OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Blanco y Negro

Blanco y Negro va ser una revista il·lustrada espanyola fundada el 1891 per Torcuato Luca de Tena y Álvarez Ossorio i base de l'editorial Prensa Española, editora del diari ABC. Els rotatius de la tirada es trobaven a l'Edifici ABC del carrer Serrano de Madrid.

## Etapes

Es va editar durant molts anys com a publicació independent, en diverses etapes. Entre 1891 i 1939 es va editar de forma continuada. Va tornar a reaparèixer el 1957 com a publicació independent. El 1986 es va convertir en el suplement dominical del diari ABC. El 2002, i amb la constitució de Vocento, XL Semanal es converteix en el suplement dominical del diari ABC i la capçalera Blanco y Negro desapareix de moment.
* 1891-1939: setmanari independent. Durant la guerra civil va ser confiscat pel govern republicà.
* 1957-1988: setmanari independent.
* 1988-2002: dominical de venda juntament amb el diari ABC des del 6 març de 1988
* 2002-2005: subsisteix com a suplement setmanal d'ABC amb el nom Blanco y Negro Cultural. El 2005 passa a anomenar ABCD Las Artes y Las Letras, també com a suplement setmanal.

## Col·laboradors

Durant tota la seva història va donar cabuda a nombroses firmes literàries que van veure en molts casos per primera vegada la llum a la revista. En les seves pàgines van col·laborar entre d'altres Hilda de Toledano (Maria Pia de Saxònia-Coburg Gotha i Bragança), Emilia Pardo Bazán, Antonio Machado, Azorín, Manuel Abril, i d'altres representants de la generació del 98. També a Blanco y Negro va començar a publicar Elena Fortún.

## Referències

* ↑ IGLESIAS, Francisco: Historia de una empresa periodística, Prensa Española, 1891-1978. Madrid, Prensa Española, 1980
* ↑ Article de Julián Marías en un dels últims números d'aquesta època a Proyecto filosofía en español
* ↑ / 05/091.html | Anunci del primer número com publicació dominical el 5 març 1988
* ↑ FREIRE, Ana María. Hispanoamérica en la visión de Emilia Pardo Bazán (un asunto de familia) a Vitual Cervantes
* ↑ LOZANO MARCO, Miguel Ángel. Las colaboraciones de Azorín en "Blanco y Negro": El camino hacia "España: Hombres y paisajes" (1909) en España contemporánea: Revista de literatura y cultura, Tomo 3, Nº 1, 1990, pags. 25-46

## Enllaços externs

* (castellà) Reaparició el 14 d'abril de 1938
* (castellà) Articles de la revista
# Front Universitari de Catalunya

Front Universitari de Catalunya (FUC) fou una organització de resistència contra el franquisme creada el 1942 a la Universitat de Barcelona, a base d'una estructura cel·lular i clandestina, i que es va veure reforçat amb l'ingrés de la secció universitària del Front Nacional de Catalunya el 1944 a Montserrat. Molts dels seus membres procedien de l'Institut-Escola de la Generalitat de Catalunya, i el seu ideari era catalanista i democràtic, cosa que els enfrontà sovint amb els militants del SEU dirigits per Pablo Porta Bussoms.
El president fou Josep Benet i Morell, qui també dirigia la revista Orientacions, i els secretaris generals Lluís Torras, Jordi Cuxart i Josep Maria Ainaud de Lasarte. Formà part del Consell Nacional de la Democràcia Catalana i es va dissoldre el 1948 tot deixant pas a la FNEC. En formaren part, entre d'altres, Joan Sansa i Caminal, Alexandre Cirici i Pellicer, Josep Maria Ainaud de Lasarte, Francesc Casares i Potau, Jordi Carbonell, Anton Cañellas i altres.

## Referències

* Jaume Fabre, Josep Maria Huertas, Antoni Ribas Vint anys de resistència catalana (1939-1959) Edicions La Magrana, Barcelona, 1978
# El Pont d'Armentera

El Pont d'Armentera és una vila i municipi de la comarca de l'Alt Camp.

## Geografia

* Llista de topònims del Pont d'Armentera (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).
Dins el seu terme es troba el nucli de població de Selmella.

## Història

Els primers pobladors van ser els romans, que s'hi van assentar en construir-se l'aqüeducte que nodria d'aigua la ciutat de Tàrraco, que comença uns quilòmetres riu Gaià amunt.
Va formar part de la Vegueria de Vilafranca fins al 1716. Després va passar a formar part del Corregiment de Vilafranca des del 1716 fins al 1833.

