Espígol és una obra de Tornabous (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

A l'altura del Km. 65 del canal d'Urgell s'hi troba el molí abandonat. És una casa de planta rectangular que consta de planta baixa i dos pisos amb la teulada a dos vessants i el carener perpendicular a la façana principal. Totes les obertures són allindades però no estan ben alineades ni tenen les mateixes dimensions.

## Referències

* ↑ «Molí d'Espígol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 març 2019].
# Montebuono

Montebuono és un comune (municipi) de la Província de Rieti, a la regió italiana del Laci, situat a uns 50 km al nord de Roma i a uns 20 km a l'oest de Rieti. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 876 habitants.
Montebuono limita amb els següents municipis: Calvi dell'Umbria, Collevecchio, Magliano Sabina, Tarano i Torri in Sabina.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 26 gener 2020].
# Molí de Donderis

El Molí de Donderis és un antic molí hidràulic de Paterna (País Valencià). Està situat al nucli urbà de Paterna, al carrer Mestra Monforte, totalment integrat al carrer, sobre el braç de la Reial Séquia de Montcada. Dels vuit molins conservats de Paterna, és el que té una protecció menor.
És un de dels molins construïts a mitjans del segle xix després de la liberalització legislativa, juntament amb d'altres que ja no es conserven, com el Molí de les xiques. Es conserva en bon estat. El seu nom prové de la família que n'era propietària.
L'edifici, que ocupa una superfície de 180 m², es distribueix en dues plantes, amb un sostre de coberta a dues aigües de teula àrab. A la part inferior, prop de la vorera, encara es pot observar l'arc per on entrava l'aigua que feia moure la maquinària del molí.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Manzanedo Llorente, Ernesto. «Molins històrics». Ajuntament de Paterna, 2009. [Consulta: 29 agost 2017].
* ↑ Manzanedo Llorente, 2010, p. 17.

## Bibliografia

* Manzanedo Llorente, Ernesto. Guía de Paterna. Paterna: Auntament de Paterna, 2010, p. 12-18.
# Nahan Franko

Nahan Franko (Nova Orleans, 23 de juliol de 1861 - Amityville, 7 de juny de 1930) va ser un violinista, director d'orquestra i promotor de concerts nord - americà. El seu germà era el violinista i director d'orquestra Sam Franko.

## Biografia

Franko va néixer a Nova Orleans i va estudiar el violí a Europa amb Joseph Joachim i August Wilhelmj. Es va convertir en un violinista orquestral, tocant amb les principals orquestres nord-americanes i europees; més tard es va convertir en el primer director d'orquestra nascut als Estats Units a treballar a la Metropolitan Opera de Nova York.
Nahan Franko va debutar el 1869 al "Steinway Hall" i, posteriorment, va fer una gira amb Adelina Patti com a nen prodigi. Després d'estudiar amb Joachim i Wilhelmj a Berlín, tenint per company d'estudis el seu compatriota Sol Marcosson, va tornar a casa i va tocar amb diverses orquestres, convertint-se en concertista de lOrquestra de l'Òpera Metropolitana el 1883, càrrec que va mantenir fins al 1907. El 30 de novembre de 1904 va debutar com a director amb la companyia, al capdavant de Le Nozze di Figaro, el primer americà natiu que va dirigir amb la companyia. Altres obres que Franko va dirigir van ser Roméo, Faust, Zigeunerbaron, Die Fledermaus, Hansel und Gretel, Il Trovatore, Don Giovanni, i dos ballets, Coppélia i Bayer Puppenfee, a més de nombrosos concerts de diumenge al vespre.
Va dirigir 68 representacions al Met i 33 representacions amb la companyia en altres llocs. Va dirigir aproximadament 67 representacions d'òpera i 9 obres de ball. La resta eren concerts de Metropolitan. Com a tercer director d'orquestra i concertista el 1904-05, se li pagaren 4.045 dòlars. A partir del 1908, va dirigir concerts a l'aire lliure a Central Park, i va ser en gran part gràcies als seus esforços per fer popular la bona música realitzant aquests concerts a la fresca que NYC i el "Metropolitan Opera" van començar l'hàbit de realitzar actuacions gratuïtes a l'aire lliure. Franko va celebrar el seu jubileu d'or amb un concert a l'hipòdrom. Nahan va continuar actuacions públiques i privades amb la seva orquestra durant gairebé dues dècades.
Casat tres vegades, la primera esposa de Franko va ser Edith Edwards, amb qui es va casar i es va divorciar de ben jove. El 7 de març de 1895 es va casar amb Cornelia Anna Ruppert (nascuda el 21 de juny de 1865) i va quedar-ne vidu el 12 de març de 1896. Cornelia Anna Ruppert-Franko era germana de Jacob Ruppert. La vídua de Franko era l'actriu alemanya Anna Braga amb qui es va casar el 1899.
Als 68 anys, Nahan Franko va morir d'un coàgul de sang a la seva casa d'Amityville, Nova York, on es recuperava d'un ictus anterior. Entre els seus portadors es trobaven Theodore Steinway i John Philip Sousa.

