OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Platja d'El Barrigón

La Platja d'El Barrigón, coneguda també com a Salmoriera és una platja situada en la parròquia de La Isla, en el concejo de Colunga, Astúries. Aquesta platja forma part de la Costa Oriental d'Astúries, no presentant protecció mediambiental de cap tipus.

## Descripció

Es troba en el sector est de la Platja de La Isla, de la qual la separa una petita elevació rocosa, i amb la qual comparteix a més de la forma de petxina i els gruixos i daurats grans de sorra, molts dels serveis amb els quals compta.
En baixamar s'obre un pas que la uneix a la Platja de La Espasa.

## Característiques

* Longitud: 150 metres
* Entorn residencial
* Accessos rodats

## Serveis

Els comparteix amb els de la Platja de la Isla:
* Aparcament.
* Dutxes.
* Servei de socorristes diari.
* Restaurants i quiosquets.

## Vegeu també

* Mancomunitat Comarca de la Sidra

## Referències

* 1 2 3 «http://sig.magrama.gob.es/93/ClienteWS/Guia-Playas/Default.aspx?nombre=PLAYAS_WEB&claves=DGC.». Arxivat de l'original el 2015-01-20. [Consulta: 24 març 2015].
* ↑ del Río, Alejandro. Guía total de las playas de Asturias. 244 rincones para disfrutar de la costa asturiana (en castellà). Nobel, 2013, p. 217. ISBN 978-84-8459-669-1.
* ↑ SL, EuroWeb Media, «Playa Barrigón | Playas Colunga | Turismo Asturias» (en castellà). Turismo Asturias, 30-10-2017.
# Soiuz 9

Soiuz 9 (rus: Союз 9, Unió 9) va ser un vol espacial tripulat soviètic en 1970. La tripulació de dos membres constava d'Andrian Nikolàiev i Vitali Sevastiànov trencant el rècord després de cinc anys aconseguit pel Gemini 7, amb el seu vol de prop de 18 dies. La missió va marcar el camí de les missions de les estacions espacials Saliut, investigant els efectes de la ingravidesa de la tripulació a llarg termini, i avaluar la feina que els cosmonautes podien realitzar en òrbita, individualment i en grup.

## Tripulació

| Posició | Cosmonauta | Cosmonauta |
| Comandant | Andrian Nikolàiev Segon vol espacial | Andrian Nikolàiev Segon vol espacial |
| Enginyer de vol | Vitali Sevastiànov Primer vol espacial | Vitali Sevastiànov Primer vol espacial |

### Tripulació de reserva

| Posició | Cosmonauta | Cosmonauta |
| Comandant | Anatoli Filíptxenko | Anatoli Filíptxenko |
| Enginyer de vol | Gueorgui Gretxko | Gueorgui Gretxko |

### Tripulació en suport

| Posició | Cosmonauta | Cosmonauta |
| Comandant | Vassili Làzarev | Vassili Làzarev |
| Enginyer de vol | Valeri Iazdovski | Valeri Iazdovski |

## Paràmetres de la missió

* Massa: 6590 kg
* Perigeu: 176 km
* Apogeu: 227 km
* Inclinació: 51,6°
* Període: 88,5 min

## Referències

* ↑ Mir Hardware Heritage - 1.7.3 (wikisource)
# Joaquim Francisco do Livramento

Joaquim Francisco da Costa, més conegut com a germà Joaquim (Nossa Senhora do Desterro, actual Florianópolis, 20 de març de 1761 – Marsella, 1829) va ser un religiós brasiler. Devot de la Mare de Déu de Livramento, va canviar el seu cognom per Joaquim Francisco do Livramento.
Era fill d'açorians. Va dedicar la seva vida als malalts i necessitats. Amb diners de l'almoina i donacions, va construir, l'any 1789, el primer hospital de Santa Catarina dedicat a la caritat, avui anomenat Imperial Hospital de Caridade. Més tard, va fundar hospitals a altres ciutats brasileres, com Porto Alegre i Salvador. També va fundar escoles, asils i seminaris a São Paulo i Rio de Janeiro i va visitar Europa a la recerca de recursos per finançar les seves obres. Mentre tornava al Brasil d'un d'aquests viatges, va morir a Marsella, França.
Va ser inclòs en el Llibre dels Herois i Heroïnes de la Pàtria per la Llei 13.623 de 15/01/2017. Aquest memorial cenotàfic, situat al Panteó de la Pàtria i de la Llibertat Tancredo Neves de Brasília, homenatja les persones que van contribuir a la defensa i construcció del Brasil i dels seus valors nacionals.