## Economia

El 1970 la seva renda anual mitjana per capita era de 102.957 pessetes (618,78 euros).
El 1983 el terme municipal d'Armentera comptava amb unes 40 explotacions agràries d'entre 0 i 5 hectàrees, unes 67 d'entre 5 i 50 hectàrees i 6 explotacions d'entre 50 i 200 hectàrees.

## Demografia

| 1497 f | 1515 f | 1553 f | 1717 | 1787 | 1857 | 1877 | 1887 | 1900 | 1910 |
| 20 | 23 | 40 | 464 | 1.051 | 1.383 | 1.264 | 1.292 | 896 | 992 |
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1990 | 1992 | 1994 |
| 955 | 836 | 745 | 788 | 712 | 692 | 584 | 628 | 580 | 580 |
| 1996 | 1998 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 | 2008 | 2010 | 2012 | 2014 |
| 582 | 564 | 576 | 541 | 571 | 580 | 606 | 597 | 605 | 561 |
| 2016 | 2018 | 2020 | 2022 | 2024 | 2026 | 2028 | 2030 | 2032 | 2034 |
| 515 | 512 | 488 | 492 | - | - | - | - | - | - |
1497-1553: focs; 1717-1981: població de fet; 1990- : població de dret (més info.) :

## Política
### Eleccions municipals del 2011

Resultats electorals - El Pont d'Armentera, 2011 :
| Candidatura | Candidatura | Cap de llista | Vots | Regidors | % vots |
| | Partit dels Socialistes de Catalunya - Progrés Municipal | | 183 | 4 | 50.41% |
| | Convergència i Unió | | 168 | 3 | 46.28% |
| | En blanc | | 12 | | 3.31% |
| Total | Total | 373 | 373 | 7 | |

## Llocs d'interès

* Castell de Selmella, obra romànica del segle X declarada Bé Cultural d'Interès Nacional

## Fills il·lustres

* Josep Alemany (segle xix) músic.

## Referències

* ↑ Vila, Marco Aurelio. Catalunya: rius i poblament editorial=L'Abadia de Montserrat, 1998, p.201. ISBN 847826874X.
* 1 2 3 M. Calbet, Josep; Teresa M. Jové. Alt Camp: marc físic marc humà. Valls: Generalitat de Catalunya, maig de 1983. ISBN 84-300-8291-3.
* ↑ http://elecciones.mir.es/resultados2011/99MU/DMU0943911399_L1.htm?d=1500&e=0

## Enllaços externs

* El Pont d'Armentera - Lloc web oficial
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
# Brunettia uncinata

Brunettia uncinata és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Austràlia: Queensland.

## Referències

* ↑ Annandale, 1910. Rec. Indian Mus., 5, 141. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 14 març 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Atlas of Living Australia (anglès)
* ↑ D. A. Duckhouse, 1991. A Revision of Australopapuan and New Caledonian Brunettia (Diptera, Psychodidae). Invertebr. Taxon., 4, 973-1030. «PDF».
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Josep Campamà Roca

Josep Campamà (1910/1911 - 11 d'abril de 2005) va ser un ciclista català que va córrer professionalment entre 1930 i 1943, encara que ja havia participat en diferents curses anteriorment.
En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa al Circuit del Nord i una 3a posició final a la Volta a Catalunya de 1941.
També destaca la seva tasca com a excursionista, que el portaren a obrir una botiga d'esports de muntanya.

## Palmarès

* 1940
** 1r al Campionat de Barcelona
* 1941
** Vencedor d'una etapa del Circuit del Nord
* 1942
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi de la Victòria

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1941. Abandona
* 1942. Abandona

## Referències

* 1 2 En record de Josep Campamà
* ↑ «Butlletí informatiu de "la Grupa"». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 23 març 2013].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Bruno Henrique Pinto

Bruno Henrique Pinto (Belo Horizonte, Minas Gerais, 30 de desembre de 1990), conegut com a Bruno Henrique, és un futbolista brasiler que juga com a davanter pel Flamengo i la selecció de futbol del Brasil.

