OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ilhéus

Ilhéus és un municipi brasiler de l'estat de Bahia. És la ciutat més extensa del litoral de l'estat. La hi considera la capital brasilera del cacau. La seva economia es basa en l'agricultura, el turisme i les indústries.
L'escriptor Jorge Amado hi va passar bona part de la seva infància, i la ciutat va servir d'escenari per a novel·les com Gabriela, clau i canyella. L'aeroport de la ciutat va ser rebatejat el 2002 amb el nom de l'autor.

## Turisme

És el tercer lloc més turístic de l'Estat de Bahia. És la capital turística de la costa do cacau, està plena d'indrets turístics.
* Bar Vesúvio - Praça Dom Eduardo
* Bataclan - Av. 2 de Julho
* Casa de Cultura Jorge Amado - Quarteirão Jorge Amado (Circuito Cravo)
* Catedral de São Sebastião - Praça Dom Eduardo
* Cristo (imitació del Crist Redemptor de Rio de Janeiro)- Av. 2 de Julho
* Biblioteca Pública Municipal Adonias Filho - Av. Soares Lopes
* Capela de Senhora Santana - Povoado Rio do Engenho
* Igreja Matriz de São Jorge - Praça Rui Barbosa
* Convent i església Nossa Senhora da Piedade
* Museu Nossa Senhora da Piedade
* Lagoa Encantada - Povoado de Lagoa Encantada
* Oiteiro de São Sebastião
* Palacete Misael Tavares - Quarteirão Jorge Amado (Circuito Cravo)
* Palácio Episcopal - Alto Teresópolis
* Palácio Paranaguá - Praça J. J. Seabra
* Ponta da Tulha - Povoado de Ponta da Tulha
* Casario secular da Rua Antônio Lavigne de Lemos (Circuito Cravo)
* Teatro Municipal de Ilhéus - Quarteirão Jorge Amado (Circuito Cravo)
També destaquen la gran quantitat de platges.

## Imatges

* Mapa de la Capitania d'Ilhéus, 1640
* Conjunt arquitectònic de Piedade
* Farol del Morro de Pernambuco
* Districte Industrial d'Ilhéus
* Arbre de cacau, a Ilhéus.
* Ilhéos Hotel
* Església de Nossa Senhora da Vitória, antigament Nossa Senhora das Neves
* Cristo Redentor d'Ilhéus
* Pont Lomanto Júnior, que uneix el Centre i la Zona Sud
* Igreja Matriz de São Jorge
* Palauet del "Coronel" Misael Tavares
* Casa de Jorge Amado

## Referències

* ↑ «Ilhéus - Panorama» (en portuguès brasiler). Cidades. IBGE. Arxivat de l'original el 2022-02-09. [Consulta: 10 setembre 2024].
* ↑ «Ilhéus - História & Fotos» (en portuguès brasiler). Cidades. IBGE. Arxivat de l'original el 2024-08-05. [Consulta: 10 setembre 2024].
* ↑ Cacau, vozes e orixás na escrita de Jorge Amado, 2013. ISBN 978-85-397-0265-7. Arxivat 2024-05-22 a Wayback Machine.
* ↑ «LEI No 10.412, DE 12 DE MARÇO DE 2002.». Presidência da República - Casa Civil, 13-03-2002. Arxivat de l'original el 2021-04-22. [Consulta: 22 abril 2021].
* ↑ «Ilhéus, litoral mais extenso da Bahia, tem praias para todos os gostos» (en portuguès brasiler). O Globo, 16-03-2017. Arxivat de l'original el 2024-09-10. [Consulta: 10 setembre 2024].
* ↑ Andrade-Matos, Mariana Bueno de; Barbosa, Maria de Lourdes de Azevedo; Costa, João Henrique «Da crise cacaueira ao turismo experiencial chocolateiro: o início do movimento de reposicionamento de marca do destino turístico Ilhéus-BA» (en portuguès). Revista Brasileira de Pesquisa em Turismo, 15, 2, 14-03-2021, pàg. 1969–1969. Arxivat de l'original el 2024-02-02. DOI: 10.7784/rbtur.v15i2.1969. ISSN: 1982-6125 [Consulta: 23 setembre 2024].
# Platja de la Punta d'en Guineu