## Notes

* ↑ Invocació de la Verge d'origen portuguès. Livramento significa "alliberament."

## Referències

* ↑ «Nossa Senhorinha do Livramento» (en portuguès). Santinhoz. Arxivat de l'original el 2024-05-12. [Consulta: 12 maig 2024].
* ↑ Fontes, Henrique da Silva. A Irmandade do Senhor dos Passos e o seu Hospital: e aquêles que os fundaram (en portuguès brasiler). Ed Do Autor, 1965, p. 271-ss. Arxivat 2024-05-12 a Wayback Machine.
* ↑ «Câmara aprova inclusão de nome de religioso no Livro dos Heróis da Pátria» (en portuguès brasiler). Cambra dels Diputats del Brasil, 23-11-2015. Arxivat de l'original el 2019-10-24. [Consulta: 24 octubre 2019].
* ↑ «Lei 13.623 de 15/01/2017» (en portuguès). Diário Oficial da União, 16-01-2018. Arxivat de l'original el 2019-09-08. [Consulta: 3 octubre 2019].
# Fernando Solano Costa

Fernando Solano Costa (Saragossa, 1913 - 1992) va ser un historiador aragonès, catedràtic d'Història d'Espanya en les edats Moderna i Contemporània, Història d'Amèrica i de la Colonització Espanyola a Amèrica an la Universitat de Saragossa.
Estudià als Col·legis dels jesuïtes de Tudela i Saragossa i el 1936 es llicencià en dret i en filosofia i lletres (amb premi extraordinari). Fou un entusiasta militant de Falange Española i el curs 1939-1940 fou professor ajudant a la Universitat de Saragossa, alhora que va promoure la creació a Saragossa de la Delegació d'Educació i Cultura. També va participar en la creació dels Col·legis Majors Universitaris «Fernando el Católico», «Pedro Cerbuna» i «Santa Isabel», sent nomenat director dels dos primers, fosos, en 1940.
Des de 1955 a 1975 va ocupar el Vicedeganat de la Facultat de Filosofia i Lletres de la Universitat de Saragossa, amb els degans José María Lacarra i Antonio Beltrán.
Com a Vicepresident de la Diputació Provincial de Saragossa —la presidència de la qual exerciria entre 1949 i 1953— va promoure la fundació de la Institución Fernando el Católico, de la qual va anar director fins a 1977, dedicant-se amb entusiasme a la recuperació dels Congressos d'Història de la Corona d'Aragó i a la creació del Col·legi d'Aragó. Va col·laborar amb el Ministeri d'Informació i Turisme com a censor de llibres en 1968.
Es considerava deixeble d'Andrés Giménez Soler i Jaume Vicens i Vives, dels qui fou Professor Adjunt.

## Enllaços externs

* Gran Enciclopedia Aragonesa GEA Online Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# Suardons

Els suardons (en llatí Suardones) eren una tribu del grup germànic dels sueus, que vivia prop del riu Elba, a la riba dreta, al sud dels saxons i al nord dels longobards. Tàcit a Germània, els menciona juntament amb els reudignes, els eudosis, els varins i els nuitons.
El seu nom derivava de la paraula sward o sword ('espasa'). Claudi Ptolemeu esmenta a la mateixa zona els farodins (farodini), que podrien ser el mateix poble.

## Referències

* ↑ P. C. Tàcit, 1926, p. 151.
* ↑ Smith, William (ed.). «Suardones». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 1r agost 2021].

## Bibliografia

* P. C. Tàcit. Obres menors: Diàleg dels oradors. Agrícola. Germània. Fundació Bernat Metge, 1926. ISBN 978-84-7225-923-2.
# Gotō

Gotō (五島市, Gotō-shi) és una ciutat de la prefectura de Nagasaki, al Japó.
El febrer de 2016 tenia una població estimada de 38.871 habitants. Té una àrea total de 420,81 km².

## Geografia

Gotō comrpèn la meitat sud-est de les illes de Gotō al mar oriental de la Xina, 100 quilòmetres de Nagasaki. La ciutat està formada per 11 illes habitades i 52 illes desèrtiques. Les tres illes principals de la ciutat són l'illa de Fukue, l'illa de Hisaka i l'illa de Naru.