## Carrera esportiva

Bruno Henrique es va formar amb el Cruzeiro. Va debutar com a sènior cedit a l'Uberlândia el 2012, i hi va signar contracte el 2013.
El juliol de 2014 Henrique fou cedit a l'Itumbiara. Després de marcar nou gols amb el club va marcar al Goiás el 7 de gener de 2015.
Bruno Henrique va debutar a la Série A el 10 de maig, com a titular en un empat 0–0 a fora contra el Vasco da Gama. Va marcar els seus primers gols a la categoria sis dies més tard, quan va marcar els dos del seu equip en una victòria per 2–0 a casa contra l'Atlético Paranaense.
Va fitxar pel VfL Wolfsburg el 29 de gener de 2016.

## Referències

* ↑ Meia-atacante Bruno Henrique volta ao Uberlândia Esporte para o Módulo II Arxivat 2016-04-03 a Wayback Machine.; Correio de Uberlândia, 10 gener 2013 (portuguès)
* ↑ Itumbiara contrata atacante que estava no Uberlândia Arxivat 2015-05-18 a Wayback Machine.; Futebol Goiano, 27 de juliol de 2014 (portuguès)
* ↑ Após acessos em 2014, Ruan e Bruno Henrique projetam ano bom no Goiás; Globo Esporte, 7 de gener de 2015 (portuguès)
* ↑ Sem tempero: Vasco e Goiás ficam no empate sem gols em São Januário; Globo Esporte, 10 de maig de 2015 (portuguès)
* ↑ Bruno Henrique ofusca Walter, marca dois, e Goiás vence o Atlético-PR; Globo Esporte, 16 de maig de 2015 (portuguès)
* ↑ «Bruno Henrique zum VfL» (en alemany). VfL Wolfsburg, 29-01-2016. Arxivat de l'original el 29 de gener 2016. [Consulta: 29 gener 2016].

## Enllaços externs

* Ogol profile (portuguès)
* Bruno Henrique, Fitxa a Soccerway
# Sínoris

La sínoris o synoris (συνωρίς en grec antic) es tracta d'una competició de bigues estirades per dos cavalls adults (synoris teleia) o per dos poltres (synoris polike) en l'antiga Grècia. Tot i que alguns autors com Pausànies indiquen que la synoris teleia fou introduïda a la 93a Olimpíada (408 aC), hi ha representacions de sínoris en ceràmica atenenca que demostrarien que es tracta d'una competició més antiga que es podria arribar a remuntar al segle vi aC.
També hi ha documentada de l'existència de sínoris de mules, les apenes, que es diferencien de les sínoris per la utilització de les mules com a animal de tir, pel carro i per la posició de l'auriga. El carro de les apenes era més pesant, reforçat i amb rodes més massisses i l'auriga anava assegut. Per contra, els carros de la sínoris eren més lleugers, arrossegats per cavalls o poltres i l'auriga anava dret.

## Referències

* 1 2 Pindar. Odes of Pindar (en anglès). Printed for Longman, Hurst, Rees and Orme, 1807, p. 144-146 [Consulta: 15 juliol 2021].
* ↑ Raschke, Wendy J. The Archaeology of the Olympics: the Olympics and other festivals in antiquity (en anglès). Univ of Wisconsin Press, 1988, p. 219. ISBN 9780299113346 [Consulta: 15 juliol 2021].
* ↑ Kyle, Donald G. Athletics in ancient Athens (en anglès). Leiden, Nova York i Colònia: BRILL, 1993, p. 187. ISBN 9789004097599 [Consulta: 15 juliol 2021].
* ↑ Villalba i Varneda, Pere. Olímpia. Orígens dels Jocs Olímpics. Barcelona: Universitat de Barcelona i Universitat Autònoma de Barcelona, 1994, p. 417. ISBN 8449000874.
# Sínodes provincials visigots

