OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ianibek

Ianibek (Janibeg, Janibek) fou kan d'Astracan, possible cogovernant amb el seu germà Qasim I i Abdul Karim, i potser sol a partir d'una data que podria ser propera al 1514.
Ianibek fou kan de Crimea del 1476 al 1478, designat per Ahmad Khan més com un delegat que com un kan independent. El 1478 fou expulsat per forces otomanes. Hauria retornat llavors a Astracan nomaditzant amb la seva part de l'Horda i participant en els afers de l'estat amb els seus germans. Mort els altres dos germans hauria governat sol durant una set anys. El va succeir el seu fill Hussein Khan.

## Referències

* Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Baumhauerita II

La baumhauerita II és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom com a polimorf monoclínic de la baumhauerita.

## Característiques

La baumhauerita II és una sulfosal de fórmula química Pb₃As₄S$_9$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional el 1990, però el seu estat actual és qüestionable al trobar-se mal definida. Va ser descoberta a la pedrera Lengenbach, a Suïssa.

## Referències

* ↑ «Baumhauerite II» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 juny 2022].
* 1 2 «Baumhauerite-2a Mineral Data». Webmineral. [Consulta: 22 juny 2022].
* ↑ «Baumhauerite II (Baumhauerit II)». Mineralienatlas. [Consulta: 22 juny 2022].
# Yueyaquan

Yueyaquan, 'el llac de la mitja lluna' (en xinès: 月牙泉; pinyin: Yuèyá Quán), també conegut com a Font de la Lluna Creixent, és un llac a 6 quilòmetres al sud de la ciutat de Dunhuang, de la ruta de la Seda, a prop de les muntanyes Mingsha.
Yueyaquan és a prop d'un turó que rep el nom de turó Cantador perquè la sorra en el seu moviment provoca un so musical. Rep el nom per la seva forma de mitja lluna. Mesura 118 metres d'est a oest i 25 metres de sud a nord i uns 5 metres de fondària. Malgrat estar envoltat de sorra del desert, sembla que no ha estat mai tapat, encara que la lenta però gradual reducció de la seva superfície ha obligat l'administració local a prendre mesures per solucionar aquest problema. És una de les visites obligades que solen realitzar els qui fan la ruta de la Seda pel territori xinès.
* Diürna primer pla, presa en 2009
* Posta de sol al llac Yueyaquan
* Amb vistes al llac Yueyaquan

## Bibliografia

* La ruta de la Seda. Administració Nacional de Turisme de la República Popular Xina.

## Enllaços externs

* http://www.china.org.cn/english/environment/218836.htm.
Informació sobre Mingsha:
* http://english.cri.cn/4026/2007/11/25/1361@297962.htm Arxivat 2013-06-16 a Wayback Machine..
# Múcia (dona de Cras l'orador)

Múcia (en llatí Mucia) va ser una dama romana. Era la filla gran de Quint Muci Escevola (cònsol l'any 95 aC), i de Lèlia, filla de Gai Leli Sapiens.
Es va casar amb Luci Licini Cras l'orador. Tenia fama per la seva qualitat de conversadora excepcional i per la puresa del seu llatí.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 1117.
# Sant Martí del Mas d'en Roqueta

Sant Martí del Mas d'en Roqueta és una capella de l'agregat del Mas d'en Roqueta, integrada en el Mas d'en Ramonet, en el terme del nucli d'Aravell, municipi de Montferrer i Castellbò (Alt Urgell). Està inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una capella de petites dimensions, que ocupa prop de la quarta part de l'edifici residencial, actualment abandonat, conegut amb el nom de Mas d'en Ramonet, al nord del conjunt del Mas d'en Roqueta. Externament només es reconeix per una porta en arc de mig punt, situada a l'extrem nord de la façana de l'edifici i coronada per una finestra quadrangular. A l'interior, la capella ocupa tota l'amplada de l'edifici, és d'una sola nau, orientada al nord-est i coberta amb volta de canó. Externament, tret de la porta, i antigament de l'ull de bou circular que la coronava, actualment reconvertit en finestra quadrangular, no hi ha cap altre element arquitectònic o ornamental que faci pensar en una capella.

