OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ca n'Almirall (Sant Llorenç d'Hortons)

Ca n'Almirall és una obra del municipi de Sant Llorenç d'Hortons (Alt Penedès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un gran casal a dues vessants, amb una casa annexa, situades dalt d'un turonet, més petita i feta de reble, de planta rectangular, antic hostal esmentat l'any 1564, com a hostal arrendat per D. Enric de Despalau, Senyor de la Baronia i Castell de Gelida (Arxiu Parroquial). Consta de planta i un pis, molts cellers més enfonsats annexos i una torre quadrada de guaita. A la façana s'hi veu l'antic arc de l'hostal, de punt d'ametlla, tapiat. L'interior, molt espaiós consta d'entrada, cuina amb bancs i menjadors amb rentamans de pedra i capelleta. Els dalts es divideixen a partir d'una gran sala amb set habitacions. De la sala, cal esmentar un armari encastat barroc amb motllures, un rentamans de pedra, finestres amb festejadors, el forat de l'antic rellotge de sala, les extraordinàries tres jàsseres que aguanten el sostre, renovat fa uns anys. Cal esmentar el forat de la "gruta" a l'entrada de la casa, curiosa cova subterrània que condueix a un pou i a una sala amb pedrissos. Al terra de la cuina hi ha una rajola amb la data del 1784, el 1798 al portal d'un cup i l'any 1828 gravat a les portes del portal principal. Al paviment de la sala hi ha el forat-espitllera per a guaitar qui entrava a la casa.

## Història

El primer Almirall (cognom) és citat l'any 1316 i fins al segle passat ha perdurat el cognom. L'origen del cognom es troba de dues maneres: "Altomirallo", en llatí, i "El Mirall", en català (1316 i 1327). L'any 1513, Bernadí Almirall posseïa: "Lo mas almirall, lo mas pasqual, la vinya del pontarrich, la peça bosca appellada de la rel". L'any 1827, l'extensió de la propietat comptava amb més de cent jornals de mules. Actualment hi ha un restaurant (el Pi Gros) i un càmping.

## Referències

* ↑ «Ca n'Almirall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
* ↑ Rovira i Tobella, Ramon. «Unes primeres aproximacions a les Masies de Sant Llorenç d'Hortons». raco.cat. [Consulta: 3 setembre 2015].
# IrDA

IrDA (Infrared Data Association) defineix un estàndard físic en la forma de transmissió i recepció de dades por raigs infraroigs. IrDA fou creat el 1993 per Hewlett-Packard, IBM, Sharp Corporation i altres fabricants.
Aquesta tecnologia està basada en raigs lluminosos que es mouen en l'espectre infraroig. Els estàndards IrDA són compatibles amb una àmplia gamma de dispositius elèctrics, informàtics i de comunicacions, i permeten la comunicació bidireccional entre dos extrems a velocitats que oscil·len entre els 9,6 i els 4 Mbps.
IrDA fou popular en els ordinadors portàtils i de sobretaula a finals dels anys 90 del segle XX i començaments del segle xxi, però ha estat desplaçada per altres tecnologies sense fils com ara WiFi i Bluetooth, que permeten la transmissió encara que hi hagi obstacles entre l'emissor i el receptor, permetent així la utilització de maquinari com ara ratolins i teclats. Tanmateix, s'utilitza encara en entorns en què les interferències dificulten la transmissió via ràdio.
# Campionat d'Europa de cursa per punts masculí

* Aquest article és sobre la competició masculina. Per a la competició femenina, vegeu Campionat d'Europa de cursa per punts femení
El Campionat d'Europa de cursa per punts masculina és el campionat d'Europa de Puntuació organitzat anualment per la UEC. Es porten disputant des del 2011 dins els Campionats d'Europa de ciclisme en pista.

