OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sigfrid Edström

Johannes Sigfrid Edström, conegut simplement com a Sigfrid Edström, (Morlanda, Suècia 1870 - Estocolm 1964) fou un industrial suec i 4t President del Comitè Olímpic Internacional.

## Biografia

Va néixer el 21 de novembre de 1870 a la població de Morlanda, que forma part del municipi d'Orust, situat al Comtat de Västra Götaland, que en aquells moments formava part de la Unió personal entre Noruega i Suècia i que avui dia forma part de Suècia.
Va estudiar a la Universitat Tecnològica de Chalmers de la ciutat de Göteborg, on es va graduar l'any 1891. Posteriorment continuà els estudis a l'ETH Zürich de Suïssa i als Estats Units.
Entre 1900 i 1903 fou el director dels tramvies de Göteborg, sent l'encarregat de la seva electrificació, i entre 1903 i 1933 membre de la companyia Allmänna Svenska Elektriska Aktiebolaget (ASEA), esdevenint el seu president entre 1934 i 1939.

## Moviment olímpic

Practicant de l'atletisme en la seva joventut, fou nomenat president del Comitè Organitzador dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1912 celebrats a Estocolm (Suècia). Durant la celebració d'aquests Jocs es fundà l'Associació Internacional de Federacions d'Atletisme (IAAF), esdevenint el seu primer president, càrrec que exercí fins al 1946.
L'any 1920 va esdevenir membre del Comitè Olímpic Internacional (COI) i el 1931 va esdevenir sotspresident sota la presidència d'Henri de Baillet-Latour. A la mort d'aquest l'any 1942 va esdevenir president interí del COI fins a la seva elecció oficial després de la Segona Guerra Mundial, sent un dels principals impulsors del moviment olímpic després de la guerra. L'any 1952 renuncià al seu càrrec, sent succeït per Avery Brundage.
Edström morí a la seva residència d'Estocolm el 18 de març de 1964.

## Referències

* ↑ (anglès) PDF FACTSHEET IOC MEMBERS
# Banco Central

* Per a altres significats, vegeu «Banc Central».
Banco Central fou un banc espanyol creat en 1919 a partir de la unió de 8 bancs petits. El 1988 el seu president Alfredo Escámez va refusar un intent de fusió amb el Banesto de Mario Conde, però el 1991 va decidir fusionar-se amb el Banco Hispano Americano, adoptant la marca comercial Central Hispano. Avui dia la seva herència la gestiona el Grupo Santander amb Ana Patricia Botín-Sanz de Sautuola O'Shea com a presidenta i José Antonio Álvarez Álvarez com a conseller delegat.

## Cronologia

* El 6 de desembre de 1919 neix el Banco Central.
* 1947 fusió amb el Banco Río de la Plata
* 1943 - 1970 presidit per Ignasi Villalonga
* 1983 sortida a Borsa a Nova York
* 1988 intent fallit de fusió del Banco Central amb Banesto
* 1991 fusió del Banco Central amb el Banco Hispano Americano
* 1999 fusió del Banco Santander amb Banco Central Hispano (BCH)

## Referències

* ↑ Salida a Bolsa en Nueva York
* ↑ Fusión Banco Central y Banesto
* ↑ Fusión Banco Central y Banco Hispano Americano
* ↑ «Fusión Banco Santander y Banco Central Hispano (BCH)». Arxivat de l'original el 2008-05-16. [Consulta: 26 maig 2008].

