OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# João Vaz Corte-Real

João Vaz Corte-Real (mort el 1496) fou un navegant portuguès del segle xv al qual es vincula al descobriment de la Terra Nova do Bacalhau (literalment, Terra Nova del Bacallà), que alguns suposen era l'illa de Terranova, al voltant del 1472. A més a més s'especula amb què Corte-Real hauria organitzat d'altres viatges cap a la costa d'Amèrica del Nord, explorant les ribes dels rius Hudson i Sant Llorenç, i la península del Labrador.
Se sap que a João Vaz Corte-Real se li concedí l'illa de São Jorge, a les Açores, el 1472 i que la va mantenir fins al 1474, quan l'infanta Beatriu d'Aveiro el nomenà capità-donatari d'Angra, a l'illa Terceira. Des de 1483 també fou capità-donatari de l'Illa de São Jorge.
Gaspar Frutuoso, al seu llibre Saudades de terra, fet entre el 1570 i 1580 afirma que Corte-Real va descobrir la Terra Nova do Bacalhau. S' especula amb el fet que aquesta illa, no identificada de cap altra manera, podria ser Terranova. Frutuoso també afirmà que a Corte-Real se li concedí part de l'illa Terceira per aquest descobriment. Això contrasta amb la seva concessió contemporània, en què no s'indica res al voltant de cap descobriment. L'obra de Frutuoso és considerada per a molts historiadors plena d'errors. Amb tot, no es qüestiona la possibilitat d'haver-se realitzat el viatge, però degut a la manca de proves el descobriment no és més que una especulació.
Corte-Real va tenir set fills, alguns d'ells navegants de renom que es diu que l'acompanyaren en el viatge: Gaspar, Miguel, Vasco Anes, Lourenço, Joana, Íria i Isabel. Hi ha alguna evidència que suggereix que l'expedició fou una empresa conjunta entre els reis de Portugal i Dinamarca, i que Corte-Real va estar acompanyat pels mariners Didrik Pining i Hans Pothorst, així com John Scolvus, un navegat llegendari.

## Referències

* ↑ Diffie, Bailey Wallys; Shafer, Boyd C.; Winius, George Davison. Foundations of the Portuguese empire, 1415-1580, 1977, p. 446-447.
* ↑ Diffie et al., 1977, p. 447-49.

## Vegeu també

* Joan d'Agramunt
* Gaspar Corte-Real
* Sebastià Cabot

## Enllaços externs

* O Gande Mistério dos Navegadores Perdidos! Arxivat 2006-03-05 a Wayback Machine. (portuguès)
# Orient Securities

Orient Securities Co., Ltd. També conegut com a DFZQ és un banc d'inversió xinès i empresa de brokerage amb seu a Xangai. Orient Securities forma part de l'índex SSE 50 de la Borsa de valors de Xangai.
Proporciona serveis en el sector dels futurs, administració de patrimonis, administració d'inversions i assessoria d'inversions. Va ser incorporada amb èxit a la Borsa de Xangai el 23 de març de 2015 i en la Borsa de valors d'Hong Kong el 2016.

## Referències

* ↑ «公司简介». Orient Securities. Arxivat de l'original el 5 d’abril 2016. [Consulta: 12 novembre 2016].
* ↑ «DFZQ debuts in Hong Kong». CNBC, 07-07-2016.
# Frutta martorana

La frutta martorana o frutta di Martorana és un dolç típic sicilià, més específicament de Palerm, però característic també de Messina. És semblant al massapà, però molt més dolç i saborós, fet d'ametla i sucre i elaborat tradicionalment amb forma de fruita. Es prepara tradicionalment per celebrar el Dia dels Difunts.
Deu el seu nom a l'Església de Santa Maria de l'Almirall o de la Martorana, erigida en 1143 per Jordi d'Antioquia, almirall del rei normand Rogeli II, a prop del monestir benedictí veí, fundat en 1194 per la noble Eloisa Martorana, de qui va prendre el seu nom, i del de Santa Catalina, al centre històric de Palerm, on les monges el van estar preparant i venent fins a mitans del segle xx, moment en què s'abandona la tradició.
Segons una tradició, la frutta martorana va nàixer perquè les monges del convent de la Martorana, per substituir les fruites recollides del seu jardí, van crear altres noves amb ametla i sucre per a decorar el monestir amb motiu de la visita del papa de l'època. La frutta martorana és l'origen de les fruites de massapà de les celebracions de la Mocadorada de Sant Donís, en la Diada del Poble Valencià.