## Pòdiums dels Guanyadors

| Proves | Or | Plata | Bronze |
| 2011 | Rafał Ratajczyk (POL) | Silvan Dillier (SUI) | Milan Kadlec (CZE) |
| 2012 | Elia Viviani (ITA) | Kiril Svéixnikov (RUS) | Sergiy Lagkuti (UKR) |
| 2013 | Elia Viviani (ITA) | Thomas Boudat (FRA) | Eloy Teruel (ESP) |
| 2014 | Benjamin Thomas (FRA) | Liam Bertazzo (ITA) | Henning Bommel (GER) |
| 2015 | Wojciech Pszczolarski (POL) | Benjamin Thomas (FRA) | Claudio Imhof (SUI) |
| 2016 | Niklas Larsen (DEN) | Kenny De Ketele (BEL) | Raman Ramanau (BLR) |
| 2017 | Alan Banaszek (POL) | Niklas Larsen (DEN) | Maximilian Beyer (GER) |

## Vegeu també

* Campionat del món de cursa per punts masculina

## Enllaços externs

* Web de l'UEC Arxivat 2016-10-24 a Wayback Machine.
* Palmarès a cyclebase.nl
# Can Jordi (Sant Martí de Llémena)

Can Jordi és un edifici al terme municipal de Sant Martí de Llémena (el Gironès). Edifici de planta rectangular, de planta baixa i un pis, teulat a dues aigües i carener perpendicular a la façana principal. Al costat dret s'hi ha adossat una pallissa sense interès, bastant gran. La façana presenta portes i finestres de llinda plana de pedra. La porta principal té un dibuix d'una creu i està datada el 1675.

## Notes

* ↑ «Can Jordi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2017].
# Campana extractora

Una campana extractora, o campana d'aspiració, és un aparell concebut per a aspirar l'aire carregat de vapor, olors, fum i greixos damunt una cuina o un altre equip que genera fums i segons els casos evacuar-lo o netejar-lo i reciclar-lo. Fins als anys 1970 només s'utilitzaven en grans cuïnes professionals, però a poc a poc va evolucionar vers un electrodomèstic omnipresent.
En les cases tradicionals l'aire s'evacuava pel tiratge sota les campanes passives per l'efecte de xemeneia. A poc a poc s'hi van afegir ventiladors o extractors actives per a accelerar l'evacuació o permetre l'evacuació en immobles de pisos als quals no era possible crear un efecte de xemeneia suficient. A més, en desconnectar-les quan no es cuina es tanca la vàlvula i s'eviten les pèrdues de calor.
Hi ha dos tipus: per extracció i per recirculació. Els primers extrauen l'aire cap a l'exterior via un conducte, generalment en passar primer a través un filtre o més filtres (per evitar que el conducte s'engreixini i per absorbir els olors); els segons filtren l'aire i el fan recircular al local. La segona solució s'aplica per estalviar energia en l'estació freda o en immobles de pisos on és difícil o massa costós construir un canal d'extracció vers l'exterior. Generalment s'hi incorpora la il·luminació.
A més de la il·luminació s'hi poden afegir sistemes de reducció de soroll, control electrònic o remot, sensor de grau de pol·lució dels filtres, integració al sistema de domòtica. L'aparellament pot ser tant divers com els gusts o la inspiració dels dissenyadors.

## Bibliografia

* Prescripcions tècniques: aparells d'extracció i filtració de fums (pdf). Generalitat de Catalunya, 2007.

## Referències

* ↑ «Campana extractora». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «Campana». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Can Cargol

Can Cargol és una masia d'Esplugues de Llobregat (Baix Llobregat) protegida com a bé cultural d'interès local, a més de formar part del conjunt del carrer de Montserrat.

## Descripció

Està situada en el nucli històric, prop de l'església parroquial de Santa Maria Magdalena, alineada amb el carrer de Montserrat.
És una casa pairal de tres cossos, amb planta baixa i pis, sense golfes. La coberta és a dues aigües. Ha sofert modificacions posteriors que no afecten a la seva estructura inicial. Destaquen els festejadors de les finestres, de ferro forjat, i la conservació original de l'escala i els paviments.

## Història

No hi ha documentació sobre el seu origen, probablement del segle xviii. Un dels propietaris va ser el marquès de Castellbell, de Can Cortada.
El 1969 fou adquirida per l'escultor Xavier Corberó i Olivella que va encarregar una reforma de l'interior a l'arquitecte Emili Bofill Benessat. En els horts que s'estenien davant, actualment hi ha el taller de Corberó.