La platja de la Punta d'en Guineu, o caleta del Roc de Sant Gaietà, és una petita platja adossada al Roc de Sant Gaietà, del municipi de Roda de Berà (Tarragonès), limitada a la banda esquerra per les roques de l'espigó de l'embarcador del Roc de Sant Gaietà, i a la banda dreta, de manera natural, per roques, que la separen de la cala de la Torrota. Orientada al sud-sud-est, té una longitud de 140 metres i una amplada mitjana de 12 metres, formada per sorra fina i daurada, amb un pendent d'entrada a l'aigua suau. Disposa de senyalitzacions, socorrisme i salvament, accessibilitat per a persones amb mobilitat reduïda, que inclou assistència personal i cessió de cadires amfíbies, lloguer de gandules, dutxes, sanitaris portàtils, bar cafeteria i lloguer d'embarcacions sense motor (paddle surf i caiacs).
L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent.

## Referències

* 1 2 «Platja de la Punta del Guineu». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Punta de la Guineu-Roc de Sant Gaietà». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Platja Punta d'en Guineu». Ajuntament de Roda de Berà.
# Yohan Cabaye

Yohan Cabaye (Tourcoing, 14 de gener de 1986) és un futbolista professional francès, que juga pel Paris Saint-Germain de la lliga francesa.
Mesura 1,75m. i pesa 72 kg. Yohan Cabaye destaca com a migcentre creatiu.
El 13 de maig de 2014, l'entrenador de la selecció francesa Didier Deschamps el va incloure a la llista final de 23 jugadors per representar França a la Copa del Món de Futbol de 2014.

## Referències

* ↑ «Une liste de 23 sans surprise». France Football, 13-05-2014. [Consulta: 13 maig 2014].
* ↑ «Benzema, Varanne y Griezmann, citados por Francia». FIFA.com, 13-05-2014. Arxivat de l'original el 2014-05-14. [Consulta: 13 maig 2014].
# Cerimònia d'inauguració

Una cerimònia d'inauguració és una cerimònia formal per marcar el començament del mandat d'un líder. Durant la cerimònia és preceptiu un "discurs inaugural", que informa la gent de les seves intencions com a líder. Les inauguracions polítiques es mostren de vegades com a cerimònies fastuoses, en què el polític públicament pren jurament davant d'una gran multitud d'espectadors. La cerimònia equivalent en una monarquia seria una coronació o entronització. A part de les inauguracions personals, el terme també es pot referir a l'obertura oficial o començament d'una institució o estructura, per exemple la inauguració d'un pas fronterer. L'origen històric de la paraula "inauguració" prové del llatí àugur, que es refereix als rituals dels sacerdots de l'antiga roma per interpretar si era la voluntat dels déus que un funcionari públic es considerés digne per assumir el càrrec.

## Enllaços externs

* Gaelic Inauguration Arxivat 2006-09-28 a Wayback Machine.
# Universitat de Tel-Aviv

La Universitat de Tel-Aviv (en hebreu, אוניברסיטת תל אביב) és una universitat pública i una de les més importants d'Israel. La universitat té nou facultats, 106 departaments i 90 instituts de recerca.

## Història

La Universitat de Tel-Aviv es fundà l'any 1956 unint la Universitat de Dret i Economia (fundada el 1935), l'Institut de Biologia i Pedagogia (fundat el 1931) —els dos primers centres d'educació superior de Tel-Aviv— i l'Institut de Judaisme. La universitat esdevingué independent de l'ajuntament de Tel-Aviv el 1963, i aquell mateix any es construí el campus al barri de Ramat Aviv.
En aquesta zona hi havia, anteriorment, el poblat àrab d'Al-Shaikh Muannes (en àrab, الشيخ مؤنس), els habitants del qual van fugir durant la guerra araboisraeliana de 1948. Una gran part del campus es troba en els terrenys d'aquest poblat. La universitat va comprar legalment part dels terrenys, però una altra part no. La qüestió encara segueix generant crítiques tant de la part palestina com dels grups de defensa dels drets humans, especialment tenint en compte que a la Universitat hi ha l'Institut Eva i Marc Besen de Memòria Històrica. L'única casa àrab que queda del poblat al campus la fa servir actualment l'associació d'estudiants de la Universitat.