## Història

Gotō fou establerta l'1 d'agost de 2004 com a resultat de la fusió de les ciutats de Fukue i els pobles de Kishiku, Miiraku, Naru, Tamanoura i Tomie (tots del districte de Minamimatsuura).

## Referències

* ↑ «五島市公式サイトまるごとう» (en japonès). Ajuntament de Gotō. [Consulta: març 2016].

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'ajuntament de Gotō Arxivat 2012-03-03 a Wayback Machine. (japonès)
# Platja d'As Lapas

La platja d'As Lapas és una petita platja urbana de la ciutat de la Corunya, situada al costat de la Torre d'Hèrcules. Té la distinció de Bandera blava.
Disposa de lavabos i dutxes, i durant els mesos d'estiu també vigilància, servei de salvament i primers auxilis. En autobús es pot arribar amb les línies 3A i 5.

## Vegeu també

* La Corunya
# Steirachne

Steirachne és un gènere de plantes de la subfamília de les cloridòidies, família de les poàcies. És originari del Brasil.
El gènere va ser descrit per Erik Leonard Ekman i publicat a Arkiv för Botanik utgivet av K. Svenska Vetenskapsakademien 10(17): 35, t. 5, f. 1, t. 6, f. 17, text f. 1–2. 1911.

## Taxonomia

* Steirachne barbata
* Steirachne diandra
* Steirachne pilosa

## Referències

* ↑ Watson L, Dallwitz MJ. «The grass genera of the world: descriptions, illustrations, identification, and information retrieval; including synonyms, morphology, anatomy, physiology, phytochemistry, cytology, classification, pathogens, world and local distribution, and references». The Grass Genera of the World, 2008. Arxivat de l'original el 2015-05-09. [Consulta: 4 març 2010].
* ↑ «Steirachne». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 8 desembre 2014].

## Enllaços externs

* Clayton, W.D., Harman, K.T. and Williamson, H. (2006 en endavant). Steirachne. A: GrassBase - The Online World Grass Flora.
# Campionat d'Espanya de motocròs 2001

La temporada de 2001 del Campionat d'Espanya de motocròs fou la 43a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola.

## Classificació final
### 125cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Abel Bernárdez | Honda | ? |
| 2 | Moisés Bernárdez | ? | ? |
| 3 | Joan Barreda | ? | ? |
| 4 | ? | ? | ? |
| 5 | ? | ? | ? |
| 6 | ? | ? | ? |
| 7 | ? | ? | ? |
| 8 | ? | ? | ? |
| 9 | ? | ? | ? |
| 10 | ? | ? | ? |

### Open

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Javier García Vico | KTM | ? |
| 2 | Josep Alonso | ? | ? |
| 3 | Alvaro Lozano | ? | ? |
| 4 | ? | ? | ? |
| 5 | ? | ? | ? |
| 6 | ? | ? | ? |
| 7 | Jordi Viladoms | ? | ? |
| 8 | ? | ? | ? |
| 9 | ? | ? | ? |
| 10 | ? | ? | ? |

## Categories inferiors

Font:
| Campionat | Guanyador | Motocicleta |
| Júnior Open | Jonathan Barragán | KTM |
| Trofeu Júnior 125cc | Jonathan Barragán | KTM |
| Cadet-Juvenil 85cc | Francisco José Millán | Yamaha |
| Trofeu Juvenil 85cc | Joan Cros | Kawasaki |
| Trofeu Alevins 65cc | José Antonio Butrón | KTM |

## Referències

* ↑ «RFME Campeonatos de España de Motocross / Supercross / Freestyle» (PDF) (en castellà). rfme.com. RFME, 10-11-2022. [Consulta: 12 desembre 2022].
* Pi, Pere. «62. Els rivals del motocròs». A: No tinc 200 anys. Les vivències de Pere Pi. Barcelona: Autoeditat (Service Point), juliol 2012, p. 103-105. ISBN 9788461590353.
# La Pabordia

«La Pabordia» té aquests significats:
* La Pabordia (Girona), edifici al Barri Vell de Girona
* La Pabordia o Can Massa, edifici a l'oest del barri de la Creu de Palau de Girona
* La Pabordia de Caselles, construcció del segle xvii i ampliada al segle XVIII
* Antiga Pabordia, edifici al municipi de Lloret de Mar (Selva)
# Francesc Canivell i Curto