## Vegeu també

* Assalt al Banco Central (fets reals)
* Asalto al Banco Central (pel·lícula)
# Muntura Canon SV

La muntura Canon SV va ser desenvolupada per Canon per a les seves càmeres reflex electròniques (still video camera) amb sensor CCD de 2/3".
La muntura té una distància de brida de 32mm.
Aquesta es va presentar el 1986 amb la primera càmera de la sèrie, la RC-701, encara que ja al 1984 es van fer proves amb un prototip de càmera electrònica, la D413, durant els Jocs Olimpics de Los Angeles.
La RC-701 es va presentar sota el lema "Realtime Camera" (càmera de temps real) i amb l'eslògan "By the time you read this words on this page, we can transmit the pictures around the world" (mentre llegiu aquestes paraules en aquesta pàgina, podem transmetre les imatges arreu del món).
El sensor CCD de 2/3" va ser fabricat per Texas Instruments.
Tot el sistema consistia en un reproductor (RR-511), un transmissor (RT-971), la càmera, els objectius i una impressora de vídeo en color (RP-601).

## Esquema de noms de les càmeres amb muntura SV

Aquestes càmeres s'anomenaven electròniques, ja que gravaven la informació en un disc flexible, però necessitaven un equip extern per poder visualitzar les imatges. Van ser les predecessores de les càmeres digitals.
Aquestes van ser la competència de les Sony Mavica i de la Nikon QV-1000C.
| Model | Any |
| D413 | 1984 |
| RC-701 | 1986 |
| RC-760 | 1988 |
El prefix RC també es va utilitzar en diverses càmeres que utilitzen el sistema de gravació de disc flexible, però les següents no disposen d'objectius intercanviables i tenen un sensor d'1/2" en lloc del sensor de 2/3".
| Model | Any |
| RC-250 | 1988 |
| RC-470 | 1988 |
| RC-250 | 1988 |
| RC-260 | 1990 |
| RC-570 | 1992 |
| RC-360 | 1992 |
| RC-560 | 1992 |

## Objectius

A l'utilitzar un sensor de 2/3", els objectius tenen un factor de retall de 3,9x.

### Zoom

| Distància focal | Obertura | Focal equivalent en 35mm |
| 11-66mm | 1.2 | 42.9-257.4mm |
| 13-52mm | 1.8 | 50.7-202.8mm |
| 50-150mm | 2.8 | 195-585mm |

### Fixos

| Distància focal | Obertura | Focal equivalent en 35mm |
| 6mm | 1.8 | 23,4mm |

### Adaptadors

Les Canon amb muntura SV també permetien utilitzar totes les òptiques de muntura FD mitjançant un adaptador de la marca.

## Referències

* 1 2 «RC-760» (en anglès). Canon camera museum.
* 1 2 «30 años de fotografía digital (1984-2014)» (en castellà). Periodistas en español.
* 1 2 «RC-701» (en anglès). Canon camera museum.
* ↑ «Canon RC-760 (1988)» (en anglès). Digital kamera museum.
* ↑ «Canon D413 (1984)» (en anglès). Digital kamera museum.
* ↑ «Canon ION RC-250 (1988)» (en anglès). Digital kamera museum.
* ↑ «Canon RC-470 (1988)» (en anglès). Digital kamera museum.
* ↑ «Canon ION RC-250 (1988)» (en anglès). Digital kamera museum.
* ↑ «Canon RC-260» (en anglès). Digital kamera museum.
* ↑ «Canon RC-570 (1992)» (en anglès). Digital kamera museum.
* ↑ «Canon RC-360 (1992)» (en anglès). Digital kamera museum.
* ↑ «Canon RC-560 (1992)» (en anglès). Digital kamera museum.
* ↑ «What is Crop Factor?» (en anglès). Photography life.
# Sexe dur

El sexe dur fa referència a pràctiques sexuals desenfrenats i feroços, però sense brutalitat, en respectar el principi de consens recíproc. Implica relacions sexuals primordialment orientades a la recerca del plaer mutual, amb sensacions més extremes enllà del «sexe vainilla» o convencional. És un art eròtic enllà del sexe procreacionista.