## Referències

* ↑ «Capella de Sant Martí del Mas d'en Roqueta». Pla d'ordenació urbanística municipal: Catàleg de béns protegits p. 57-58. Ajuntament de Montferrer i Castellbò. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 9 maig 2012].
# Giuseppe Moretti (botànic)

Giuseppe Moretti (1782-1853) va ser un botànic italià. Professor de botànica a la Universitat de Pavia del 1826 al 1853 i el Prefecte del Jardí Botànic de Pavia.
Entre les seves obres principals es troba Il botanico italiano: ossia discussioni sulla flora italica del 1826.
El gènere Morettia dins la família brassicàcia l'honora.
Entre altres espècies va descriure la de l'orquídia present als Països Catalans Ophrys bertolonii.

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Michał Pazdan

Michał Pazdan ([ˈmixaw ˈpazdan] Cracovia, Polònia, 21 de setembre de 1987), és un futbolista internacional polonès que juga de defensa en el Legia de Varsòvia de l'Ekstraklasa polonesa.

## Biografia

Pazdan va començar la seva carrera futbolística en un equip de la seva ciutat natal, el Hutnik Kraków. Va començar en les categories inferiors, fins que en la temporada 03-04 passa a formar part de la primera plantilla del club.
El 2007 fitxa pel seu actual equip, el Górnik Zabrze. Amb aquest equip va debutar en la Ekstraklasa. Va ser el 14 de setembre de 2007 en un partit contra el Polonia Bytom. Aquesta temporada disputa 19 partits de lliga, 17 d'ells com a titular, i ajuda a l'equip a acabar vuitè en la classificació.

### Internacional

Ha estat internacional amb la Selecció de futbol de Polònia en 11 ocasions. El seu debut com a internacional es va produir el 15 de desembre de 2007 en un partit contra Bòsnia i Hercegovina en el qual el seu equip es va imposar per un gol a zero.
Va ser convocat per participar en la Eurocopa d'Àustria i Suïssa de 2008, encara que no va arribar a disputar cap partit en aquest torneig.

## Clubs

| Club | País | Any |
| Hutnik Kraków | Polònia | 2003-2007 |
| Górnik Zabrze | Polònia | 2007-2012 |
| Jagiellonia Białystok | Polònia | 2012-2015 |
| Legia de Varsòvia | Polònia | 2015- |

## Referències

* ↑ «Michał Pazdan piłkarzem Legii Warszawa! (HD)». Legia Warsaw, 25-06-2015. [Consulta: 25 juny 2015].
* ↑ «2018 FIFA World Cup Russia – List of Players» (PDF). Fédération Internationale de Football Association, 04-06-2018. Arxivat de l'original el 19 de juny 2018.

## Enllaços externs

* Fitxa de Michał Pazdan a 90minut.pl
# Kronos Quartet

El Kronos Quartet és un quartet de corda estatunidenc fundat pel violinista David Harrington el 1973, i especialitzat en la interpretació de música contemporània. Actualment, el grup està format per David Harrington i John Sherba (violins), Hank Dutt (viola) i Jeffrey Zeigler (violoncel), qui va substituir a Jennifer Culp el 2005.
El quartet ha treballat amb alguns dels principals músics contemporanis que poden adscriure's en la vessant minimalista, com Philip Glass, Steve Reich, Terry Riley i Kevin Volans. Dins d'aquests paràmetres, la seva obra és bastant eclèctica, i inclou bandes sonores de pel·lícules, música antiga, música folklòrica, jazz i tango. Fou en la banda sonora de la pel·lícula Rèquiem per un somni, del compositor Clint Mansell, on la seva tasca fou també la de compondre. Les idees de Mansell i les del quartet es fusionaren per donar lloc a la banda sonora definitiva de la pel·lícula.
Al llarg de la seva carrera, han rebut importants premis i distincions internacionals, com el Premi Schock de 1999, atorgat per un comitè e la Reial Acadèmia Sueca de Música i el Grammy del 2004 a la millor actuació de música de cambra.