Els Sínodes provincials del Regne visigot de Toledo eren reunions de bisbes de cadascuna de les províncies: Tarraconense, Narbonense, Cartaginense, Bètica, Lusitània i Galícia.
Els Sínodes provincials tractaven teòricament temes eclesiàstics, sovint originats a la província, però la vigència dels quals s'estenia a les altres províncies.
Se celebraven en una església metropolitana que romania tancada als fidels, entrant els participants per una única porta vigilada pels ostiaris (ostiarii = porters). Els bisbes s'asseien en cercle per ordre d'antiguitat, i quan ja estaven col·locats entraven alguns capellans que podien assistir, que també s'asseien, col·locant-se darrere dels bisbes; després accedien els diaques amb dret a fer-ho, que romanien drets; finalment entraven els laics convidats, al costat dels seus secretaris (notarii) que redactarien les actes (cap membre el clero inferior podia assistia als Sínodes).
Tots ja en els seus llocs es tancava la porta vigilada pels ostiaris. S'iniciava llavors una sessió protocol·lària de resades i preàmbuls. Després el metropolità sol·licitava la presentació dels temes per ordre (cadascuna havia de presentar-se després de ser tractada l'anterior). Tractats els temes es cridava a aquells clergues o laics que havien quedat fora i tinguessin alguna cosa que dir doncs qualsevol podia presentar queixes contra Bisbes, jutges, nobles o qualsevol altra persona. L'ardiaca recollia les queixes presentades i les presentava a la reunió i si era adequat el demandant era cridat per parlar. Si la petició o queixa era acceptava es comunicava a un funcionari real (executor) per fer comparèixer davant el Sínode a la persona demandada. Tancats tots els casos acabava el Concili amb unes oracions (per a Déu i el rei) i la signatura de les actes (el primer signant era el metropolità)
# Susana Ros Martínez

Susana Ros Martínez (Benicàssim, 31 d'octubre de 1969) és una política valenciana, diputada al Congrés dels Diputats en la IX i X legislatures.

## Referències

Diplomada en Turisme per la Universitat Jaume I i vinculada professionalment al món de l'hostaleria, Susana Ros milita al Partit Socialista del País Valencià (PSPV). Ha estat regidora d'urbanisme i primera tinent d'alcalde de Benicàssim (2007-2011), sent alcalde Francesc Colomer al qui va succeir com a candidata a la batllia a les eleccions de 2011, tot i que no aconseguí uns bons resultats.
Susana Ros és diputada al Congrés dels Diputats des del setembre de 2009, accedint en substitució de Jordi Sevilla. Renovà l'acta a les eleccions generals de 2011.

## Referències

* ↑ «Entrevista a Susana Ros, candidata del PSOE a la alcaldía de Benicàssim» (en espanyol). elperiodic.com, 12-05-2011. [Consulta: 13 desembre 2011].
* ↑ «Susana Ros sigue los pasos de Colomer y será su relevo como candidata en Benicàssim» (en espanyol). El Mundo, 15-01-2011. [Consulta: 13 desembre 2011].
* ↑ «Susana Ros ocupará el escaño» (en espanyol). Levante-EMV, 01-09-2009. [Consulta: 13 desembre 2011].
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
# Susana Segovia Sánchez

Susana Segovia Sánchez (Badalona, 1973) és una política i activista catalana, actual portaveu de Catalunya en Comú al Parlament de Catalunya.
És llicenciada en Ciències de la Comunicació i te dos Màsters, un de Cooperació Internacional i Desenvolupament, i un de Ciències Polítiques i un postgrau en Antropologia Social i Cultural. Forma part de la direcció executiva de Barcelona en Comú des de la seva creació.
A les eleccions al Parlament de Catalunya de 2017 fou escollida com a diputada amb la llista de Catalunya en Comú-Podem.
El 30 d'octubre de 2018 fou nomenada portaveu de Catalunya en Comú al Parlament de Catalunya, en substitució d'Elisenda Alamany.
Segovia es considera una persona de confiança de l'alcaldessa de Bardelona, Ada Colau, i dins del seu partit té el rol de responsable d'Organització.

## Referències

* ↑ «Susanna Segovia Sánchez | Barcelona en Comú». Arxivat de l'original el 2017-12-25. [Consulta: 24 desembre 2017].
* ↑ LaInformacion «Colau registra las marcas En Comú Podem y Catalunya en Comú para su nuevo partido» (en castellà). La Información.
* ↑ «Composició del Parlament - Resultats provisionals - Eleccions al Parlament de Catalunya 2017». Arxivat de l'original el 2017-12-22. [Consulta: 24 desembre 2017].
# Mausoleu romà (Còrdova)

El mausoleu romà de Còrdova, situat als jardins de la Victòria, és un monument funerari de forma cilíndrica que va correspondre aparentment a un conjunt d'un monuments funeraris de l'època republicana al segle i. Va ser descobert l'any 1993 durant la realització d'uns sondatges arqueològics, i es procedirà a la seva reconstrucció seguint patrons originals.
Conserva la cambra funerària que acollia l'urna cinerària, així com restes del basament, cornises i ampit emmerletat. Inusual en la península per la seva tipologia, va poder haver estat dissenyat per un arquitecte itàlic prenent com a referència altres mausoleus de la capital imperial i d'Itàlia. Va haver de pertànyer a una família benestant, donades les seves dimensions.
Aquest és un clar exponent de la llei romana de construir els enterraments als afores de la ciutat als costats de les vies de comunicació. Es troba al costat del que va ser la via que unia Corduba amb Hispalis (actual Sevilla), i que sortia de la ciutat per la porta occidental o Porta principalis Sinistra (antiga porta de Gallecs), de la qual podem observar restes originals del paviment de l'època en el conjunt arqueològic.