## Pràctiques de sexe dur

* Escatofàgia
* Urolàgnia
* Sadisme
* Masoquisme
* Sadomasoquisme
* Fist-fucking
* Gang bang

## Referències

* ↑ Morales, Ciro. «El prefix sex- sempre inclou relació». Directa.cat, 20-05-2018. [Consulta: 27 gener 2021].
# Marquesat de Galtero

El Marquesat de Galtero va ser un títol nobiliari pontifici atorgat l'11 de juny de 1900 pel Papa Lleó XIII a favor d'Eduard de Casanova i de Galtero (1840-1916), i l'ús del qual va estar autoritzat a Espanya el 31 d'octubre de 1900 per Reial Autorització de la reina regent Maria Cristina d'Habsburg-Lorena en nom del rei Alfons XIII.
El títol es va extingir després de la defunció sense descendència, el 10 de juny de 1941, del segon marquès, Guillem de Casanova i de Vallès, vidu de la marquesa de Dosaigües i vescomtessa de Bétera.

## Marquesos de Galtero

| | Titular | Període |
| Creació el 1900 pel Papa Lleó XIII |||
| I | Eduard de Casanova i de Galtero | 1900-1916 |
| II | Guillem de Casanova i de Vallès | 1916-1941 |

## Història dels marquesos de Galtero

* Eduard de Casanova i de Galtero, de Mir i Desprat de Savassona (Barcelona, 1840 - Barcelona, 16 de març de 1916), I marquès de Galtero, Caballero de l'Hàbit de Santiago, Director del Banc de Barcelona i de la Caixa d'Estalvis i vocal de les Juntes d'Obra de Santa Mónica, del F.C. d'Olot i del Banc Vitalici d'Espanya.
* Casat el 1873 amb Maria de Vallès i de Mas, filla del XIII baró de la Pobla Tornesa Faust de Vallès i Ferrer de Plegamans.
    La seva filla Maria de Casanova i de Vallès (n. 1875) casada el 1895 amb el II marquès de Camps.
    El succeí el seu fill:
* Guillem de Casanova i de Vallès, de Galtero i de Mas († 10 de juny de 1941), II marquès de Galtero, Mastrant de València, Cavaller del Cos de la Noblesa de Catalunya, i gentilhome de cambra amb exercici.
* Casat amb la marquesa de Dosaigües i vescomtessa de Bétera, de la que després enviduaria. Del seu matrimoni va haver-hi una filla que va portar els títols a partir de la mort de la seva mare, i va morir pocs anys abans de la mort del seu pare.
    Sense descendència.
    Títol caducat.

## Referències

* ↑ de Cadenas y López, Ampelio Alonso. Suplemento al Elenco de grandezas y títulos nobiliarios españoles: Títulos vacantes y títulos extranjeros cuyo uso fue autorizado en España. Apéndice II. Madrid: Hidalguía, 1991, p. 40. ISBN 84-87204-29-5.
* ↑ La Vanguardia, 17-03-1916, p. 14.
* ↑ La Vanguardia, 11-06-1941, p. 3.
# Sant Valentí d'Aguilar de Segarra

Sant Valentí d'Aguilar de Segarra és una església del municipi d'Aguilar de Segarra (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un petit temple de planta rectangular sense absis. A la façana de ponent hi trobem un campanar d'espadanya i la porta d'entrada, que data del 1630. L'edifici és d'estil gòtic, però conserva encara reminiscències del romànic. Aquesta capella ha estat restaurada recentment (1978) pel seu propietari, l'amo del mas de Can Tinet.

## Història

Construïda segurament els darrers anys del segle xiii o els primers del XIV, la capella de Sant Valentí nasqué ja com a sufragània de la parròquia de Sant Miquel de Castellar, de la qual continua com a agregada. El 1630 es remodelà l'edifici, i d'aquest any és la porta d'entrada, tal com llegim a la gran llinda de pedra. L'any 1978, després de la restauració, fou consagrada novament pel Bisbe de Vic, Ramon Masnou i Buixeda.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Valentí d'Aguilar de Segarra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2015].
# Jaume Pallarès