Francesc Canivell i Curto (Tortosa, 1874 - Vinaròs, 18 de desembre de 1936), fou un comerciant i polític tortosí.
Fill del també polític i alcalde de Tortosa (1893-1895) Francesc Canivell i Sala i de Cinta Curto i Barjau. El seu pare fundà a Tortosa la Casa Canivell, mig botiga de queviures, mig drogueria, i que a més tenia la concessió local de la Companyia de Tabacs. L'any 1900 es casà amb Anunciació Baulenas i Barjau, provinent d'una de les famílies més benestants de la ciutat, però morí l'any següent durant el seu primer part.
D'ideologia liberal i monàrquica, la trajectòria de Canivell i Curto com a diputat provincial per Tarragona és una de les més extenses: hi entra l'any 1911, i continua de forma ininterrompuda fins al 1923. Trajectòria que es tallada l'any 1924 per la dictadura de Primo de Rivera. L'agost de 1921 es va integrar a l'Assemblea de la Mancomunitat de Catalunya com a liberal. També exercí càrrecs en la política municipal, com per exemple el de regidor per a l'ajuntament de Tortosa l'octubre de 1923.
A causa de la seva ideologia, el juliol de 1936 va patir la repressió revolucionària en la rereguarda republicana. Fou detingut i executat el mes de desembre de 1936 a la carretera de Tortosa a València, al terme municipal de Vinaròs.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Curto, Albert. «Canivell Curto, Francesc». A: Enric Pujol i Casademont, Josep Santesmases i Ollé. Diccionari biogràfic del diputats de la Mancomunitat de Catalunya (1914-1925). Barcelona: Diputació de Barcelona, 2019, p. 119. ISBN 9788498038897.

## Enllaços externs

* Página de Francesc Canivell i Curto a la Ilercavònia
# Nifontovita

La nifontovita és un mineral de la classe dels borats. Rep el seu nom del geòleg rus Roman V. Nifontov (1901-1960).

## Característiques

La nifontovita és un borat de fórmula química Ca₃[BO(OH)₂]₆·2H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Es troba en forma de cristalls tabulars, de fins a 6 centimetres, o granular. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la nifontovita pertany a «06.C - Nesotriborats» juntament amb els següents minerals: inderita, ameghinita, kurnakovita, inderborita, meyerhofferita, inyoïta, solongoïta, peprossiïta-(Ce) i olshanskyita.

## Formació i jaciments

Es troba en skarn format per diorita de quars introduïda en pedra calcària, com és el cas del dipòsit de bor i coure de Novofrolovskoye, a Turjinsk, a l'óblast de Sverdlovsk (Rússia), on va ser descoberta l'any 1961. També es troba prop de skarns de gehlenita-spurrita. Sol trobar-se associada a altres minerals com: grossulària-andradita, szaibelyita, sibirskita, calciborita, dolomita, calcita, olshanskyita o pentahidroborita.

## Referències

* ↑ «Nifontovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 juny 2016].
* 1 2 «Nifontovite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 12 juny 2016].
# Platja d'El Calambre

La platja d'El Calambre és un pedrer que està situada al costat del poble del mateix nom. La seva forma és similar a un tallat en la roca, perpendicular a la línia de la vora de l'aigua, en la qual en el seu últim tram i als moments de baixamar apareix una petita zona de sorra. Amb vehicle es pot arribar fins a uns 500 m de la platja. La platja és de roca i sorra, el grau d'urbanització és baix i el d'ocupació també. No té cap mena de servei.
Prop de la platja estan les localitats de Tàpia de Casariego i Retela i just darrere de la platja està el poble de El Calambre. Per arribar a la platja des de «El Calasmbre» cal prendre un camí cap al mar l'única referència del qual és arbre solitari, cap al nord. El descens és molt escarpat, ple de vegetació i bastant difícil. Les pedres de vores afilades i les dificultats d'accés citades fan que aquesta platja sigui molt poc visitada. En qualsevol cas, si es vol descendir a ella es recomana calçat fort. Durant la pleamar les ones assoten fortament les roques pel que cal extremar les precaucions.

## Referències

* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 11. ISBN 978-84-8459-669-1.
# Stéphane Riethauser

Stéphane Riethauser (* 1972 a Ginebra, Suïssa) és un cineasta, productor de cinema, periodista, autor, traductor, professor, fotògraf i activista gai suís.