## Referències

* ↑ «Spigoloso.com». Arxivat de l'original el 2016-10-26. [Consulta: 9 octubre 2017].
* ↑ Milanesi, Luigi. Dizionario Etimologico della Lingua Siciliana (en italià). Mnamon, 2015-10-17. ISBN 9788869490569.
# Andréievka

«Andréievka» té aquests significats:
* Andreievka (Primórie), localitat del krai de Primórie, a Rússia
* Andreievka (Kursk), localitat de l'óblast de Kursk, a Rússia
* Andréievka (Baixkíria), localitat de la República de Baixkíria, a Rússia
* Andréievka (Mordòvia), localitat de la República de Mordòvia, a Rússia
* Andréievka (Nijni Nóvgorod), localitat de l'óblast de Nijni Nóvgorod, a Rússia
* Andréievka (Sergatxski), localitat de l'óblast de Nijni Nóvgorod, a Rússia
* Andréievka (Témnikov), localitat de la República de Mordòvia, a Rússia
* Andréievka (Tambov), localitat de l'óblast de Tambov, a Rússia
* Andréievka (Voskressénskoie), localitat de l'óblast de Saràtov, a Rússia
* Andréievka (Atkarsk), localitat de l'óblast de Saràtov, a Rússia
* Andréievka (Arkadak), localitat de l'óblast de Saràtov, a Rússia
* Andréievka (Volgograd), localitat de l'óblast de Volgograd, a Rússia
* Andréievka (Preléstnoie), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
* Andréievka (Kholódnoie), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
# Compressor axial

Els compressors axials , són un tipus especial de turbomaquinària que inclou bombes, ventiladors, o compressors.
El compressor axial va ser utilitzat en alguna de les primeres turbines, però a causa dels pocs coneixements d'aerodinàmica de l'època, donaven com a resultat compressors amb rendiments molt baixos. Avui dia, gràcies al seu alt rendiment i facilitat d'acoblament és el més utilitzat en aviació.
Els compressors axials estan formats per diversos discos anomenats rotors i estators que porten acoblats una sèrie d'àleps. Entre rotor i rotor es col·loca un espaiador, el qual permet que s'introdueixi un estator entre tots dos. Aquests espaiadors poden ser independents o pertànyer al rotor. Cada disc de rotor i estator formen un esglaó de compressor. En el rotor s'accelera el corrent fluida perquè en l'estator es torni a frenar, convertint l'energia cinètica en pressió. Aquest procés es repeteix en cada esglaó. En alguns compressors es col·loquen en el càrter d'entrada uns àleps guia, els quals no formen part del compressor, perquè només orienten el corrent perquè entri amb l'angle adequat.

## Estructura

Rotor:
* Rotor de tambor
* Rotor de disc
Estator:
* Estator de peça única
* Estator de dues peces
* Anells independents

## Referències

* ↑ Dixon SL. Fluid Mechanics, Thermodynamics of Turbomachinery. Third Edition. Pergamon Press, 1978. ISBN 0-08-022722-8.
* ↑ PDF(francès) Funcionament d'un compressor axial - Pàgina 8, sa extpdf.com