## Principals àlbums

* Kronos Quartet Plays Music of Thelonious Monk (1985)
* Mishima (banda sonora de la pel·lícula homònima, amb música composta per Philip Glass, 1985)
* Terry Riley: Cadenza on the Night Plain (1988)
* Steve Reich: Different Trains (1989)
* Black Angels (1990)
* Ástor Piazzolla: Five Tango Sensations (1991)
* Pieces of Africa (música de set compositors africans, 1992)
* Early Music (1997)
* Rèquiem per un somni (banda sonora, amb música composta per Clint Mansell)
* Caravan (en col·laboració amb el grup Romaní Taraf de Haidouks, 2000)
* Nuevo (música de compositors mexicans, com Juan García Esquivel i Silvestre Revueltas 2002)
* Alban Berg: Lyric Suite (2003; Premi Grammy de 2004)
* "You've Stolen My Heart" by Kronos Quartet, Asha Bhosle (homenatge a la música del compositor indi Rahul Dev Burman, 2005).

## Enllaços externs

* KronosQuartet.org Web oficial del Kronos Quartet.
# Ildum

Ildum fou una mansio de la Via Augusta situada entre Ad Noulas i Intibili, a mig camí entre Sagunt i Dertosa. L'esmenten solament els itineraris: l'Itinerari d'Antoní, els Vasos de Vicarello i la Cosmografia de Ravenna. Es localitza al jaciment arqueològic de l'Hostalot, situat al terme municipal de Vilanova d'Alcolea i adjacent a la CV-10, a mig camí entre aquesta població i la Torre d'en Doménec.

## Referències

* 1 2 URL de la referència: https://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=465&lang=ca. Data de consulta: 24 agost 2024.
* ↑ Itinerarium Antonini, 399.6.
* ↑ Itinerarium Gaditanum.
* ↑ Ravennatis Cosmographia, V 3 (342).
* ↑ Arasa, Ferran «La mansio Ildum de la vía Augusta (Vilanova d’Alcolea, Castellón)». El Nuevo Miliario, 5, 2008, pàg. 6-10 [Consulta: 19 novembre 2021].
* ↑ Arasa, Ferran «L'Hostalot (Vilanova d’Alcolea, el Baix Maestrat). Excavacions a la mansio Ildum de la via Augusta. El complex arquitectònic de l'horreum». Quaderns de prehistòria i arqueologia de Castelló, 31, 2013, pàg. 163-202 [Consulta: 19 novembre 2021].
# Wöhlerita

La wöhlerita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la wöhlerita. Anomenada per Friedrich Wöhler, professor de química de la Universitat de Göttingen (Alemanya).

## Característiques

La wöhlerita és un silicat de fórmula química NaCa₂(Zr,Nb)(Si₂O₇)(O,OH,F)₂. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5 a 6. Segons la classificació de Nickel-Strunz, la wöhlerita pertany a «09.BE - Estructures de sorosilicats, amb grups Si₂O₇, amb anions addicionals; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: wadsleyita, hennomartinita, lawsonita, noelbensonita, itoigawaïta, ilvaïta, manganilvaïta, suolunita, jaffeïta, fresnoïta, baghdadita, burpalita, cuspidina, hiortdahlita, låvenita, niocalita, normandita, janhaugita, hiortdahlita I, marianoïta, mosandrita, nacareniobsita-(Ce), götzenita, hainita, rosenbuschita, kochita, dovyrenita, baritolamprofil·lita, ericssonita, lamprofil·lita, ericssonita-2O, seidozerita, nabalamprofil·lita, grenmarita, schüllerita, lileyita, murmanita, epistolita, lomonossovita, vuonnemita, sobolevita, innelita, fosfoinnelita, yoshimuraïta, quadrufita, polifita, bornemanita, xkatulkalita, bafertisita, hejtmanita, bykovaïta, nechelyustovita, delindeïta, bussenita, jinshajiangita, perraultita, surkhobita, karnasurtita-(Ce), perrierita-(Ce), estronciochevkinita, chevkinita-(Ce), poliakovita-(Ce), rengeïta, matsubaraïta, dingdaohengita-(Ce), maoniupingita-(Ce), perrierita-(La), hezuolinita, fersmanita, belkovita, nasonita, kentrolita, melanotekita, til·leyita, kil·lalaïta, stavelotita-(La), biraïta-(Ce), cervandonita-(Ce) i batisivita.