## Vida i obra

Riethauser prové d'un entorn de classe alta. Fins i tot el seu pare, Luc Riethauer, volia ser director i va fer un curtmetratge als anys 60. Va rodaralguns clips de pel·lícules basats en westerns durant la seva joventut i va mostrar el seu talent per al cinema durant aquest temps.
Va estudiar Dret a la Universitat de Ginebra i es va graduar el 1995. Això va ser seguit per una estada a Nova York. Va treballar com a professor fins al 2002. El 1999 va fundar la seva productora cinematogràfica Lambda Prod. L'any 2000 va ser autor d'un llibre il·lustrat amb sortides de joves amb un pròleg de Ruth Dreifuss. Des de l'any 2003 també realitza diversos documentals per a l'emissora de ràdio i televisió suïssa RTS, inclòs el programa cultural Ilico.
També és actiu com a activista gai amb el seu treball artístic a Suïssa. Va escriure per a la revista suïssa 360° com a periodista.
El 2019 es va donar a conèixer arreu d'Europa amb el documental Madame, que descriu la història de la vida mútua amb la seva àvia en processos d'autodescobriment i identitat. La pel·lícula va participar en diversos festivals, com ara els festivals de cinema de Locarno, els festivals de Solothurn, Taipei, Duisburg, Tübingen, Viena, Madrid, Nyon i Zúric. Va rebre premis a Tessalònica i Madrid, entre d'altres.
Des del 2009 viu i treballa com a cineasta independent a Berlín.

## Filmografia

* 2005: Guerre de l'eau a El Alto, Bolivie, documental (juntament amb Jean-Jacques Fontaine)
* 2005: Ein Wald der Skulpturen- das Leben und Werk Simon Spierers, pel·lícula documental (juntament amb Marie-Catherine Theiler)
* 2007: Raimund Hoghe, un danseur hors nome, documental
* 2007: Gay Chic, documental
* 2007: David Lynch: The Air is on fire, documental
* 2007: Le Temps suspendu, documental sobre el pintor Marius Borgeaud (juntament amb Marie-Catherine Theiler)
* 2012: Prora, curtmetratge de ficció
* 2016: Garten der Sterne, documental
* 2019: Madame, documental

## Referències

* ↑ Steophane Rietherhauser a eurochannel
* ↑ Perfil a swissfilms.ch

## Enllaços externs

* Web personal
# La vida al davant (desambiguació)

«La vida al davant o La Vie devant soi» té aquests significats:
La vida al davant (títol original: La Vie devant soi), novel·la d'Émile Ajar (Romain Gary) de 1975
Adaptacions de l'obra:
* La vida al davant (pel·lícula de 1977) (títol original: La Vie devant soi), pel·lícula francesa dirigida per Moshé Mizrahi
* La vida al davant (obra de teatre) (títol original: La Vie devant soi), peça teatral de 2007 adaptada per Xavier Jaillard
* La vida al davant (pel·lícula de 2010) (títol original: La Vie devant soi), telefilm francès dirigit per Myriam Boyer
* La vida al davant (pel·lícula de 2000) (títol original: La vita davanti a sé), pel·lícula italiana dirigida per Edoardo Ponti
# Tanéievo

Tanéievo (en rus: Танеево) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, que en el cens del 2010 no tenia cap habitant. Pertany al districte de Koltxúguino.

## Referències

* ↑ Приложения к трудам редакционных комиссий для составления положений о крестьянах выходящих из крепостной зависимости. Извлечения из описаний помещичьих имений. Губернии: Астраханская, Владимирская, Вологодская, Воронежская, Вятская, Казанская, Калужская, Курская..
# Albert Ferrer (cantant)

Albert Ferrer és un cantant de la Garriga. És, juntament amb el valencià Paco Muñoz i el barceloní Ernest, un dels pocs cantants d'expressió catalana que té companyia discogràfica pròpia (AiS). Hi ha publicat dos CD, arranjats per Francesc Burrull: el primer (Desitjos, 1994) està format majoritàriament per temes escrits per ell mateix, on la influència de poetes catalans diversos es fa evident d'una manera força directa i barrejant estils. "Desitjos" és un poema escrit a la manera del poema "Aiguamarina" de Sagarra però inclou referències textuals a J.V. Foix ("dins del cor d'una petxina"). Altres cançons ("Si t'he d'ésser sincer") són més aviat deutores de l'univers de Salvat-Papasseit ("Si t'he d'ésser sincer / et donaria el plaer (…)".
El segon (Contrast, 1996) és un seguit de musicacions, sovint de bona factura, de poemes de Papasseit i de Josep Carner. La seva interpretació vocal és molt semblant a la de Joan Manuel Serrat, tot i que en el segon àlbum els tics no són tan exagerats com en el primer.