## Referències

* ↑ https://www.stokowski.org/Principal_Musicians_Cleveland_Orchestra.htm
* David Ewen, Enciclopèdia de música de concert. Nova York; Hill i Wang, 1959.
* K. Jacob Ruppert, JD, besnet nebot de Nahan Franko
# Barma (cràter)

Barma és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 123 km de diàmetre. Porta el nom de l'arquitecte rus Ivan Barma (Иван Барма), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1982.

## Referències

* ↑ «Barma». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 07-10-2016. [Consulta: 9 maig 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Colibrí de gorja robí

El colibrí de gorja robí o colibrí de gola vermella (Archilochus colubris) és una espècie d'ocell originari d'Amèrica del Nord i Amèrica Central, pertanyent a la família Trochilidae de l'ordre Apodiformes. És l'única espècie de colibrí que nia regularment a l'est del Riu Mississipi a Amèrica del Nord.
# Teka (equip ciclista)

L'equip Teka va ser un equip ciclista espanyol que competí professionalment entre el 1976 i 1990.
Amb base a Santander, va estar patrocinat pel fabricant d'electrodomèstics Teka.

## Principals resultats

* Volta a Espanya: Marino Lejarreta (1982)
* Clàssica de Sant Sebastià: Marino Lejarreta (1981, 1982)
* Volta al País Basc: Alberto Fernández Blanco (1980)

### A les grans voltes

* Volta a Espanya
** 14 participacions (1976, 1977, 1978, 1979, 1980, 1982, 1983, 1984, 1985, 1986, 1987, 1988, 1989, 1990)
** 34 victòries d'etapa:
*** 1 el 1976: Joaquim Agostinho
*** 2 el 1977: Carlos Melero, Pedro Torres Cruces
*** 1 el 1978: Francisco Javier Elorriaga
*** 2 el 1979: Noël Dejonckheere (2)
*** 5 el 1980: Klaus-Peter Thaler, Enrique Martínez Heredia, Eulalio García Pereda, Rolf Haller, Manuel Esparza
*** 2 el 1982: Marino Lejarreta, Antoni Coll
*** 1 el 1983: Noël Dejonckheere
*** 5 el 1984: Noël Dejonckheere (3), Raimund Dietzen, Antoni Coll
*** 2 el 1985: Federico Etxabe, José Ángel Sarrapio
*** 4 el 1986: Alfonso Gutiérrez, Jesús Blanco Villar (2), Raimund Dietzen
*** 4 el 1987: Alfonso Gutiérrez, Enrique Aja, Carlos Hernández, Jesús Blanco Villar
*** 4 el 1989: Malcolm Elliott (2), Raimund Dietzen, Peter Hilse
*** 1 el 1990: Nico Emonds
** 1 classificació final:
*** 1982: Marino Lejarreta
** 6 classificacions secundàries:
*** Gran Premi de la Muntanya: Pedro Torres Cruces (1977), Andrés Oliva (1978)
*** Classificació per punts: Alfonso Gutiérrez (1987), Malcolm Elliott (1989)
*** Classificació per equips (1977, 1984)
* Tour de França
** 10 participacions (1977, 1978, 1979, 1980, 1981, 1982, 1984, 1986, 1987, 1988)
** 6 victòries d'etapa:
*** 1 el 1978: Miguel María Lasa
*** 2 el 1986: José Ángel Sarrapio, Eduardo Chozas
*** 3 el 1987: Régis Clère (2), Eduardo Chozas
* Giro d'Itàlia
** 3 participacions (1976, 1977, 1978)
** 1 victòries d'etapa:
*** 1 el 1976: Andrés Gandarias

## Enllaços externs

* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
# Enric Fajarnés

«Enric Fajarnés» té aquests significats:
* Enric Fajarnés Cardona (1918 - 2003), escriptor eivissenc
* Enric Fajarnés Ferrer (1947 - 2009), empresari eivissenc fill d'Enric Fajarnés Cardona.
* Enric Fajarnés Ramon (1890 - 1943), periodista, fill d'Enric Fajarnés Tur.
* Enric Fajarnés Ribas (1956 -), polític eivissenc.
* Enric Fajarnés Tur (1858 - 1934), periodista, escriptor i metge eivissenc.
# Serra de Puigfred

La Serra de Puigfred és una serra situada al municipi de la Llacuna a la comarca de l'Anoia, amb una elevació màxima de 726 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Serra de Puigfred». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.