## Referències

* ↑ htm # 4 ELS MONUMENTS FUNERARIS DE LA PORTA DE GALLECS - www.arqueocordoba.com

## Enllaços externs

* Mausoleus romans de Porta de Gallecs a Còrdova.
* # 4 Arqueocordoba Arxivat 2009-02-25 a Wayback Machine..
* Ruta andalusina.
# Medan (Indonèsia)

* Per a altres significats, vegeu «Persatuan Sepakbola Medan dan Sekitarnya».
Medan és la capital de la província de Sumatra Septentrional, Indonèsia. És el centre econòmic de la regió del riu Deli i la tercera més poblada d'Indonèsia, després de Jakarta i Surabaya, amb aproximadament 2,5 milions de persones. A mitjan segle xix començà d'adquirir renom pel seu tabac. És la seu d'un arquebisbat.
Fou la capital del sultanat de Deli, que va desaparèixer amb la tempesta que va seguir la proclamació de la independència d'Indonèsia el 1945. La família reial, acusada de col·laboració amb els holandesos, va ser massacrada.
Medan és la porta d'entrada internacional de Sumatra. De resultes del terratrèmol i de l'onada gegantina del 26 de desembre de 2004, el seu aeroport ha estat el principal punt d'acollida de l'ajuda internacional.

## Geografia
### Clima

Paràmetres climàtics mitjans de Medan (1991-2020) :
| Mes | Gen. | Feb. | Mar. | Abr. | Mai. | Jun. | Jul. | Ago. | Set. | Oct. | Nov. | Des. | Anual |
| Temperatura diària màxima °C (°F) | 31,2 (88,2) | 31,8 (89,2) | 32,7 (90,9) | 32,8 (91) | 32,9 (91,2) | 32,8 (91) | 32,6 (90,7) | 32,5 (90,5) | 31,8 (89,2) | 31,4 (88,5) | 31,0 (87,8) | 30,7 (87,3) | 32,0 (89,6) |
| Temperatura diària mínima °C (°F) | 23,1 (73,6) | 23,2 (73,8) | 23,6 (74,5) | 23,9 (75) | 24,1 (75,4) | 23,8 (74,8) | 23,5 (74,3) | 23,5 (74,3) | 23,3 (73,9) | 23,4 (74,1) | 23,6 (74,5) | 23,3 (73,9) | 23,5 (74,3) |
| Font: Cuaca Medan ||||||||||||||
# Medard Santmartí i Aguiló

Medard Santmartí i Aguiló (Barcelona, 1855 - Madrid, 11 de juny de 1891) fou un escultor i artista català.

## Biografia

Fill i germà d'artistes, el seu pare era Anton Sanmartí, pintor, corista del Liceu i un dels primers dibuixants litogràfics barcelonins; i el seu germà fou músic, deixeble de Nicolau Manent. Començà treballant al taller de Vicenç Oms, i passà posteriorment pels dels mestres Aleu i Roig; en paral·lel, estudiava a l'Escola de Belles Arts de Barcelona. Alguns dels seus primers treballs foren una parella de gegants per a la processó de Santa Maria del Mar (Gegants de Santa Maria del Mar), i un conjunt de cabuts per a la de la Corunya.
Fou deixeble de Jeroni Miquel Suñol i Pujol, i acompanyà aquest quan es traslladà a Madrid. Amb l'escultura La pesca guanyà la medalla segona de la "Exposición Nacional" del 1878, i a l'any següent el Ministeri de Foment el becà per anar a perfeccionar estudis a Roma. En l'estada a la capital italiana esculpí Sacrifici de Políxena (1880, relleu), El soldat de Marató (1883), El sacrifici d'Ifigènia i el grup Istolaci i Indortes alçant el crit d'Independència pàtria (1884). Després de tornar de Roma, fou autor de Foner balear i La Verge de les Escoles Pies abans d'esculpir uns Sant Mateu i Sant Joan, per a la Real Basílica de San Francisco el Grande de Madrid (1884?); i retrats de Manuel Becerra (1885), José Casado del Alisal i Emilio Castelar. El 1889 feu l'estàtua del Marqués de Pontejos (Joaquín Vizcaíno y Martínez Moles, fundador de la Caixa d'Estalvis de Madrid), gràcies a un encàrrec guanyat en concurs. Es presentà a diverses exposicions.