Jaume Pallarès (La Selva del Camp, Baix Camp, 1590 - El Vilosell, Les Garrigues, 1648). Abat de Poblet (1636-1640) i (1644-1648) i Vicari general de l'Orde del Cister al Principat de Catalunya (1646-1648).
Va estudiar teologia a Lleida. Ingressà com a monjo al Monestir de Poblet i en fou elegit abat el 1636, càrrec que va exercir fins al 1640. Durant el seu abadiat va mantenir contacte epistolar amb el rei Felip III d'Aragó, que planejava anar a viure a Poblet durant les Corts Catalanes que s'havien de celebrar a Montblanc (Conca de Barberà) i que mai es van fer degut als fets del Corpus de Sang i el posterior esclat de la Guerra dels Segadors. Poc després, Rafael Llobera el va substituí com a abat.
Finalitzat el quadrienni d'abadiat de Fra Llobera (1644), Jaume Pallarès fou elegit altre cop abat per quatre anys més. Foren anys en els quals el monestir va patir força degut a les vicissituds de la guerra i ell mateix fou assaltat per tropes franceses el 1645 durant un viatge a Barcelona. El 1646 fou escollit Vicari General de l'Orde del Cister al Principat de Catalunya.
El 1648 finalitzà el seu mandat com a Abat de Poblet i morí molt poc després al Vilosell, en terres del monestir.

## Referències

* ↑ «Ajuntament de La Selva del Camp». Arxivat de l'original el 2009-04-22. [Consulta: 26 març 2009].
* ↑ «Centre d'Estudis Locals del Vilosell». Arxivat de l'original el 2008-05-09. [Consulta: 26 març 2009].
* «Jaume Pallarès». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Placoziphius duboisii

Placoziphius duboisii és una espècie extinta de mamífers marins de la família dels fisetèrids (parents del catxalot actual), l'única del gènere Placoziphius. Visqué durant el Miocè inferior i se n'han trobat restes fòssils a Edegem (Bèlgica). Fou descrit el 1869. Amb el crani de 68 cm, la llargada total de l'animal no devia passar de quatre metres.

## Referències

* ↑ The Paleobiology Database. Taxonomia i distribució de plantes i animals fòssils.
* ↑ van Beneden, Pierre-Joseph «Sur un nouveau genre de ziphioïde fossile (Placoziphius), trouvé à Edeghem, près d'Anvers» (en francès). Mémoires de L'Académie Royale des Sciences, des Lettres et des Beaux-arts de Belgique, 28, 1869, pàg. 2-12.
# Stafford

«Stafford» té aquests significats:
* Stafford (Anglaterra)
* Stafford (Connecticut)
* Stafford (Kansas)
* Stafford (Ohio)
* Stafford (Texas)
* Quentin Stafford-Fraser
# Arxiu Nacional de Suècia

Els Arxius Nacionals de Suècia (en suec: Riksarkivet, RA) és l'arxiu oficial del govern suec i és responsable de la gestió dels registres de les autoritats públiques de Suècia. Encara que els arxius funcionen principalment com a arxiu governamental, també conserva alguns documents de particulars i organitzacions privades. La missió dels arxius és recollir i preservar documents per a les generacions futures.

## Organització

Els Arxius Nacionals de Suècia són una autoritat administrativa estatal, organitzada sota el Ministeri de Cultura. El cap de l'Arxiu Nacional, conegut com a Riksarkivarie en suec, treballa al costat del personal responsable de les qüestions estratègiques i de la coordinació i desenvolupament generals. Actualment el càrrec l'ocupa Karin Åström Iko.
L'estructura de l'organització es divideix en cinc departaments: Departament Regional, Departament Nacional, Departament de Conservació i Infraestructura Digital, Departament de Gestió de la Informació Pública i Departament Administratiu. El departament regional inclou els arxius regionals (Landsarkiven) situats a set ciutats: Göteborg, Härnösand, Lund, Uppsala, Vadsterna, Visby i Östersund. El Departament Nacional inclou la subseu principal Marieburg a Estocolm, Arninge situada al nord d'Estocolm, i altres arxius que s'han incorporat als Arxius Nacionals, inclosos els Arxius Militars i la Junta d'Heràldica.