## Bibliografia

* Treager, Irwin E. 'Aircraft Gas Turbine Engine Technology' 3rd edn, McGraw-Hill Book Company, 1995, ISBN 978-0-02-8018287
* Hill, Philip and Carl Peterson. 'Mechanics and Thermodynamics of Propulsion,' 2nd edn, Prentice Hall, 1991. ISBN 0-201-14659-2.
* Kerrebrock, Jack L. 'Aircraft Engines and Gas Turbines,' 2nd edn, Cambridge, Massachusetts: The MIT Press, 1992. ISBN 0-262-11162-4.
* Rangwalla, Abdulla. S. 'Turbo-Machinery Dynamics: Design and Operation,' New York: McGraw-Hill: 2005. ISBN 0-07-145369-5.
* Wilson, David Gordon and Theodosios Korakianitis. 'The Design of High-Efficiency Turbomachinery and Turbines,' 2nd edn, Prentice Hall, 1998. ISBN 0-13-312000-7.
# Neus Arqués Salvador

Neus Arqués Salvador (Barcelona, 1963) és una escriptora i analista catalana especialitzada en Gestió de la visibilitat. Investiga especialment la visibilitat de les dones i dels escriptors.
És conferenciant i professora de Comunicació i Marca personal en Escola de Llibreria (Universitat de Barcelona – Gremi de Llibreters), Barcelona School of Management i Universitat Rovira i Virgili. És considerada una de les 35 espanyoles més influents en Internet. Els seus primers treballs van ser com a traductora (va dirigir l'equip de traductors del Dossier de candidatura dels Jocs Olímpics de Barcelona 1992) i intèrpret. Va desenvolupar la seva trajectòria institucional a la Universitat Autònoma de Barcelona, el Ministeri d'Afers exteriors d'Espanya i la Cambra de comerç de Barcelona. També ha estat observadora internacional per l'OSCE a Bòsnia i Hercegovina. L'any 2000 va fundar la seva pròpia agència de comunicació, en la qual va desenvolupar campanyes competitives per als seus clients.

## Bibliografia
### Assaig

* Vive 50. Cambiar de vida sin cambiar de barrio. Comanegra, 2016.

### Manuals

* Aprender comunicación digital. Paidós, 2006.
* Y tú, ¿qué marca eres? 14 claves para gestionar tu reputación personal. Alienta, 2015.
* Marketing para escritores. Alba, 2009.
* Visibilidad. Gestión 2000., 2009. (Coautora)

### Novel·la

* Un hombre de pago. Urano, 2006. (Edició russa en Centerpolygraph i portuguesa en Quidnovi)
* Una mujer como tú. Martínez Roca, 2009.
* Todo tiene un precio. Alienta, 2010. (Premi nacional Alares per promoure el debat sobre els estereotips i la conciliació)

### Relats

* Fem bessons. (Finalista al V Premi Pin i Soler de narrativa). Ciutat de Tarragona, 2001.
* DoS. (Antología Tras la red. Sigueleyendo).
* Office party. Cuento moderno de Navidad. edició de l'autora, 2011.

### Articles

* Cuando escribir ya no es suficiente (Ministerio de Cultura).
* Leer para entender el mundo (Trama & Texturas).
* La extinción del bicho comet (Revista Litoral, n. 248: Cartas y caligrafías).

### Traduccions

* Francis Scott Fitzgerald. Un diamant gran com el Ritz i altres contes. EDHASA.
* Candidatura de Barcelona als JJOO'92. Cap de traductors del Dossier de candidatura.

## Referències

* ↑ «Las 35 mujeres más influyentes de Internet y Nuevas Tecnologías en España. | El blog de Mujeres Consejeras» (en espanyol europeu). Arxivat de l'original el 2017-02-18. [Consulta: 12 agost 2017].
* 1 2 3 4 5 6 7 lecturalia.com. «Neus Arqués Salvador: libros y biografía autora» (en espanyol europeu). [Consulta: 12 agost 2017].
* ↑ «Vive 50 - Comanegra» (en castellà). Arxivat de l'original el 2017-08-13. [Consulta: 12 agost 2017].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Neus Arqués.
* "La importancia del Personal Branding", La Vanguardia, 14 de maig de 2015
* “Marketing para escritores”, de Neus Arqués, Revista de Letras, 16 de setembre de 2009
* “Y tú, ¿qué marca eres?” de Neus Arqués, La Vanguardia 21 de març de 2012
* “Y tú, ¿qué marca eres?” de Neus Arqués, La Razón
# Suhrawardí