## Algunes obres destacades de l'artista

* Estàtua d'Indíbil i Mandoni situada a davant l'Arc del Pont (antiga entrada a la ciutat de Lleida), rededicada dels antics guerrers Istolaci i Indortes als més coneguts Indíbil i Mandoni.
* Retrat de Clemente Mateo-Sagasta de 1888. Conservada a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer.

## Exposicions

* Exposició Nacional de 1878 amb medalla de segona classe a l'obra titulada La pesca
* Exposició Universal de París de 1878
* Exposició del Cercle de Belles Arts de Madrid de 1883 amb l'obra titulada Una bañista
* Exposició Nacional de Belles Arts de Madrid de 1884. Presentà el grup escultòric en guix amb el títol Grito de independencia.
* Exposició Nacional de Belles Arts de Madrid de 1890. Presentà tres obres: Bust de Clemente Sagasta, bust de Casado del Alisal i bust del Marqués vidu de Pontejos.

## Referències

* 1 2 Comas i Pitxot, Ramon Nonat «L'esculptor Medard Sanmartí». La Veu de Catalunya. Setmanari popular, 09-08-1891, pàg. 364-365.
* ↑ Subirachs i Burgaya, Judit. L'escultura del segle xix a Catalunya : del Romanticisme al Realisme. 1a ed.. Barcelona: Publ. de l'Abadia de Montserrat, 1994. ISBN 84-7826-577-5 [Consulta: 10 desembre 2013].
* ↑ Ossorio y Bernard, M. Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX. Madrid: Giner], 1975. ISBN 84-7273-084-0 [Consulta: 10 desembre 2013].
* ↑ Catálogo de la Exposición de Exposició Nacional de Bellas Artes de Madrid (en castellà), 1890, p. 246.
# Medalló

* No s'ha de confondre amb medalla.
Un medalló és un baix relleu de forma rodona o el·líptica, s'utilitza com a element decoratiu en arquitectura. Es poden utilitzar diversos materials, estuc, escaiola, combinats amb frescos, esculpit en la pedra, fusta en cadirats, retaules o orguess, o metall.
* Capella del castell de Fontainebleau
* Ajuntament de Burbank, (Califòrnia)
* Cracòvia, església de Sant Pere i Sant Pau
* Berlín, església de Sant Pere i Sant Pau

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.70. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 3 desembre 2014].
# Maria Cristina d'Espanya

Maria Cristina d'Espanya és el nom dels següents personatges:
* Maria Cristina de Borbó-Dues Sicílies (1806-1878), reina consort d'Espanya i regent.
* Maria Cristina d'Habsburg-Lorena (1858-1929), reina consort d'Espanya i regent.
* Maria Cristina de Borbó i de Battenberg (1911-1996), infanta d'Espanya i comtessa Marone-Cinzano.
* Cristina de Borbó i de Grècia (1965), infanta d'Espanya.
# Mas de la Devesa (Ultramort)

El Mas de la Devesa és una obra d'Ultramort (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat a un extrem del carrer Major, és un edifici de planta rectangular, de planta i pis, amb teulada a dues vessants. La façana principal, on hi ha inscripcions dels segles xvi i xvii, presenta porta d'accés d'arc de mig punt, adovellada; és remarcable a la part superior una finestra de tipologia gòtica amb decoració d'arabesc.

## Referències

* ↑ «Mas de la Devesa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2018].
# Sóniatxna Dolina

Sóniatxna Dolina (en (ucraïnès): Сонячна Долина, en rus: Солнечная Долина, Sólnetxnaia Dolina) és un poble de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna, que el 2014 tenia 1.526 habitants. Pertany al districte de Sudak. Fins al 1945 la vila es deia Koz.

## Referències

* ↑ «Крым, город Судак, Богатовка». КЛАДР РФ. [Consulta: 27 febrer 2018].
* ↑ «Расписание маршрутки Судак — Солнечная Долина —Прибрежное». GoOnBus.ru. [Consulta: 27 març 2018].