## Alumnes destacats

* Etgar Keret
* Ilan Ramon
* Ghil'ad Zuckermann

## Referències

* ↑ ZOCHROT: Letter to Tel Aviv University, 2006. (anglès), (àrab) i (hebreu)

## Vegeu també

* Bet ha-Tefutsot

## Enllaços externs

* Pàgina web de la Universitat de Tel-Aviv (hebreu) (àrab) (anglès) (rus)
# Qusta ibn Luqa

Qusta ibn Luqa, també conegut com a Costa ben Luca o Constabulus (Baalbek, Califat Abbàssida, 820 – Armènia, 912) va ser un metge, filòsof, astrònom, matemàtic i traductor cristià melquita sirià durant l'edat d'or de l'islam. Nascut a Síria, era cristià de l'Església catòlica melquita, i coneixia tant el grec, la seva llengua materna, com l'àrab, i també el siríac
Qusta ibn Luqa és, amb Hunayn ibn Ishaq, una de les figures clau de la transmissió del coneixement grec des de l'edat antiga al món àrab-musulmà. Fou un home versat en religió, filosofia, lògica, aritmètica, àlgebra, geometria, astronomia, i especialment en medicina, art que va aprendre de la lectura directa dels textos dels grans metges grecs al llarg de diversos viatges realitzats a territoris romans d'Orient, on va adquirir nombrosos llibres en grec que després va traduir. Però a més de la seva important obra com a traductor Costa ben Luca va ser un metge de reconegudíssim prestigi, sent autor de més de seixanta obres mèdiques i científiques, incloent-hi treballs sobre lògica i política. De les seves moltes obres només han arribat fins a l'actualitat unes poques en àrab i altres en la seva versió llatina, com és el cas del De Phisicis Ligaturis. Després de traslladar-se a Bagdad per dedicar-se a la traducció, fou patrocinat per tres califes: al-Mustaín (862-866), al-Mútamid (870-892) i al-Múqtadir (908-932). Al final de la seva vida, convidat per un noble armeni anomenat Sanharib, va anar a la cort de Sembat I el Màrtir rei d'Armènia, país on va morir i fou enterrat.

## Referències

* 1 2 Kheirandish, Elaheh. «Qusṭā ibn Lūqā al-Baҁlabakkī». A: Biographical Encyclopedia of Astronomers. Nova York: Springer, 2016, pàg. 469. DOI 10.1007/978-1-4419-9917-7. ISBN 978-1-4419-9917-7 [Consulta: 18 gener 2021].
* ↑ Siraisi, Nancy G. Medicine and the Italian Universities, 1250–1600 (en anglès). Brill, 2001, p. 134.
* ↑ Casazza, Roberto «El "De Phisicis Ligaturis" de Costa Ben Luca: un tratado poco conocido sobre el uso de encantamientos y amuletos con fines terapéuticos». Patristica et Mediaevalia, Vol. XVII, 2006, pàg. 87-113 [Consulta: 19 gener 2021].
* ↑ Worrell, W. H. «Qusta Ibn Luqa on the Use of the Celestial Globe». Isis. A Journal of the History of Science Society, Vol. 35, Núm. 4, 1944, pàgs. 285–293. ISSN: 1576-9372 [Consulta: 18 gener 2021].
* ↑ Siraisi, Nancy G. Medicine and the Italian universities, 1250-1600. Leiden: Brill, 2001, pàg. 134. ISBN 978-90-04-11942-0.
* ↑ Samsó, Julio «Qusta ibn Luqa and Alfonso X on the Celestial Globe». Suhayl. Journal for the History of the Exact and Natural Sciences in Islam, Vol. 5, 2005, pàgs. 63-79. ISSN: 1576-9372 [Consulta: 18 gener 2021].