Abu-l-Futuh Xihab-ad-Din Yahya ibn Hàbaix ibn Amírak as-Suhrawardí (Suhraward, a prop de Zanjan, Iran, 1155 - Alep, Síria, 1191), més conegut simplement per as-Suhrawardí o Suhrawardí, va ser un filòsof persa medieval, fundador de l'anomenada Escola de la Il·luminació sufí o «teosofia oriental,» moviment influït pel zoroastrisme i el platonisme.
Considerava que tot està fet de llum, de manera que les llums materials que il·luminaven les coses descendien de llums immaterials, d'un mode similar a les idees de Plató. La Llum suprema, identificada amb la divinitat és la font de tota Creació i ha permès l'existència de diferents mons, essent el més fosc el terrenal. Va aplicar aquesta lectura a l'Alcorà, seguint l'esoterisme iranià, motiu pel qual seria finalment executat. Creia que l'islam, el platonisme i el zoroastrisme eren diferents maneres d'aproximar-se a la mateixa veritat.
Suhrawardí també va destacar en lògica (seguint a Aristòtil) i les matemàtiques, però es va allunyar de la idea de necessitat de les lleis científiques perquè considerava el saber comú i inductiu igualment vàlid.

## Referències

* ↑ «As-Suhrawardī, Persian mystic». Encyclopædia Britannica [Consulta: 4 agost 2016].

## Bibliografia

* ↑ Marcotte, Roxane «Pkilosophical Reason versus Mys&al Intuition: Shihdb al-Din Suhrawardí (d. 1191)». Anaquel de Estudios Árabes, Núm. 7, 1996, pàg. 109-125 [Consulta: 4 agost 2016].
# Vein.fm

Vein.fm és un grup de música hardcore punk de la ciutat de Boston, que es va formar l'any 2013. És conegut per tocar tot sovint en directe i ha actuat amb grups com Code Orange i Twitching Tongues. El 2017 la banda va signar amb el segell discogràfic Closed Casket Activities, que publicà el seu primer disc, Errorzone, amb una recepció favorable per part de la crítica musical.
El so de Vein és una variació del hardcore punk amb influències screamo, noise, mathcore i nu metal, i de bandes sonores de pel·lícules i jocs de terror. Amb Errorzone es feren coneguts pel seu so metalcore extrem.

## Discografia
### Àlbums

* Errorzone (2018, Closed Casket Activities)
* This World Is Going to Ruin You (2022, Nuclear Beast)

### EP

* Vein (2013)
* Terrors Realm (2014)
* Demo 2016 (2016)
* A Release of Excess Flesh (compartit amb .Gif from God, 2016, Zegema Beach/Structures//Agony/Longrail/Dingleberry/Contrition)
* Self-Destruct (2017, Closed Casket Activities)
* Vein on Audiotree Live (2018, Audiotree)

## Referències

* ↑ Fixell, Ethan. «Vein: The Most Explosive Live Act In Hardcore Today». Kerrang!. [Consulta: 10 juliol 2018].
* ↑ Scancarelli, Derek. «Vein Has One Objective: Extreme Sonic Assault». Forbes. [Consulta: 10 juliol 2018].
* ↑ various. «25 Best Albums of 2018 So Far». Revolver. [Consulta: 10 juliol 2018].
* ↑ «Història de gràfic de la vena en Billboard pàgina web». Arxivat de l'original el 2018-07-18. [Consulta: 23 gener 2019].
* 1 2 Brown, Dean. «Are Vein Hardcore's Big Next Thing?». Pop Matters. [Consulta: 10 juliol 2018].
* ↑ O'Conner, Andy. «Vein: Errorzone Album Review». Pitchfork Media. [Consulta: 10 juliol 2018].
* ↑ «Vein.fm announce new album This World Is Going To Ruin You, drop gory video for The Killing Womb». Kerrang, 05-01-2022.
* ↑ «See Vein's Ripping Live Studio Performance of "Terrors Realm," "End Eternal," More» (en anglès), 28-11-2018. [Consulta: 23 gener 2019].
# Pic del Puerto de la Pez

El Pic del Puerto de la Pez és una muntanya de 3.018 m d'altitud, amb una prominència de 13 m, que es troba al massís de Bachimala, entre Aragó i França.

