OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tapacul del Paramillo

El tapacul del Paramillo (Scytalopus canus) és una espècie d'ocell de la família dels rinocríptids (Rhinocryptidae) que habita a una petita zona de l'oest de Colòmbia.

## Descripció

* Petit moixó que fa uns 10.5 cm de llarg. Iris marró gris. Bec amb mandíbula superior negrosa i inferior gris fosc, amb la base sovint més pàl·lida. Potes gris marró fosc.
* Mascles uniformement gris per sobre i una mica més clar per sota.
* Femella pàl·lida amb dors marró.

## Hàbitat i distribució

Viu a les humides terres altes de la Serralada Occidental de Colòmbia.

## Taxonomia

Era considerat coespecífic d'opacus. Aquests taxons es van considerar espècies diferents pel IOC arran els treballs de Krabbe et Cadena (2010).

## Referències

* ↑ N. Krabbe i C. D. Cadena (2010). A taxonomic revision of the Paramo Tapaculo Scytalopus canus Chapman (Aves: Rhinocryptidae), with description of a new subspecies from Ecuador and Peru. Zootaxa 2354 (56–66)
# Ministeri d'Infraestructures i Medi Ambient dels Països Baixos

Ministeri d'Infraestructures i Medi Ambient dels Països Baixos (neerlandès: Ministerie van Infrastructuur en Milieu) responsable del Transport, Aviació, Habitatge, Obres Públiques, Ordenació del territori, gestió de la terra, la silvicultura, l'aigua i el medi ambient. El Ministeri va ser creat el 2010 després de la fusió de l'antic Ministeri de Transport, Obres i Gestió Pública de l'Aigua i el Ministeri d'Habitatge, Ordenació Territorial i Medi Ambient. El Ministeri està encapçalat pel Ministre d'Infraestructura i Medi Ambient, actualment Melanie Schultz van Haegen.

## Organismes de suport

* Direcció General de Mobilitat i Transports (DGB)
* Direcció General de Desenvolupament Espacial i Aigua (DGRW)
* Direcció General de Medi Ambient i Assumptes Internacionals (DGMI)
* Direcció General d'Obres Públiques i Gestió de l'Aigua (Rijkswaterstaat)
* Medi Humà i Inspecció del Transport (ILT)
* Agència Neerlandesa d'Avaluació Ambiental (PBL)
* Reial Institut Meteorològic Neerlandès (KNMI)
* Coneixement, Innovació i Estratègia
| Ministre d'Infraestructures i Medi Ambient | Ministre d'Infraestructures i Medi Ambient | Ministre d'Infraestructures i Medi Ambient | Data del càrrec | Partit | Primer Ministre (Govern) |
| | | Melanie Schultz van Haegen (1970) | 14 d'octubre de 2010 – | Partit Popular per la Llibertat i la Democràcia | Mark Rutte (Primer govern Rutte • Segon govern Rutte ) |

## Referències

* ↑ (neerlandès) XII Infrastructuur en Milieu, Rijksoverheid, 18 de setembre de 2012

## Enllaços externs

* Ministerie van Infrastructuur en Milieu (Rijksoverheid) (neerlandès)
# Chersina

Chersina és un gènere de tortuga de la família Testudinidae endèmic de Sud-àfrica amb només una espècie, Chersina angulata.

## Referències

* at Honoluluzoo.org Arxivat 2008-10-04 a Wayback Machine.
* http://books.google.cat/books
* Chelonia.org
# Cenotobermorita

La cenotobermorita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la tobermorita. Rep el nom per la seva relació amb la tobermorita. El prefix ceno- indica la naturalesa lliure de calci de les cavitats estructurals d'aquest membre del grup de la tobermorita.

## Característiques

La cenotobermorita és un inosilicat de fórmula química [Ca₄Si₆O$_{15}$(OH)₂·2H₂O]·3H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2014. quan la tobermorita va ser redefinida com dos minerals: la tobermorita i la cenotobermorita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la cenotobermorita pertany a «09.DG - Inosilicats amb 3 cadenes senzilles i múltiples periòdiques» juntament amb els següents minerals: bustamita, ferrobustamita, pectolita, serandita, wol·lastonita, wol·lastonita-1A, cascandita, plombierita, clinotobermorita, riversideïta, tobermorita, foshagita, jennita, paraumbita, umbita, sørensenita, xonotlita, hil·lebrandita, zorita, chivruaïta, haineaultita, epididimita, eudidimita, elpidita, fenaksita, litidionita, manaksita, tinaksita, tokkoïta, senkevichita, canasita, fluorcanasita, miserita, frankamenita, charoïta, yuksporita i eveslogita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a la col·lecció mineralògica del Museu d'Història Natural de la Universitat de Pisa, amb el número de catàleg 19691.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina N'Chwaning II, situada a la localitat de Kuruman, al camp de manganès de Kalahari, al Cap Septentrional (Sud-àfrica). També ha estat descrita al dipòsit de Bazhenovsk, a la localitat d'Asbest (óblast de Sverdlovsk, Rússia). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Kenotobermorite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 juny 2019].
# 20 Fenchurch Street