## Formació i jaciments

Es forma en els estadis finals en pegmatites alcalines; com a mineral accessori en sienites nefelíniques; es troba també en fenites associades a intrusius alcalins i en carbonatites. S'ha descrit associat a cancrinita, ferro-hornblenda, egirina, astrofil·lita, mosandrita, eudialita, catapleiïta, rosenbuschita, lavenita, zircó, piroclor, betafita, latrappita, perovskita rica en niobi, zirconolita rica en niobi, albita, nefelina, biotita i fluorita.
Ha estat descrita a Angola, Austràlia, Brasil, Canadà, Dinamarca, Alemanya, Guinea, Índia, Itàlia, Malawi, Mali, Noruega, Suècia i els EUA.

## Referències

* ↑ «Wöhlerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 3 Barthelmy, Dave. «Wohlerite Mineral Data». [Consulta: 27 maig 2018].
* ↑ «Wöhlerite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 2019-05-08. [Consulta: 27 maig 2018].
# Museu de Mutare

El Museu de Mutare (en anglès:Mutare Museum) és un museu ubicat a Mutare, al país africà de Zimbàbue. És un dels quatre museus nacionals de Zimbàbue i es va establir inicialment com una societat l'any 1954 abans d'esdevenir un museu nacional el 1959.

## Referències

* ↑ Murambiwa, Ivan. «Reconciling the Museum with its Stakeholders: Mutare Museum’s Challenge» (pdf) (en anglès) p. 4. Mutare Museum, 01-05-1999. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 31 març 2013].
# Scott Andrew Sinclair

Scott Andrew Sinclair és un futbolista professional anglès nascut a Bath, Regne Unit el 25 de març del 1989. Actualment juga al Celtic de Glasgow.

## Estadístiques

    (actualitzades a 24 de febrer de 2010)
| Club | Temporada | Lliga | Lliga | Copa | Copa | Copa de la Lliga | Copa de la Lliga | Competicions europees | Competicions europees | Total | Total |
| Club | Temporada | Partits | Gols | Partits | Gols | Partits | Gols | Partits | Gols | Partits | Gols |
| Bristol Rovers | 2004-05 | 2 | 0 | - | - | - | - | - | - | 2 | 0 |
| Chelsea FC | 2006-07 | 2 | 0 | - | - | 1 | 0 | - | - | 3 | 0 |
| Plymouth Argyle FC (cedit) | 2006-07 | 15 | 2 | 3 | 2 | - | - | - | - | 18 | 4 |
| Chelsea FC | 2007-08 | 1 | 0 | 2 | 0 | 3 | 1 | - | - | 6 | 1 |
| Queens Park Rangers FC (cedit) | 2007-08 | 9 | 1 | - | - | - | - | - | - | 9 | 1 |
| Charlton Athletic FC (cedit) | 2007-08 | 3 | 0 | - | - | - | - | - | - | 3 | 0 |
| Crystal Palace FC (cedit) | 2007-08 | 6 | 2 | - | - | - | - | - | - | 6 | 2 |
| Birmingham City FC (cedit) | 2008-09 | 14 | 0 | - | - | - | - | - | - | 14 | 0 |
| Chelsea FC | 2008-09 | 2 | 0 | 1 | 0 | 1 | 0 | - | - | 4 | 0 |
| Wigan Athletic FC (cedit) | 2009-10 | 16 | 1 | 3 | 1 | 1 | 0 | - | - | 20 | 2 |
| Total | Total | 70 | 6 | 9 | 3 | 6 | 1 | - | - | 85 | 10 |

## Enllaços externs

* Perfil a footballdatabase.com (anglès)
* Estadístiques a transfermarkt.de (alemany)
# Museu Gran Mariscal d'Ayacucho

El Museu Gran Mariscal d'Ayacucho (en castellà: Museo Gran Mariscal de Ayacucho) és un museu situat a Cumaná (Veneçuela) que té per missió destacar la vida i obra d'Antonio José de Sucre, a través de la promoció i difusió de tots els aspectes relacionats amb el militar veneçolà.