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Armengaud, André; Jolis, Agustí. Posets-Maladeta. 3a. ed.. Barcelona: Centre Excursionista de Catalunya, 1968 (Guies). DL B-29033-1968.
# Fèlix

«Fèlix» té aquests significats:
* Biografies
** Sant Fèlix
** Fèlix I, Papa
** Fèlix II, Papa
** Fèlix III, Papa
** Fèlix IV, Papa
** Fèlix V, antipapa
** Antoni Fèlix, procurador romà de Judea.
** Bul·la Fèlix, cap de bandits italià del segle ii i començament del III
** Flavi Fèlix, poeta africà de finals del segle V
** Leli Fèlix, jurista romà
** Fèlix Magnuts, deixeble i amic de Sidoni Apol·linar
** Marc Minuci Fèlix, jurista romà
** Sextili Fèlix, militar romà
** Fèlix d'Urgell, bisbe d'Urgell cap dels adopcionistes.
** Fèlix, bisbe de València
** María Fèlix, actiu mexicana
** Anne Desiderie Félix, pintora francesa
** Joseph Celestine Félix, sacerdot francès
** Eugene Felix, pintor austríac
** Hugh Felix, compositor austríac
** Jan Felix, geòleg alemany
** Francisco Félix, Teòleg madrileny
** Simon Felix, teòleg alemany
** Juan Félix de la Encarnación, religiós castellà
** Fèlix Millet, diversos personatges.
* Literatura:
** Fèlix (llibre), nom alternatiu del llibre de les meravelles de Llull.
** Félix Marte de la Hircania, llibre de cavalleria castellà.
* Geografia:
** Felix, municipi d'Almeria.
** Félix (Brasil), serralada de Brasil, Rio Grande do Norte.
** Monestir de Sant Fèlix, monestir a Còrdova.
# Andréievka (Baixkíria)

* Per a altres significats, vegeu «Andreievka».
Andréievka (en rus: Андреевка) és un poble de Baixkíria, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 46 habitants. Pertany al districte d'Arkhànguelskoie.

## Referències

* ↑ Единый электронный справочник муниципальных районов Республики Башкортостан — приложение в формате Excel Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine..
# Dinastia Sufida

La dinastia sufida fou un llinatge local que va governar a Coràsmia des de vers el 1360 fins al 1511.
A l'entorn del 1360 va aparèixer localment a Coràsmia una dinastia anomenada sufida o dels sufides, pel seu ancestre Aq Sufi (Sufi Blanc), de la tribu turca dels kongrat; la darrera moneda de l'Horda d'Or a Coràsmia està datada el 1361 i la primera de Husayn Sufi, el fundador de la dinastia, està datada el 1364.
La dinastia va perdre el poder el 1380 davant de Tamerlà però el va recuperar amb el suport del kan de l'Horda d'Or, Toktamish. El 1388 els sufides foren derrotats altre cop per Tamerlà que aquesta vegada va arrasar la seva capital Urgendj. Tot i així van conservar el poder com a vassals timurides o de vegades de l'Horda d'Or, i el 1505 sota l'autoritat de Muhammad Shaybani el fundador de l'emirat uzbek xibànida de Transoxiana que el 1510 va perdre Coràsmia davant Pèrsia. Fou llavors quan prengué el control local una dinastia uzbeca anomenada Arabshahida o dels Arabshahides derivada de Djoci el fill gran de Genguis Kan, i va suplantar al sufides (1511). Després del 1512 fou independent dels perses.
# José Antônio Aparecido Tosi Marques

José Antônio Aparecido Tosi Marques (Jaú, 7 de maig de 1948) és un religiós brasiler, arquebisbe catòlic de Arquebisbat de Fortaleza.
Va ser ordenat sacerdot el 8 de desembre de 1974. Fou també director espiritual, professor i rector del seminari diocesà de São Carlos. El juny de 1991, el papa Joan Pau II l'anomenà Bisbe auxiliar de Arquebisbat de San Salvador de Bahia. Es consagrà bisbe l'20 de setembre 1991 para el cardenal Lucas Moreira Neves, O.P. que va codirigir als bisbes Constantino Amstalden i Rubens Augusto de Souza Espínola. El 13 de gener de 1999 va ser nomenat arquebisbe catòlic de Arquebisbat de Fortaleza.