El 20 Fenchurch Street és un gratacels comercial de Londres que pren el seu nom de la seva adreça a Fenchurch Street, a l'històric districte financer de la City de Londres. S'ha sobrenomenat "The Walkie-Talkie" per la seva forma distintiva, que es diu que s'assembla a un auricular walkie-talkie. La construcció es va completar a la primavera de 2014 i el "jardí del cel" de tres pisos es va obrir el gener de 2015. L'edifici de 38 plantes fa 160 m d'alçada. Des del juliol de 2017, l'edifici és propietat de Lee Kum Kee Groups.
Dissenyat per l'arquitecte Rafael Viñoly i amb un cost de més de 200 milions de lliures esterlines, el carrer 20 de Fenchurch presenta una forma altament distintiva i pesada que sembla esclatar cap amunt i cap a fora. El pis d'entrada i els 34 pisos d'oficines estan rematats per un gran mirador. Hi ha un bar i restaurants a les plantes 35, 36 i 37; aquestes, amb restriccions, estan obertes al públic.
La torre es va proposar originalment a prop de 200 m (656 peus) d'alçada, però el seu disseny es va reduir després de les preocupacions pel seu impacte visual a la Catedral de Sant Pau i la Torre de Londres properes. Posteriorment es va aprovar l'any 2006 amb l'alçada revisada. Fins i tot després de la reducció d'altura, els grups patrimonials continuaven preocupant-se pel seu impacte a l'entorn. La secretària d'estat per a les comunitats i el govern local, Ruth Kelly, va demanar al projecte una altra investigació pública que, el 2007, va fallar a favor dels promotors i l'edifici va rebre el permís total d'urbanisme. El 2015 va ser guardonat amb la Copa Carbuncle pel pitjor edifici nou al Regne Unit en els 12 mesos anteriors.
El 2013, Paul Finch, del Design Council CABE, va dir que lamentava haver donat suport al projecte durant l'enquesta pública, dient que els desenvolupadors "ho van fer un embolic" i eren arquitectes de la seva pròpia desgràcia.

## Referències

* ↑ Heathcote, Edwin. «Points on views». Financial Times, 04-11-2011. [Consulta: 3 setembre 2013].
* ↑ «20 Fenchurch Street Opens». Skyscrapernews.com, 08-01-2015 [Consulta: 4 febrer 2015]. Arxivat 4 de febrer 2015 a Wayback Machine.
* ↑ «City Garden Bar - Sky Garden - London».
* ↑ «20 Fenchurch Street Called In - Article #789». Arxivat de l'original el 23 octubre 2012. [Consulta: 21 novembre 2018].
* ↑ Land Securities. «Land Securities' 20 Fenchurch Street Tower Approved». Land Securities Group, 01-07-2007. Arxivat de l'original el 28 setembre 2007. [Consulta: 10 juliol 2007].
* ↑ «Carbuncle Cup 2015 winner announced». Building Design, 02-09-2015 [Consulta: 2 setembre 2015].
* ↑ «Carbuncle Cup: Walkie Talkie wins prize for worst building of the year». The Guardian [Londres], 02-09-2015 [Consulta: 2 setembre 2015].
* ↑ «The 9 Most Controversial Buildings of All Time» (en anglès). ArchDaily, 29-11-2014 [Consulta: 31 octubre 2018].
* ↑ «Finch 'regrets' supporting Viñoly's 'dumbed-down' Walkie Talkie tower» (en anglès). Architects Journal [Consulta: 31 octubre 2018].
# Artiletra

Artiletra és una revista bimensual de Cap Verd. Té la seu a Mindelo, i és la publicació no generalista de major circulació de Cap Verd. Artiletra publica articles i assaig, així com ficció literària (narracions curtes, poesia), sovint de prominents escriptors capverdians, cobrint temes com la cultura, educació i ciència de Cap Verd.