## Referències

* ↑ «Our role - Riksarkivet» (en suec). Riksarkivet. [Consulta: 27 novembre 2018].
* 1 2 «Organisation - Riksarkivet» (en suec). Riksarkivet. [Consulta: 27 novembre 2018].
# Moschiano

Moschiano és un municipi italià, situat a la regió de Campània i a la província d'Avellino. L'any 2009 tenia 1.694 habitants. Limita amb els municipis de Forino, Lauro, Monteforte Irpino, Quindici i Taurano. Forma part de la Comunitat Alpina Partenio - Vallo di Lauro.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Angelo Mazzocca | Llista Cívica |
# Stornoway

Stornoway (en gaèlic escocès: Steòrnabhagh) és la capital regional, única vila (burgh) i localitat més gran de les Hèbrides Exteriors, un arxipèlag escocès. És a un istme de l'est de l'illa de Lewis (l'illa més gran de l'arxipèlag) i davant del Minch (un mar entre les Hèbrides Exteriors i la terra ferma escocesa). Stornoway és a la cruïlla entre les carreteres A859 (cap al sud) i A857 (cap a l'est i nord).
La població d'Stornoway és del voltant de 9.000 persones, amb 3.000 més a la seva parròquia. És gairebé la meitat de la població de l'arxipèlag (26.502). Stornoway és la tercera localitat més gran a les Terres Altes d'Escòcia per darrere d'Inverness i Fort William.

## Història

Stornoway la van fundar els vikings, pel seu port progit. Li van donar el nom d'Stornavagr, que vol dir "Badia de direcció" en l'idioma noruec antic. Durant el segle xvii la vila va ser demolida per les tropes de n'Oliver Cromwell, el dictador anglès.
Stornoway és germanada amb Pendleton (del Comtat d'Anderson, Carolina del Sud, Estats Units).
El Castell de Lews va ser construït al segle xix per un comerciant d'opi. Es va tancar el 1988. És finançat pel govern britànic amb l'objectiu de reobrir-lo com a museu.

## Economia

Hi ha una línia de transbordadors entre Stornoway i Ullapool (al consell de Highland, terra ferma escocesa). Al juny de 2012 el govern escocès va dissenyar un nou transbordador amb una capacitat per 700 passatgers, que va costar 41.800.000 lliures esterlines. A causa de les tempestes al mar entre els dos ports, hi ha una campanya per construir un túnel de 65 quilométres per sota del mar.
A Stornoway (i la resta de l'illa) són majoritàriament presbiterians. Els diumenges les botigues no obren. El 2009, els transbordadors van arribar per primer cop un diumenge, i va haver-hi queixes dels habitants. Abans, el 2002 va haver-hi les mateixes queixes pels primers vols en diumenge a l'aeroport de Stornoway.
Al desembre de 2007, la drassana de Stornoway va guanyar un contracte per construir 43 torres de turbines per a Turquia. El projecte va afavorir la creació de 70 llocs de treball.
L'estudi de la BBC Alba (el canal de televisió en gaèlic escocès), és a Stornoway.

## Referències

* ↑ https://web.archive.org/web/20030405115504/http://www.scrol.gov.uk/scrol/browser/profile.jsp?profile=population
* ↑ http://www.hial.co.uk/stornoway-airport/visitors/ Arxivat 2018-01-04 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.bbc.co.uk/news/uk-scotland-highlands-islands-15823174
* ↑ http://www.calmac.co.uk/corporate-calmac/Route-Performance-Figures/ullapool---stornoway.htm
* ↑ http://news.stv.tv/highlands-islands/105393-42-new-ferry-announced-for-stornaway-to-ullapool-route-by-2014/ Arxivat 2012-06-14 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.independent.co.uk/news/uk/home-news/storms-inspire-dream-of-western-isles-tunnel-435355.html
* ↑ http://www.telegraph.co.uk/news/uknews/scotland/5865063/First-Sunday-ferry-sparks-religious-row-on-Scottish-island.html
* ↑ http://news.bbc.co.uk/1/hi/scotland/2366285.stm
* ↑ http://news.bbc.co.uk/1/hi/scotland/highlands_and_islands/7136490.stm
* ↑ https://archive.today/20130420012405/www.bbc.co.uk/careers/locations/scotland
# Santa Maria i Sant Bernabé de Josa