## Referències

* ↑ «Can Cargol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r maig 2012].
* 1 2 «Can Cargol». Inventari del patrimoni històric, arquitectònic i ambiental d'Esplugues de Llobregat p. . Vol. 2B. Diputació de Barcelona, 2007. [Consulta: 17 maig 2012].
# Can Tarafa

Can Tarafa és una masia del municipi de les Franqueses del Vallès (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta complexa, amb diferents cossos afegits i diverses reformes difícils de datar. Orientada cara a migdia, el carener és paral·lel a la façana. Gran portal de mig punt adovellat, descentrat. Té tres pisos d'alçada en el pis principal i a la planta noble s'obren tres finestres d'estil gòtic- renaixentista. Totes elles amb guardapols i representacions de figuretes a les mènsules i castells a la base. La finestra de damunt de l'entrada té representats dos àngels amb filacteris amb la inscripció: "TARAFA 1558". La banda dreta fou modificada i resta d'un pis menys d'alçada.

## Història

La tradició parla que Can Tarafa estava situada en un altre lloc, a prop de l'actual casa, on encara es conserven unes ruïnes amb una torre rodona. La inscripció de la finestra, així com la tipologia de les finestres, ens daten la casa el s. XVI. La casa ha sofert molts canvis en planta i en alçat al llarg dels segles. En el fogatge de 1553 apareixen Francesch i Montserrat Tarafa. Aquesta va ser una família rellevant dins la historiografia catalana. Francesch Tarafa i Savall va ésser un historiador que va morir a Roma. Sembla que la casa pertany actualment a la família Mercadal de Barcelona.

## Referències

* 1 2 «Can Tarafa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Joaquim Furnó i Abad

Joaquim Furnó i Abad (Barcelona, 1832 - ibídem, 1918) fou un gravador català format a l'escola de la Llotja, a Barcelona, al costat d'Antoni Roca i Sallent, amb qui després emparentaria. Amplià estudis a París (1861-64). Passà també una època a Madrid abans de tornar i esdevenir un dels millors gravadors calcogràfics catalans de la segona meitat del segle xix, i a la seva mort els materials del seu taller, on n'hi havia també d'Antoni Roca, així com nombrosos dibuixos d'artistes de l'època per a il·lustrar llibres, passaren a la Biblioteca de Catalunya, on constituïren un fons fonamental sobre la història del gravat i el llibre catalans.

## Referències

* ↑ «Joaquim Furnó i Abad». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Vidal Maynou, Cecília. Xavier Nogués a les col·leccions del Museu : Biblioteca Museu Víctor Balaguer : exposició celebrada al Museu Víctor Balaguer, Vilanova i la Geltrú, del 17 de novembre de 2011 al 4 de març de 2012. Vilanova i la Geltrú: Biblioteca Museu Víctor Balaguer; [Barcelona], DL 2011. ISBN 9788493653965.
# Campionat d'Espanya de motocròs 2007

La temporada de 2007 del Campionat d'Espanya de motocròs fou la 49a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola.

## Classificació final
### MX2

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Xavier Hernández | Yamaha | ? |
| 2 | Fabien Izoird | ? | ? |
| 3 | Carlos Gutiérrez | ? | ? |
| 4 | ? | ? | ? |
| 5 | ? | ? | ? |
| 6 | ? | ? | ? |
| 7 | ? | ? | ? |
| 8 | ? | ? | ? |
| 9 | ? | ? | ? |
| 10 | ? | ? | ? |

### MX1

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Jonathan Barragán | KTM | ? |
| 2 | Alvaro Lozano | KTM | ? |
| 3 | Javier García Vico | Honda | ? |
| 4 | ? | ? | ? |
| 5 | ? | ? | ? |
| 6 | ? | ? | ? |
| 7 | ? | ? | ? |
| 8 | ? | ? | ? |
| 9 | ? | ? | ? |
| 10 | ? | ? | ? |

## Categories inferiors

Font:
| Campionat | Guanyador | Motocicleta |
| Júnior 125cc | Francisco Utrilla | Yamaha |
| Cadet 85cc | Luis Moreno | Honda |
| Trofeu Juvenil 85cc | Nil Arcarons | KTM |
| Trofeu Alevins 65cc | Iker Larrañaga | KTM |