## Bibliografia

* Qusṭā ibn Lūqā; Bos, Gerrit (ed.). Qusṭā ibn Lūqā's medical regime for the pilgrims to Mecca: the Risālā fī tadbīr safar al-ḥajj. Leiden: Brill, 1992. ISBN 90-04-095411.
# Infundíbul de la trompa de Fal·lopi

La segona part (des de l'obertura on les fímbries reben l'ou) del trompa de Fal·lopi és l'infundíbul. L'infundíbul finalitza amb l'ostium de la trompa de Fal·lopi, envoltat de fímbries, una de les quals (la "fímbria ovàrica") que s'uneix a l'ovari. Junts, les fímbries i l'infundíbul recullen l'oòcit després de l'ovulació.

## Referències

* ↑ «infundibulum | anatomy | Britannica» (en anglès). [Consulta: 8 juliol 2022].
# Platja de la Pixerota

La platja de la Pixerota és una platja semi-natural del municipi de Mont-roig del Camp (Baix Camp), situada en un entorn residencial, amb un càmping a la part posterior i camps de cultiu. Limita al sud amb la Punta de la Pixerota, on desemboca el barranc de la Pixerota, que dona nom a la platja, i al nord limita amb un espigó que la separa de la platja de Riudecanyes. Orientada al sud-est, té una longitud de 1.877 metres i una amplada mitjana de 24 metres, formada per sorra fina i daurada entre els espigons a la zona sud, i de còdols a la zona nord. Disposa de servei de socorrisme, lloguer de tendals i gandules, lavabos i guingueta.
L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent. Fins a l'any 2021 va estar guardonada amb la Bandera Blava, que reconeix internacionalment la qualitat de l'aigua i serveis.
Era la platja preferida de Joan Miró, on baixava des del seu mas i on dibuixava les seves conegudes estrelles mironianes. Hi va pintar les seves primeres obres pictòriques 'Platja de Mont-roig'. Recentment s'hi ha instal·lat un tòtem al lloc on es creu que Joan Miró pintà el quadre.
A la Punta de la Pixerota hi ha 2 búnquers tocant a l'aigua, que eren nius de metralladora de la Guerra Civil espanyola.
El 2021 s'enderrocà l'anomenada 'casa del Moro', situada molt a prop de l'aigua, que va quedar malmesa pel temporal Gloria, i es van enretirar les roques de l'escullera que la protegien, guanyant així 200 metres més de sorra a la platja.

## Referències

* 1 2 «Platja de la Pixerota». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «La Pixerota». Agència Catalana de Turisme.
* 1 2 «Platja de la Pixerota». Ajuntament de Mont-roig del Camp.
* ↑ «97 platges i 22 ports esportius, guardonats amb la Bandera Blava 2021 a Catalunya». Ports de la Generalitat. Generalitat de Catalunya, 11-05-2021.
* ↑ «Platges verges». Ajuntament de Mont-roig del Camp.
* ↑ «La playa de la Pixerota de Mont-roig del Camp ganará 200 metros de frontal». Diari de Tarragona, 18-10-2021.
# Juan Carlos Varela

Juan Carlos Varela Rodríguez (Ciutat de Panamà, 12 de desembre de 1963) és un enginyer, empresari i polític panameny, vicepresident de la República de Panamà des de l'1 de juliol de 2009 fins a l'1 de juliol de 2014 i actual president de Panamà des de l'1 de juliol de 2014. També va exercir el càrrec de ministre de Relacions Exteriors fins al 30 d'agost de 2011, després de ser destituït pel president Ricardo Martinelli, acte que va provocar la ruptura de l'aliança governamental entre el Partit Panameñista, presidit per Varela i Canvi Democràtic, presidit per Martinelli.
Després de les eleccions presidencials el 4 de maig de 2014, és triat com a president de Panamà per part de l'aliança entre el Partit Panameñista i el Partit Popular.

## Eleccions de 2014

El 17 de març de 2013, es va convertir en candidat oficial a la Presidència de la República pel Partit Panameñista després d'haver obtingut més del 99% dels vots en les primàries del partit.
El 25 d'agost Varela va ser proclamat candidat de l'Aliança “El Poble Primer”, que es troba formada pel Partit Panameñista i el Partit Popular amb el respatller del moviment polític “Els Galls de debò”, persones dissidents del Partit MOLIRENA i sectors independents del país.
El 4 de maig de 2014 va obtenir la victòria en les eleccions presidencials en vèncer al candidat oficialista José Domingo Arias amb un 39% dels vots emesos. Assumeix el càrrec de president el 1er de juliol succeint a Ricardo Martinelli.
El 13 de juliol de 2023, el secretari d'Estat dels EUA, Antony Blinken, va anunciar la prohibició que Varela entrés en aquest país a causa dels seus suposats casos de corrupció amb acceptació de suborns a canvi de contractes fraudulents. Varela ho va negar tot.