## Referències

* ↑ Miquel Pujadó i García Diccionari de la Cançó: D'Els Setze Jutges al Rock Català Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2000. ISBN 84-412-0467-5, plana 145

## Enllaços externs

* Articles de premsa, audicions i crítiques sobre l'obra d'Albert Ferrer (català)
# Marquesat de Guadalest

El marquesat de Guadalest és un títol nobiliari creat per Carles I en 1543 i concedit a Sanç de Cardona en perpetuïtat per a ell i els seus successors.
En un inici el marquesat abraçava les poblacions del Castell de Guadalest, Benimantell, Beniardà i Benifato. Més endavant estengué la seua influència territorial a altres nuclis de població veïns de les comarques del Comtat i la Marina, com per exemple Famorca, Benidoleig, o Benimarfull, fins a l'any 1609, en què l'expulsió dels moriscos provocà que la major part d'aquestes terres foren despoblades.
L'últim Cardona, Marqués de Guadalest, morí sense descendència en 1699 i això provocà, en última instància, que aquest títol reicaiguera en la persona del Marqués d'Ariza.
El 1889 el marquès d'Ariza va cedir el títol a María Concepción de Arteaga y Gutiérrez de la Concha, marquesa de Tabara.

## Marquesos de Guadalest

* Sanç de Cardona i Roís de Liori - Maria Colom i Toledo
* Cristòfor de Cardona Colom de Roís de Liori i Toledo
* Maria de Cardona Colom de Roís de Liori i Toledo
* Felip de Cardona i Borja-Llançol
* Francesc de Cardona i Ligné
* Felip de Cardona i Palafox
* Isidre Tomàs de Cardona i Sotomayor

## Referències

* ↑ García Ciprés, Gregorio. Linajes de la Corona de Aragón (en castellà). vol. 1. Osca: Viuda de Leandro Pérez, 1918, p. 287.
# Campionat del món de ciclisme en pista de 1964

El Campionat Mundial de Ciclisme en Pista de 1964 es va celebrar a París (França) del 8 al 13 de setembre de 1964. Les competicions es van celebrar al Parc dels Prínceps de París. En total es va competir en 9 disciplines, 7 de masculines i 2 de femenines.

## Resultats
### Masculí
#### Professional

| Prova | | | |
| Velocitat individual | Antonio Maspes Itàlia | Ron Baensch Austràlia | Jos De Bakker Bèlgica |
| Persecució individual | Ferdinand Bracke Bèlgica | Leandro Faggin Itàlia | Ercole Baldini Itàlia |
| Darrere moto | Guillem Timoner Espanya | Leo Proost Bèlgica | Karl-Heinz Marsell RFA |

#### Amateur

| Prova | | | |
| Velocitat individual | Pierre Trentin França | Daniel Morelon França | Sergio Bianchetto Itàlia |
| Persecució individual | Tiemen Groen Països Baixos | Herman Van Loo Bèlgica | Jiří Daler Txecoslovàquia |
| Persecució per equips | RFA Lothar Claesges Karl Link Karl-Heinz Henrichs Ernst Streng | Itàlia Attilio Benfatto Vincenzo Mantovani Carlo Rancati Franco Testa | Unió Soviètica Stanislav Moskvin Sergeï Teretschenkov Arnold Belgardt Leonid Kolumbet |
| Darrere moto | Jacob Oudkerk Països Baixos | Jean Walschaerts Bèlgica | Daniel Salmon França |

### Femení

| Prova | | | |
| Velocitat individual | Irina Kiritchenko Unió Soviètica | Galina Ermolaeva Unió Soviètica | Gisèle Caille França |
| Persecució individual | Yvonne Reynders Bèlgica | Beryl Burton Regne Unit | Aino Pouronen Unió Soviètica |

## Medaller

| Pos. | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Bèlgica | 2 | 3 | 1 | 6 |
| 2 | Països Baixos | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 3 | Itàlia | 1 | 2 | 2 | 5 |
| 4 | Unió Soviètica | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 4 | França | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 6 | RFA | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 7 | Espanya | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 8 | Austràlia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8 | Regne Unit | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 10 | Txecoslovàquia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| | TOTAL | 9 | 9 | 9 | 27 |

## Enllaços externs

* Resultats a la web de l'UCI
* World Championship Track Cycling (anglès)