Santa Maria i Sant Bernabé de Josa és una església de Josa i Tuixén (Alt Urgell), protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici religiós de planta rectangular amb tres naus separades per arcs damunt de pilars cruciformes. Aquest temple fou construït a mitjans del segle passat (n'hi ha la data de 1846, a la clau de la porta)
L'edifici es troba damunt de les restes del castell de Josa, documentat en el segle xi. Té un campanar de base quadrada, amb quatre finestres de mig punt al darrer pis.

## Història

La població de Josa de Cadí (Iausa) és esmentada a l'acta de consagració de la Seu d'Urgell del 839.

## Referències

* 1 2 3 «Santa Maria i Sant Bernabé de Josa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2018].
# James Kirkland

James Thomas Kirkland (nascut el 1952) és un paleontòleg i geòleg estatunidenc. Ha treballat amb restes de dinosaures del sud-est dels Estats Units d'Amèrica i ha sigut el descobridor de nous i importants gèneres. Va anomenar (o va treballar amb altres per anomenar) Animantarx (Carpenter, Kirkland, Burge, i Bird, 1999), Eohadrosaurus (Kirkland, 1997 [nomen nudum]), ara anomenat Eolambia (Kirkland, 1998), Gastonia (Kirkland, 1998), Mymoorapelta (Kirkland and Carpenter, 1994), Nedcolbertia (Kirkland, Britt, Whittle, S. K. Madsen, i Burge, 1998), Utahraptor (Kirkland, Burge, i Gaston, 1993) i Zuniceratops (Wolfe i Kirkland, 1998). Al mateix lloc on va trobar Gastonia i Utahraptor, Kirkland també ha excavat fòssils del terizinosauroïdeu Falcarius.
Juntament amb Diane Carey, ha escrit una novel·la de Star Trek, First Frontier.

## Enllaços externs

* Denver Museum of Nature & Science Arxivat 2010-12-05 a Wayback Machine.
* Utah Geological Survey
* Enchanted Learning web site
# Metailurinis

Els metailurinis (Metailurini) són una tribu extinta de dents de sabre que visqueren a Àfrica, Àsia, Europa i Nord-amèrica entre el Miocè i el Plistocè. Són un dels diversos clades coneguts com a falsos dents de sabre. Els membres d'aquesta tribu tenien els ullals superiors grans i lleugerament allargats en forma de sabre, més llargs que els dels fèlids actuals però més petites i còniques que els de Smilodon.
Com la majoria de fèlids extints, la majoria d'espècies de la tribu dels metailurinis són conegudes a partir de fragments. Tradicionalment se'ls ha classificat com a maquerodontins, però avui en dia se'ls considera membres de la família dels felins i descendents de Proailurus i Pseudaelurus.
Els gèneres més coneguts d'aquesta tribu són Dinofelis i Metailurus.

## Referències

* ↑ «The Paleobiology Database. Informació taxonòmica i de distribució sobre plantes i animals fòssils.» (en anglès). Arxivat de l'original el 2013-05-27. [Consulta: 12 juliol 2011].
* ↑ Lars W. van den Hoek Ostende, Michael Morlo, Doris Nagel: Fossils explained 52 Majestic killers: the sabre-toothed cats. Blackwell Publishing Ltd, Geology Today, Vol. 22, No. 4, juliol-agost 2006 resum
* ↑ Wesley-Hunt, Gina D., Flynn, John J. (2005). "Phylogeny of the Carnivora: basal relationships among the Carnivoramorphans, and assessment of the position of ‘Miacoidea' relative to Carnivora". Journal of Systematic Palaeontology 3: 1–28. doi:10.1111/j.1096-3642.2005.00194.x
# Sim de Magnèsia