## Referències

* ↑ Estudio1. «Varela toma posesión de su cargo como Primervicepresidente», 1. Arxivat de l'original el 2011-07-10. [Consulta: 2012].
* ↑ Panamá. «Juan Carlos Varela Rodríguez Vicepresidente», 03-07-2009. [Consulta: 2012].
* ↑ Panamá. «Canciller», 15-08-2010. Arxivat de l'original el 24 de novembre de 2015. [Consulta: 2012].
* ↑ Telemetro Panamá. «Tribunal Electoral: Juan Carlos Varela gana presidencia de Panamá», 04-05-2014. Arxivat de l'original el 2020-06-01. [Consulta: 5 maig 2014].
* ↑ Archibold, Randal C. «Incumbent’s Party Loses Presidency in Panama» (en anglès). , 04-05-2014.
# Unione Sportiva Internazionale Napoli

La Unione Sportiva Internazionale Napoli fou un club de futbol de la ciutat de Nàpols (Itàlia).

## Història

El club va ser fundat pels components anglesos del Naples Football Club, que el 1911, capitanejats per Bayon i Steinnegger, se separaren del club originari. El nou club adoptà una samarreta de color blau fosc amb coll blanc. El seu camp de joc estava situat al barri de Bagnoli. El debut del club fou el 27 d'octubre de 1912, amb una victòria per 3-2 davant el Roman Football Club.
El 1912 ingressà al campionat italià de la zona centre sud. En seu grup de la Campània fou derrotat pel seu rival, el Naples FC. La temporada següent, l'Internazionale fou el vencedor del grup i disputà la final de la regió centre-sud, on fou derrotat per la Lazio. De nou, l'Internazionale derrotà el seu rival ciutadà la temporada 1915, però aquest cop la final del centre-sud no es va poder disputar per l'adveniment de la I Guerra Mundial.
Acabada la guerra el 1919 es reprengué el campionat però el club no tingué actuacions destacades. Un club anomenat Pro Napoli fou absorbit per l'Internazionale el 1921. El 1922, els dos grans clubs de la ciutat, Internazionale i Naples, decidiren superar les dificultats econòmiques amb una fusió que donà vida a un nou club, el Foot-Ball Club Internazionale-Naples, més conegut com a FBC Internaples.

## Cronologia

* 1911 - Fundació de la Unione Sportiva Internazionale Napoli
* 1912-13 - 2n al grup de Campània
* 1913-14 - 1r al grup de Campània, perd la final centre-sud davant la Lazio
* 1914-15 - 1r al grup de Campània
* 1919-20 - 1r al grup de Campània, 3r a la semifinal interregional
* 1920-21 - 3r al grup de Campània
* 1921-22 - 3r al grup de Campània

## Palmarès

* Campionat d'Itàlia Meridional: 1 1914-15 (compartit amb Lazio, ja que no es disputà la final per la I Guerra Mundial)
* Finalista al Campionat d'Itàlia Meridional: 1 1913-14

## Referències

* ↑ Sergio Salvi, Alessandro Savorelli. Tutti i colori del calcio. Le Lettere, Firenze, 2008. ISBN 88 6087 178 6
# Assurnasirpal I