## Referències

* ↑ «RFME Campeonatos de España de Motocross / Supercross / Freestyle» (PDF) (en castellà). rfme.com. RFME, 10-11-2022. [Consulta: 12 desembre 2022].
* Pi, Pere. «62. Els rivals del motocròs». A: No tinc 200 anys. Les vivències de Pere Pi. Barcelona: Autoeditat (Service Point), juliol 2012, p. 103-105. ISBN 9788461590353.
# Can Teixidor

«Can Teixidor» té aquests significats:
* Can Teixidor (Canet d'Adri), masia de Canet d'Adri (Gironès)
* Can Teixidor (el Masnou), masia situada al Masnou (Maresme)
* Can Teixidor (la Vall de Bianya), masia situada de la Vall de Bianya (la Garrotxa)
* Can Teixidor (Maià de Montcal), masia de Maià de Montcal (la Garrotxa)
* Can Teixidor (Montseny),
* Can Teixidor (Pineda de Mar), masia a l'oest del nucli de Pineda de Mar (al Maresme)
* Can Teixidor (Sant Joan de Mollet),
* Can Teixidor (Santa Pau), masia a Santa Pau (la Garrotxa)
* Can Teixidor (Susqueda), masia al terme de Susqueda (la Selva)
# Campionat del món de ciclisme en pista de 1962

El Campionat Mundial de Ciclisme en Pista de 1962 es va celebrar a Milà (Itàlia) del 24 al 28 d'agost de 1962. Les competicions es van celebrar al Velòdrom Maspes-Vigorelli de Milà. En total es va competir en 9 disciplines, 7 de masculines i 2 de femenines.

## Resultats
### Masculí
#### Professional

| Prova | | | |
| Velocitat individual | Antonio Maspes Itàlia | Sante Gaiardoni Itàlia | Oscar Plattner Suïssa |
| Persecució individual | Henk Nijdam Països Baixos | Leandro Faggin Itàlia | Peter Post Països Baixos |
| Darrere moto | Guillem Timoner Espanya | Paul Depaepe Bèlgica | Leo Wickihalder Suïssa |

#### Amateur

| Prova | | | |
| Velocitat individual | Sergio Bianchetto Itàlia | Giuseppe Beghetto Itàlia | Pierre Trentin França |
| Persecució individual | Kaj Erik Jensen Dinamarca | Herman Van Loo Bèlgica | Jaap Oudkerk Països Baixos |
| Persecució per equips | RFA Lothar Claesges Ehrenfried Rudolph Bernd Rohr Klaus May | Dinamarca Deut Hansen Preben Isaksson Kaj Erik Jensen Kurt Vid-Stein | Unió Soviètica Stanislav Moskvin Viktor Romanov Arnold Belgardt Leonid Kolumbet |
| Darrere moto | Romain De Loof Bèlgica | Hans Lauppi Suïssa | Christian Giscos França |

### Femení

| Prova | | | |
| Velocitat individual | Valentina Savina Unió Soviètica | Irina Kiritchenko Unió Soviètica | Jean Dunn Regne Unit |
| Persecució individual | Beryl Burton Regne Unit | Yvonne Reynders Bèlgica | Lidiya Tikhomirova Unió Soviètica |

## Medaller

| Pos. | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Itàlia | 2 | 3 | 0 | 5 |
| 2 | Bèlgica | 1 | 3 | 0 | 4 |
| 3 | Unió Soviètica | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 4 | Dinamarca | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 5 | Països Baixos | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 6 | Regne Unit | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 7 | Espanya | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 7 | RFA | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 9 | Suïssa | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 10 | França | 0 | 0 | 2 | 2 |
| | TOTAL | 9 | 9 | 9 | 27 |

## Enllaços externs

* Resultats a la web de l'UCI
* World Championship Track Cycling (anglès)
# Jaime Barroso Ramírez

Jaime Barroso Ramírez (Barcelona, 15 de maig de 1968) és un atleta i marxador català.
Com a marxador, s'especialitzà en la prova de 50 quilòmetres marxa, en la qual va participar i competir als Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 de Barcelona, i als Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 d'Atlanta. També participà al Campionat del Món d'atletisme de 1993, que va tenir lloc a Stuttgart, Alemanya, on aconseguí el quart lloc a la prova de 20 quilòmetres marxa. La seva millor marca en 50 quilòmetres marxa l'aconseguí el març de 1992 en una competició celebrada a Badalona, en acabar en primera posició, amb un temps de 3:48:08.