## Referències

* ↑ Desenvelupament de la revista "Artiletra" Arxivat 2011-07-16 a Wayback Machine.
* ↑ Fontes, Francisco. «NOTAS SOBRE LA PRODUCCIÓN LITERARIA EN CABO VERDE A PRINCIPIOS DEL SIGLO XXI» (en castellà). Academia Canaria de la Lengua. [Consulta: 23 juliol 2023].
* ↑ De Pina, Leão Jesus «Cabo Verde: expressões ibéricas de cultura política, morabeza e cordialidadeCabo Verde: expressões ibéricas de cultura política, morabeza e cordialidade» (en portuguès). Confluenze, 3(2), 01-12-2011. DOI: 10.6092/ISSN.2036-0967/2403.

## Vegeu també

* Llista d'empreses de Cap Verd

## Enllaços externs

* Jornal Artiletra Arxivat 2016-12-14 a Wayback Machine. - bloc del diari
# Tapacul emplomallat meridional

El tapacul emplomallat meridional (Merulaxis ater) és una espècie d'ocell de la família dels rinocríptids (Rhinocryptidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos del sud-est de Brasil.

## Referències

* ↑ «Tapacul emplomallat meridional». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/06/2021(català)
# Mas de Pinyol

El Mas de Pinyol és una masia del municipi de Freginals (Montsià) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un conjunt d'estructures aïllades, edificis centrals d'habitació amb estructures annexes. Edifici de planta baixa amb porta central i primer pis amb finestres quadrades. Hi ha una bassa de secció circular al costat de la casa. El perímetre de la finca està rodejat per un mur de maçoneria emblanquinat amb portal de ferro.

## Història

Sembla que fou el lloc on avui s'aixeca la masia que al segle xviii hi hagué una temptativa per fundar-hi una nova població. Fou Josep White i Vaquert, noble irlandès, el qui el 31 de març de 1778 sol·licità permís regi per erigir un nou poble en una heretat de la seva propietat als confins dels termes generals d'una gran propietat, que no prosperà.
El 1860 el mas estava permanentment habitat. Hom creu que fou la casa on va descansar el General Ortega i on el dia 3 d'abril, se li va dir que la tropa no seguiria la insurrecció.

## Referències

* 1 2 3 «Mas de Pinyol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 gener 2016].

## Enllaços externs

* «Mas de Pinyol». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Chersomanes

Chersomanes és un gènere d'ocells de la família dels alàudids (Alaudidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.1, 2023) aquest gènere està format per dues espècies:
* Chersomanes albofasciata - alosa d'esperons.
* Chersomanes beesleyi - alosa de Beesley.

## Referències

* ↑ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Nicators, Bearded Reedling, larks= 11 octubre 2024» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2.
* ↑ «Chersomanes». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
# Preux-au-Sart

Preux-au-Sart és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 264 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 238 | 239 | 267 | 236 | 246 | 233 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989-1995 | Marcel Portier | |
| 1995- | Gérard Cauchy | |
# (1213) Algèria

Algeria és l'asteroide número 1.213. Va ser descobert per l'astrònom G. Reiss des de l'observatori d'Alger, el 5 de desembre de 1931. La seva designació provisional va ser 1931 XD.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 25 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1213.
* 1 2 3 4 5 6 7 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 25 gener 2024].
# Tapacul de la puna

El tapacul de la puna (Scytalopus simonsi) és una espècie d'ocell de la família dels rinocríptids (Rhinocryptidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc de la selva humida de muntanya als Andes des del sud-est del Perú fins a la Bolívia central.

## Referències

* ↑ «Tapacul de la puna». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/06/2021(català)
# Associació Francisco de Vitoria

L'Associació de Jutges i Magistrats Francisco de Vitòria (FV) és una de les cinc associacions professionals de jutges espanyols.
Donat que els jutges espanyols tenen prohibit pertànyer a sindicats, les associacions professionals com la Francisco de Vitoria han adoptat el paper de protegir els drets i condicions laborals dels jutges.
Va sorgir com a corrent d'opinió el 10 de gener de 1984, dins de l'APM, però en prohibir-se els corrents d'opinió en el IV Congrés de l'APM, aquest grup va decidir separar-se creant aquesta associació el 27 de setembre de 1984.
L'any 2006 el CGPJ va certificar que tenia 468 membres. El 2008 l'associació era la segona en nombre d'associats, integrant a més de 520, només superada per l'APM. El 30 de gener de 2009 va convocar, juntament amb el Fòrum Judicial Independent, la primera vaga de jutges en la història d'Espanya.