Sim de Magnèsia (Simus, Σῖμος) fou un poeta líric grec a qui s'atribueix l'invent de la poesia esportiva i llicenciosa, que fou anomenada ἱλαρῳδία i per causa de l'autor també Σιμῳδία.
No s'ha pogut establir l'època en la qual va viure. Els seus seguidors principals foren Lisis i Mag i van tenir molts imitadors que foren anomenats Σιμῳδοί, Λυσιῳδοί i μαγῳδοί.

## Referències

* ↑ Smith, Philip. «Simus». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Arxiu Nacional del Brasil

L'Arxiu Nacional (portuguès: Arquivo Nacional) és l'element central del sistema de gestió de documents d'arxius (SIGA) de Brasil, creat el 2 de gener de 1838 mitjançant la Llei d'Arxius (Llei 8.159) de 8 de gener de 1991 li atribuí la funció d'organitzar, guardar, preservar, donar accés i divulgar el patrimoni documental del Govern Federal, servint a l'Estat i als ciutadans. El patrimoni de l'Arxiu Nacional conté 55 km de documents textuals; 2.240.000 fotografies i negatius; 27.000 il·lustracions, caricatures; 75.000 mapes i plantes; 7.000 discos i 2.000 cintes àudio-magnètiques; 90.000 rotllos de films i 12.000 cintes vídeo-magnètiques. Té també una biblioteca especialitzada en història, arxivística, ciències de la informació, dret administratiu i administració pública amb prop de 43.000 títols de llibres i llibrets, 900 periòdics i 6.300 obres rares.

## Referències

* ↑ Ouvidoria MF. «Casa da Moeda do Brasil - CMB». Ministerio da Fazenda. Arxivat de l'original el 2012-04-26.
* ↑ Cattan, Roberto Correia de Mello. A familia Guinle e a Arquitetura do Rio de Janeiro. PUC, p. 8.

## Enllaços externs

* Arxiu Nacional del Brasil - Lloc web oficial
* http://www.conarq.gov.br/
* http://www.arquivonacional.gov.br/cgi/cgilua.exe/sys/start.htm?sid=91 Arxivat 2015-07-25 a Wayback Machine.
* http://www.zappiens.br/portal/instituicao.jsp?idInstituicao=8
* https://www.facebook.com/pages/Arquivo-Nacional/645939578833257
# Msila (Marroc)

Msila (en àrab امسيلة, Imsīla) és una comuna rural de la província de Taza, a la regió de Fes-Meknès, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 8.356 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Manuel Font

Manuel Font és el nom dels següents personatges:
* Manuel Font i Altaba (Barcelona, 1922 - 2005), químic català i alcalde en funcions de Barcelona el 1979
* Manuel Font de Anta (Sevilla, 1895 - Madrid, 1936), compositor i violinista espanyol
* Manuel Font i Fernández de la Herrán (Màlaga, 1863), músic malagueny
* Manuel Font i Torner (Barcelona, 1858 - 1929), metge i escriptor català
# Sandfloegga

La Sandfloegga o Sandfloeggi és una muntanya situada al municipi d'Odda, al sud-est del comtat de Vestland, Noruega. Es troba a la part sud del gran altiplà de Hardangervidda. Fa 1.721 metres d'altura i es troba dins del Parc Nacional de Hardangervidda, a uns 10 quilòmetres al nord de la ruta europea E134.
Des del cim s'observa la glacera Folgefonna al nord-oest, la muntanya d'Hårteigen al nord, la serralada de Hallingskarvet al nord-est, i la muntanya de Gaustatoppen a l'est.

## Referències

* ↑ Store norske leksikon. «Sandfloegga» (en noruec). [Consulta: 13 juny 2014].