Assurnasirpal I o Aššur-nāṣir-apli I (que vol dir: "[el déu] Asshur protegeix al seu fill") va ser rei d'Assíria entre els anys 1050 aC i 1031 aC aproximadament. Segons la Llista dels reis d'Assíria, era fill de Xamxi-Adad IV al que va succeir a la seva mort. Va regnar prop de 20 anys.
Al començament del seu regnat la situació econòmica era dolenta i els atacs dels nòmades semites, els arameus, els akhlamu dels assiris, combinat amb revoltes a la perifèria del regne, feien la situació difícil. Només consten dues inscripcions d'aquest rei.
Als primers anys del regnat sembla haver estat afectat per una greu malaltia, ja que es conserven d'ell unes pregàries a la deessa Ixtar en les quals li demana la raó del seu mal estat de salut i li recorda que ja ha arranjat diversos temples destruïts i ídols caiguts; per obtenir el favor de la deessa li va fer construir a Nínive un llit nupcial sumptuós. Posteriorment els afers sembla que van millorar doncs la segona inscripció inclou un agraïment no gaire precís, dirigit a la deessa Ixtar per l'èxit de les seves accions.
No hi ha informacions sobre les seves campanyes o altres activitats. A la seva mort el va succeir el seu fill Salmanassar II.

## Referències

* ↑ Edzard, Dietz-Otto (et al.). Reallexikon der Assyriologie und vorderasiatischen Archäologie / 1. A - Bepašte.. Berlin: De Gruyter, 1993, p. 213-214. ISBN 9783110044515.
# Diaphus kora

Diaphus kora és una espècie de peix de la família dels mictòfids i de l'ordre dels mictofiformes.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües temperades que viu fins als 387 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'est de les Illes Kermadec.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S., 1890. Additions to the fauna of San Diego. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 3. 1-24.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hulley, P.A., 1984. Myctophidae. p. 429-483. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.). Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París, França. Vol. 1.
* Hulley, P.A., 1990. Myctophidae. p. 398-467. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI; París; i UNESCO, París. Vol. 1.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Paxton, J.R., 1979. Nominal genera and species of lanternfishes (Family Myctophidae). Contrib. Sci. Natur. Hist. Mus. Los Angeles County, 322:1-28.
* Paxton, J.R. i P.A. Hulley, 1999. Myctophidae. Lanternfishes. p. 1957-1964. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Platja de la Punta del Riu (Mont-roig del Camp)

La platja de la Punta del Riu és una platja semiurbana del municipi de Mont-roig del Camp (Baix Camp), situada a l'extrem sud del nucli urbà de Miami Platja. Limita al nord amb la platja de Cristall i al sud amb la desembocadura del riu de Llastres, al límit del terme municipal de Vandellós i l'Hospitalet de l'Infant, que la separa de la platja homònima d'aquest municipi. Té una longitud de 223 metres, formada per sorra fina i daurada. Hi estan permesos el gossos.

## Referències

* ↑ «Platja Punta del Riu». Diputació de Tarragona.
* ↑ «Les platges per a gossos d'aquest estiu a Tarragona». Tarragona Digital, 24-05-2024.
# Upeneus australiae

Upeneus australiae és una espècie de peix de la família dels múl·lids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia (Austràlia Occidental, Queensland i Nova Gal·les del Sud).

## Referències

* ↑ ITIS
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# RDF/XML

RDF/XML és una sintaxi, definida pel W3C, per expressar (és a dir, serialitzar) grafs RDF com a documents XML. De vegades, erròniament, RDF/XML s'anomena simplement RDF perquè es va presentar juntament amb les altres especificacions del W3C que defineixen RDF i històricament va ser el primer format estàndard del W3C per serialitzar RDF. Encara que el format RDF/XML segueix utilitzant-se, actualment molts usuaris prefereixen altres serialitzacions de RDF, tant perquè són més entenedores, com perquè alguns grafs RDF no es poden representar en RDF/XML degut a les restriccions de la sintaxi dels QNames de XML.

## Referències

* ↑ RDF/XML Syntax Specification, W3C
* ↑ «XML and Semantic Web W3C Standards Timeline». Arxivat de l'original el 2013-04-24. [Consulta: 14 octubre 2016].
* ↑ «Problems of the RDF syntax». Vuk Miličić.

## Enllaços externs

* Especificació de la sintaxi RDF/XML
* Introducció a RDF
* RFC 3870: registre del tipus MIME application/rdf+xml
# Polúixkino

Polúixkino (en rus: Полушкино) és un poble del krai de Perm, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 198 habitants.

## Referències

* ↑ «ВПН-2010. Численность и размещение населения Пермского края» (en rus). Arxivat de l'original el 2013-07-10. [Consulta: 26 agost 2023].