## Història

L'edifici fou construït l'any 1945 com a seu del consell municipal en ocasió del 150è aniversari del naixement de Sucre; per decret presidencial del general Isaías Medina Angarita. Fou dissenyat per l'arquitecte Luis Yáñez i construït per Torcuato Yáñez. Concretament està situat a l'avinguda Humbolt, al costat del riu Manzanares, amb el nom de Seu-Museu Antonio José de Sucre "Gran Mariscal d'Ayacucho".
L'any 1974 fou creat el museu, en commemoració dels 150 anys de la batalla d'Ayacucho, per iniciativa de la Zenaida Varela, el Lucas Arias i el José Mercedes Gómez. Fou a partir d'aleshores que la municipalitat de Cumaná cedí l'espai per a ús cultural.
Actualment, el museu és una fundació que compta amb l'assessorament i suport de l'Estat de Sucre, creada pel governador Ramón Martínez Abdenur arran del bicentenari del naixement de Sucre, i presidida actualment per la Reina Uzcátegui de González. Més enllà de destacar l'obra política de Sucre, també es pot gaudir de la d'altres herois de caràcter regional, nacional i internacional lligats a les lluites socials i polítiques dels segles xviii i xix.

## Referències

* ↑ «Museo Gran Mariscal de Ayacucho en Cumaná abre exposición en homenaje a la mujer» (en castellà). AVN.info.ve, 07-03-2012. [Consulta: 1r juny 2013].
* ↑ «Museo Gran Mariscal de Ayacucho» (en castellà). Orienteweb.com, 01-10-2009. [Consulta: 1r juny 2013].
* ↑ «Museo Gran Mariscal de Ayacucho» (en castellà). ExpoSucre.org.ve. [Consulta: 1r juny 2013].
* ↑ «28 obras y reliquias del Gran Mariscal de Ayacucho exponen en museo de Cumaná» (en castellà). CorreodelOrinoco.gob.ve, 01-04-2012. [Consulta: 1r juny 2013].

## Enllaços externs

* Pàgina del Museu Gran Mariscal d'Ayacucho al web Turisme de Sucre (castellà)
# Michał Paluta

Michał Paluta (Strzelce Krajeńskie, Voivodat de Lubusz, 4 d'octubre de 1995) és un ciclista polonès, professional des del 2015. Combina la carretera amb el ciclocròs. En el seu palmarès destaca el Campionat nacional en ruta del 2019.

## Palmarès en ruta

* 2013
** Campió de Polònia júnior en contrarellotge
* 2015
** Campió de Polònia sub-23 en ruta
* 2016
** Campió de Polònia sub-23 en ruta
** Vencedor d'una etapa a la Carpathia Couriers Path
* 2019
** Campió de Polònia en ruta

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2020. 118è de la classificació general

## Enllaços externs

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# Krilovka (Pervomàiske)

* Per a altres significats, vegeu «Krilovka».
Krilovka (en (ucraïnès): Криловка) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 171 habitants. Pertany al districte rural de Pervomàiske.

## Referències

* ↑ «Телефонные коды городов Крыма после присоединения». Предложения по отдыху в Крыму. Arxivat de l'original el 2016-06-05. [Consulta: 21 juny 2016].
* ↑ Приказ Россвязи от 31.03.2014 № 61 «О присвоении почтовых индексов объектам почтовой связи»
# Incubadora (cultius)

Una incubadora o estufa de cultius és un dispositiu utilitzat per fer créixer i mantenir cultius microbiològics o cultius cel·lulars. La incubadora manté la temperatura, la humitat i altres paràmetres ambientals òptims com el contingut de CO₂ i oxigen de l'atmosfera interior. Les incubadores són essencials per a molts treballs experimentals en biologia cel·lular, microbiologia i biologia molecular i s'utilitzen per cultivar cèl·lules tant bacterianes com eucariotes.
Les incubadores més senzilles són caixes aïllades amb una resistència ajustable, que solen pujar de 60 a 65 °C la temperatura atmosfèrica, encara que algunes poden anar lleugerament més altes (generalment no més de 100 °C). La temperatura més utilitzada tant per a bacteris com l'E. coli d'ús freqüent com per a cèl·lules de mamífers és d'aproximadament 37 °C, ja que aquests organismes creixen bé en aquestes condicions. Per a altres organismes utilitzats en experiments biològics, com ara el llevat germinatiu Saccharomyces cerevisiae, una temperatura de creixement de 30 °C és òptima.
Les incubadores més elaborades també poden incloure la capacitat de baixar la temperatura (a través de la refrigeració) o la capacitat de controlar la humitat o els nivells de CO₂. Això és important en el cultiu de cèl·lules de mamífers, on la humitat relativa sol ser >80% per evitar l'evaporació i s'aconsegueix un pH lleugerament àcid mantenint un nivell de CO₂ del 5%.
La història de les incubadores és antiga, ja que són una imitació de la incubació d'ous dels ocells ovípars.