## Referències

* ↑ «L'Associació de Jutges i Magistrats Francisco de Vitoria exigeix als grups que compleixin la llei». El Periódico, 13-06-2011 [Consulta: 9 febrer 2017].
* ↑ El Mundo, 30.01.2009

## Vegeu també

* Poder Judicial d'Espanya
* Consell General del Poder Judicial
* Associació Professional de la Magistratura
* Jutges per a la Democràcia
* Fòrum Judicial Independent
* Associació Nacional de Jutges
* Francisco de Vitoria

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial.
# Mas de Pere (Onda)

El Mas de Pere, anomenat Mas de Blasco al Llibre d'Assagadors de la Vila d'Onda de 1779, és una partida i poblament del municipi d'Onda, ubicat al nord del terme. L'any 1980 es va documentar la troballa en aquest paratge d'un test musulmà del segle IX-X, caracteritzat per una producció vinculada a la ceràmica domèstica i de mercat, tal com recull Azuar en un article de 1998. En l'actualitat s'ha transformat en una ramaderia de bous i vaques per a bous al carrer.

## Bibliografia

* AJUNTAMENT D'ONDA (1893). Libro de Azagadores de la Villa de Onda.
* AZUAR, R. (1998). Alfares y testares del Sharq Al-Andalus (siglos XII-XIII): producción, tipología y distribución. En PADILLA, José i VILA, Josep. Ceràmica medieval i postmedieval: circuits productius i seqüències cultural (p. 57-71). Barcelona: Publicacions de la Universitat de Barcelona.
# Cherryvale (Carolina del Sud)

Cherryvale és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 2.461 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cherryvale tenia 2.461 habitants, 982 habitatges i 591 famílies. La densitat de població era de 536,8 habitants/km².
Dels 982 habitatges en un 35,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 34% hi vivien parelles casades, en un 19% dones solteres, i en un 39,8% no eren unitats familiars. En el 29,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,17.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,5% tenia menys de 18 anys, un 11,2% entre 18 i 24, un 32,9% entre 25 i 44, un 17,4% de 45 a 60 i un 7,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 29 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.893 $ i la renda mediana per família de 26.202 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.385 $ mentre que les dones 20.625 $. La renda per capita de la població era de 14.560 $. Entorn del 20,3% de les famílies i el 24,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cherryvale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cherryvale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Preuschdorf

Preuschdorf (en alsacià Prischdorf) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 869 habitants.
Forma part del cantó de Reichshoffen, del districte de Haguenau-Wissembourg i de la Comunitat de comunes Sauer-Pechelbronn.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 786 | 810 | 864 | 882 | 875 | 869 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Guy-Dominique Kennel | |
# (2148) Epeios

(2148) Epeios és un asteroide que forma part dels asteroides troians de Júpiter i va ser descobert per Richard Martin West el 24 d'octubre de 1976 des de l'Observatori de la Silla, Xile. Va ser designat inicialment com 1976 UW. Posteriorment es va nomenar per Epeu, un personatge de la mitologia grega.
Orbita a una distància mitjana de 5,213 ua del Sol, podent acostar-se fins a 4,915 ua i allunyar-se fins a 5,511 ua. Té una inclinació orbital de 9,15° i una excentricitat de 0,05716. Emplea a completar una òrbita al voltant del Sol 4347 dies.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 1r novembre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=2148.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 25 gener 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «(2148) Epeios» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory.

## Enllaços externs

* «(2148) Epeios» (en anglès). Minor Planet Center.
# El Espectador

El Espectador és un setmanari fundat per Fidel Cano el 22 de març de 1887 a la ciutat de Medellín, Colòmbia. El seu lema és "L'Espectador treballarà en bé de la pàtria amb criteri liberal i en bé dels principis liberals amb criteri patriòtic".
A pesar de ser el periòdic més antic del país, la crisi econòmica va fer que el 2001 passés de ser diari a setmanari. Quatre anys abans, part de les seves accions van ser comprades per l'industrial Julio Mario Santo Domingo, amo d'altres mitjans com Caracol Televisión, mitjançant l'empresa Comunica S. A..