## Referències

* ↑ Dom José Antonio Aparecido Tosi Marques

## Enllaços externs

* Official website of the Archdiocese of Fortaleza
# Jesús de Gaviria

Jesús de Gaviria o James de Gaviria (Donostia, 1896 - Donostia, 1975) fou un tenor basc.
El seu veritable nom era Jesús Aguirregaviria Onaindia. A l'Orfeón Donostiarra, va rebre les primeres lliçons de Luis Iribarne. Es va traslladar a Madrid on va ser corista del Teatro de la Zarzuela. Va debutar el 1919 al Lirico de Milà a Pagliacci. De 1923 a 1928 va realitzar gires per Itàlia, Brasil, Mèxic, Bolívia, Uruguai, Argentina i els Estats Units. El 1928 i 1929 va actuar al teatre Victoria Eugenia de Sant Sebastià i al Gran Teatre del Liceu de Barcelona, coincidint amb l'Exposició Internacional. Nous contractes el porten al Perú i Xile.

## Referències

* ↑ «Biografia» (en castellà). Auñamendi Eusko Entziklopedia. [Consulta: 27 agost 2021].
# Futbol a Oman

El futbol és l'esport més popular a Oman. És dirigit per la Associació de Futbol d'Oman.

## Competicions

* Lligues:
** Lliga omanita de futbol (Oman Professional League)
** Oman First Division League
** Oman Second Division League
* Copes:
** Copa Sultan Qaboos
** Copa Federació d'Oman
** Supercopa omanita de futbol
** Copa del Príncep d'Oman (desapareguda)

## Principals clubs

Clubs amb més títols nacionals a 2021.
* Dhofar FC Salalah
* Fanja SC
* Al-Nasr SC Salalah
* Sur Sports Club
* Al-Oruba SC Sur
* Al-Suwaiq Club
* Ahli Sidab Club
* Al-Seeb Club
* Al-Nahda Club
* Oman Club
* Saham Club
* Masqat Club

## Jugadors destacats

Fonts:

### Des de 2000

* Ali Al-Habsi

## Principals estadis

Fonts:
| # | Estadi | Capacitat | Ciutat |
| 1 | Complex Esportiu Sultan Qaboos | 34.000 | Masqat |
| 2 | Complex Esportiu Regional de Sohar | 19.000 | Sohar |

## Vegeu també

* Associació de Futbol d'Oman
* Selecció de futbol d'Oman

## Referències

* ↑ Mapa Mundial
* ↑ «Oman Professional League to revolutionise football in Oman». OneOman.com, 24-11-2013. Arxivat de l'original el 2013-12-03. [Consulta: 2 desembre 2013].
* ↑ «Captain Ali Al Habsi is the heart and soul of Oman | The National». Thenational.ae, 16-10-2012. [Consulta: 2 desembre 2013].
* ↑ «Oman - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Oman - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «West Asia(excluding Iran and Saudi Arabia)». soccerfootballwhatever.blogspot.com. [Consulta: 9 febrer 2021].
* ↑ «West Asia Union». xtralegend.blogspot.com. [Consulta: 9 febrer 2021].
* ↑ «Oman Stadiums». worldstadiums.com. Arxivat de l'original el 2017-11-07. [Consulta: 9 febrer 2021].
# Onogurs