## Referències

* ↑ «Resultats per a la cerca "estufa" dins totes les àrees temàtiques». Termcat-Centre de Terminologia. [Consulta: 1r març 2022].
* ↑ Paniago, Marcelo. "Artificial Incubation of Poultry Eggs - 3,000 Years of History -", CEVA Sante Animale, Malaysia, September 2005, Retrieved on 29 October 2018
# X.509

En criptografia X.509 és un estàndard ITU-T per a una infraestructura de clau pública (PKI) per a inici de sessió única (SSO) i Privilegi d'Administració de la Infraestructura (PMI). X.509 especifica, entre altres coses, els formats estàndard per a certificats de clau pública, les llistes de revocació de certificats, els certificats d'atributs, i un algorisme de ruta de certificació de validació.
X.509 va ser publicat oficialment el 1988 i començat conjuntament amb l'estàndard X.500 i assumieix un sistema jeràrquic estricte d'autoritats certificants (ACs) per emissió de certificats. Això contrasta amb models de xarxes de confiança, com PGP, on qualsevol node de la xarxa (no només les ACs) poden signar claus públiques, i conseqüentment avalar la validesa de certificats de claus d'altres. La versió 3 de X.509 inclou la flexibilitat de suportar altres tecnologies com ponts i malles. Es pot utilitzar en una web de confiança peer to peer (p2p) del tipus OpenPGP, però des de 2004 gairebé no s'utilitza.

## Vegeu també

* Autoritat de certificació
* Certificat digital
* Signatura digital
* Clau pública

## Enllaços externs

* SeSeLe Arxivat 2015-10-05 a Wayback Machine., Assistent per a certificats X.509 i Autoritat de certificació (CA) autosignats.
# Semiónovka (Arkadak)

* Per a altres significats, vegeu «Semiónovka».
Semiónovka (en rus: Семёновка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 888 habitants. Pertany al districte municipal d'Arkadak.

## Referències

* ↑ «Почтовый индекс деревня Александровка, Аркадакский р-н, Саратовская обл». Arxivat de l'original el 2015-01-02.
# Museu Grévin

El Museu Grévin (en francès: musée Grévin) és el museu de cera de París, i se situa sobre els Grands Boulevards a la part dreta del Sena. Compta amb aproximadament 500 figures ordenades en escenes, que van des de la història de França fins a la vida moderna. La seva arquitectura és barroca i inclou un mirador i un teatre.

## Història

El museu va ser fundat l'any 1882 per Arthur Meyer, un periodista de Le Gaulois, amb el nom del seu primer director artístic, el caricaturista Alfred Grévin. És un dels museus de cera més antics d'Europa. La seva arquitectura barroca inclou una sala de miralls i un teatre per espectacles de màgia. La sala dels miralls va ser construïda per l'Exposició Universal de 1900. Inicialment es trobava en el Palais des mirages, dissenyat per Eugène Hénard.
Léopold Bernhard Bernstamm va ser un dels escultors oficials del museu en els seus primers anys.
Louis Aragon va escriure poemes sota el nome de Le Musée Grévin (usant el pseudònim de François la Colère), publicats durant el Govern de Vichy per l'editor d'Éditions de Minuit.
Les primeres pel·lícules d'animació van ser estrenades entre 1892 i 1900, gràcies a Charles-Émile Reynaud i al seu teatre òptic.

## Curiositat

* En aquest museu es va exhibir per primera vegada una pel·lícula d'animació (vegeu Émile Reynaud per més detalls).

## Referències

* ↑ Blackmore, Ruth. The Rough Guide to Paris. Londres: Rough Guides, 2012, p. 71. ISBN 1405386959.
* ↑ «Passages et Galeries - 1ère partie». Sur les toits de paris, 25-08-2010. [Consulta: 25 maig 2013].
* ↑ fr Catalogue-almanach of the Musée Grévin, 1891
* ↑ l'association les Amis d'Émile Reynaud. «Autour d'une cabine ou Mésaventures d'un copurchic aux bains de mer - Émile Reynaud» (en francès). Arxivat de l'original el 2012-04-14. [Consulta: 18 desembre 2009].