## Història

En els seus començaments fou un diari vespertí. Al començament del segle xx es va editar simultàniament a Medellín i Bogotà, per traslladar-se definitivament tot la seu central el 1915 a la capital del país. L'Espectador va estar durant la primera meitat del segle a l'avantguarda de les innovacions tecnològiques destinades a la informació.
Després de l'assassinat del líder liberal Jorge Eliécer Gaitán el 1948, el llavors diari sofreix el rígid control del govern conservador. Així, el 1952, les instal·lacions del diari, situades llavors al centre de la ciutat de Bogotà, foren saquejades i parcialment destruïdes. Tres anys més tard, el dictador Gustavo Rojas Pinilla va clausurar els principals diaris. L'Espectador circularia amb el nom de El Independiente, sota la direcció del futur president Alberto Lleras Camargo. A la caiguda de Rojas Pinilla, l'any 1957, El Espectador reapareixeria com diari matutí.
Diverses vegades el diari ha estat a punt de la fallida, primer al començament de la dècada de 1960 per un boicot de diverses empreses que li van retirar la publicitat i després al començament de la dècada de 1980 per les denúncies que el diari va publicar en contra el Grupo Grancolombiano.
Sicaris sota les ordres del cap del narcotràfic Pablo Escobar van assassinar davant de la seu del diari al seu director Guillermo Cano Isaza, el 17 de desembre de 1986, una mort que va commocionar el país. La UNESCO en el seu honor va instituir anys més tard el Premi Mundial a la Llibertat d'Expressió Guillermo Cano. Tres anys més tard, el 2 de desembre de 1989, un cotxe bomba va destruir bona part de les instal·lacions del diari.
El 1987 El Espectador, juntament amb el diari El Tiempo, foren guardonats amb el Premi Príncep d'Astúries de Comunicació i Humanitats.
L'Espectador fou, al costat de El Tiempo, el diari de major circulació a Colòmbia, i mantenia una sana competència amb aquest últim. No obstant això, amb el pas de diari a setmanari el 2001, El Tiempo va passar a ser pràcticament -juntament amb el sensacionalista El Espacio-, l'únic diari de circulació nacional.

## Enllaços externs

* (castellà) Pàgina Oficial d'El Espectador
* (castellà) Fundació Príncep d'Astúries, Príncep d'Astúries de Comunicació i Humanitats 1987 Arxivat 2010-03-23 a Wayback Machine.
* (anglès) Premi Mundial a la Llibertat d'Expressió Guillermo Cano
# Astruc Rimoc

Astruc Rimoc, més tard Francesc de Sant Jordi, poeta i metge jueu dels segles xiv i xv nascut a Fraga. Va visitar Benveniste ibn Labi de Saragossa i altres prominents jueus. Va mantenir la seva religió durant el pogrom de 1391, però el 1414 va renunciar a la seva religió i es va convertir al cristianisme, prenent el nom de Francesc de Sant Jordi. A partir d'aquest moment es va dedicar a intentar convertir a jueus, per al que va enviar una polèmica epístola circular convidant a altres jueus a seguir el seu exemple. Entre les persones a què intentar convertir es trobava el seu amic En-Shealtiel Bonfós, probablement fill d'Isaac Bonfós ben Shealtiel de Falces.

## Referències

* ↑ «Astruc Rimoc». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 26 febrer 2022].
* ↑ «RAIMUCH (REMOCH), ASTRUC» (en anglès). Jewish Encyclopedia. [Consulta: 26 febrer 2022].
* ↑ «Astruc Rimoc» (en castellà). Gran Enciclopedia Aragonesa Online. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 26 febrer 2022].
# Modena F1

Modena o Lambo va ser un constructor de cotxes de competició italià que va arribar a disputar curses a la Fórmula 1. S'anomenava així per la seva estreta relació amb la casa Lamborghini.
Va debutar a la F1 a la temporada 1991 a la prova inicial, el GP dels Estats Units, disputant les setze curses de la temporada de la mà dels pilots Nicola Larini i Eric van de Poele, aconseguint una setena posició com millor classificació en una cursa i no assolint cap punt pel mundial de constructors.

## Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 16 (6) | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Mas de Porta (la Galera)

El Mas de Porta és una masia del terme municipal de la Galera, a la comarca catalana del Montsià. És a 159,3 metres d'altitud, a poc més de 2,5 quilòmetres, en línia recta del centre del poble al qual pertany, a la dreta del barranc de les Coves, a l'esquerra del barranc de la Galera i a ponent del Canal Xerta - Riu de la Sénia. És al nord de la Caseta de l'Agutzil, al sud-oest del Mas del Senyor Marià, a llevant de la finca i de la caseta de Cadupets.

## Referències

* ↑ Mas de Porta a l'Institut Cartogràfic de Catalunya