Els onogurs eren una població ogúrica de nòmades eqüestres provinents de l'Àsia central que es desplaçaren a l'estepa pòntica a la fi del s. V.
Alguns autors assenyalen que aquestes poblacions tenen l'origen en les tribus tiele occidentals que s'esmenten en fonts xineses i de les quals s'originaren també els uigurs i els oğhuz. L'historiador Prisc esmenta que els onogurs i els saragurs es desplaçaren cap a l'oest per la pressió dels sabirs i entraren en conflicte amb els huns que regien al nord del Caucas i de la mar Negra. Els huns assimilaren aquestes tribus oghúriques i després es dividiren en kutrigurs i utigurs. Les fonts gregues s'hi refereixen a tots amb la denominació de búlgars.
Cap a l'any 560 foren sotmesos pels àvars que arribaren des de les estepes orientals i foren incorporats a la seua estructura tribal.
Els onogurs s'alliberaren dels àvars cap al 630 sota el lideratge de Kubrat, el qual aglutinà les tribus protobúlgares i establí l'antiga Gran Bulgària, també anomenada Onogúria.

## Etimologia

La paraula On significa 'deu' i Ok significa 'fletxa' en turc modern. On Ok ('deu fletxes') és la forma plural turca moderna. Segurament, On-Ogur en turc antic podria significar 'deu fletxes' o 'deu tribus'.
De manera semblant s'explica com que del primitiu On Oğuz (Oghuz), la «z» es transformà en «r» segons els investigadors lingüístics.

## Referències

* ↑ Golden, 1992, pàgs. 93-95.
* ↑ Golden, 2011, pàgs. 32-33.
* ↑ Kim, Hyun Jin, 2013, p. 127.
* ↑ José Soto Chica (2012) Bizancio, la Persia sasánida, los búlgaros y la disputa ávaro-turca por el control de las estepas 557-603 p. 122.
* ↑ OSZK.
* ↑ Hungary - The Árpáds, Encyclopædia Britannica

## Bibliografia

* Golden, Peter (1992) An introduction to the History of the Turkic peoples: ethnogenesis and state formation in medieval and early modern Euràsia and the Middle East, Wiesbaden: Otto Harrassowitz.
* Golden, Peter (2011)Studies on the Peoples and Cultures of the Eurasian Steppes, Editura Academiei Române; Editura Istros a Muzeului Brăilei.
* Kim, Hyun Jin (2016) The huns, Routledge.
# Aqüeducte de Pontcysyllte

L'aqüeducte de Pontcysyllte (nom complet en gal·lès: Traphont Ddŵr Pontcysyllte; pronunciat: pɔntkəsəɬtɛ) és un aqüeducte navegable que porta el canal de Llangollen, sobre la vall del riu Dee, entre els pobles de Trevor i Froncysyllte, al comtat de Wrexham al nord del País de Gal·les. Culminat el 1805, és l'aqüeducte més llarg i alt del Regne Unit. Està classificat amb el Grau I (edifici d'interès excepcional del Regne Unit) i inscrit a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 2009.
L'aqüeducte, construït per Thomas Telford i William Jessop, té 306,93 m de longitud, 3,35 m d'amplària i 1,6 m de profunditat. Consisteix en un canal de ferro colat recolzat (38 m sobre el riu) en costelles arquejades d'acer i divuit pilars de maçoneria, cadascun d'ells amb una llum de 16,0 m. Va ser inaugurat el 26 de novembre de 1805; havia costat al voltant de deu anys dissenyar-lo i construir-lo amb un cost total de 47.000 £.

## Galeria d'imatges

* El riu Dee fluint sota l'aqüeducte de Pontcysyllte
* Una embarcació recorre el canal, travessant l'aqüeducte
* Vista de la vall del Dee des de l'aqüeducte

## Referències

* ↑ "Listed Buildings: Pontcysyllte Aqueduct, Trevor", Wrexham County Borough Council
* ↑ Pontcysyllte Aqueduct and Canal, a la web del World Heritage Centre de la UNESCO

## Bibliografia

* Douglas, Amy i Fiona Collins (2006). "Memories of Pontcysyllte".
* "Pontcysyllte Aqueduct and Canal Nomination as a World Heritage Site: Nomination Document" (Wrexham County Borough Council and the Royal Commission on the Ancient and Historical Monuments of Wales, 2008).

## Enllaços externs

* Pontcysyllte Aqueduct.