## Referències

* ↑ «Jaime Barroso Ramírez». Comitè Olímpic Espanyol (COE). [Consulta: 23 desembre 2022].
* ↑ «Jaime Barroso». Les Sports. [Consulta: 23 desembre 2022].
* ↑ «Jaime Barroso». World Athletics. [Consulta: 23 desembre 2022].
# Jon Morgan Searle

Jon Morgan Searle va ser un periodista i editor gibraltareny. Va ser corresponsal de l'agència de notícies Reuters i The Times de Londres.

## Biografia

Jon Searle va néixer a Buckfast, Devon, el 22 de juny de 1930. Quan era un nen, es va traslladar al Canadà després de la mort de la seva mare, i va ser criat per amics de la família. Es va llicenciar en Belles Arts a la Universitat McGill a Quebec, abans de retornar al Regne Unit, on va servir en el Royal Army Education Corps.
Durant el seu servei militar, va ser enviat a Gibraltar, per primer cop, on va ensenyar art i ha conegut la seva futura esposa, Lina. La parella va tornar a Anglaterra, on Lina va estudiar fisioteràpia a Manchester i Jon es va graduar en sociologia a Liverpool. Després de completar els seus estudis, la parella va viure durant algun temps a Coventry, abans de retornar a Gibraltar.
A La Roca, Jon Searle va treballar com a oficial de llibertat condicional i professor de l'escola St. Jago, a finals dels anys 1950. En aquest moment, va sorgir l'oportunitat de formar part de l'equipe de periodistes del Gibraltar Chronicle, i el 1966, Searle s'havia convertit en editor del diari, càrrec que va ocupar fins a 1986. Durant molts anys, també es va exercir com a secretari de la Biblioteca Garrison. El seu fill, Dominique, es va convertir en editor del Chronicle el 1996.
Jon Searle va morir el 13 de març de 2012.

## Autobiografia

* Song for a new life

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Former Chronicle editor dies» (en anglès). Gibraltar Chronicle, 14-03-2012. Arxivat de l'original el 2013-01-07. [Consulta: 30 setembre 2012].
* ↑ «Previous Editors» (en anglès). Gibraltar Chronicle. Arxivat de l'original el 2012-11-20. [Consulta: 30 setembre 2012].
* ↑ «Buckfast boy cast adrift by WWII» (en anglès). This is Devon, 05-05-2012. Arxivat de l'original el 2013-01-14. [Consulta: 30 setembre 2012].

## Enllaços externs

* Fallece el periodista y exeditor del Chronicle Jon Morgan Searle(castellà)
* John Searle muere a la edad de 81 años Arxivat 2012-07-05 a Wayback Machine.(castellà)
# Dowelltown

Dowelltown és una població dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 302 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dowelltown tenia 302 habitants, 134 habitatges, i 90 famílies. La densitat de població era de 149,5 habitants/km².
Dels 134 habitatges en un 27,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 11,2% dones solteres, i en un 32,8% no eren unitats familiars. En el 32,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,25 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,2% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 24,8% de 45 a 60 i un 15,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.273 $ i la renda mediana per família de 31.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.750 $ mentre que les dones 20.469 $. La renda per capita de la població era de 10.757 $. Entorn del 23,2% de les famílies i el 26,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dowelltown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dowelltown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# West Union (Iowa)

West Union és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 2.549 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, West Union tenia 2.549 habitants, 1.107 habitatges, i 660 famílies. La densitat de població era de 365,9 habitants/km².
Dels 1.107 habitatges en un 28,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,9% hi vivien parelles casades, en un 7,5% dones solteres, i en un 40,3% no eren unitats familiars. En el 36,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,6% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 26,2% entre 25 i 44, un 21,4% de 45 a 60 i un 22% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.515 $ i la renda mediana per família de 45.128 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.246 $ mentre que les dones 20.677 $. La renda per capita de la població era de 17.937 $. Entorn del 6% de les famílies i el 9,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- West Union». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- West Union». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Shirasagi

Shirasagi (白鷺, La garsa blanca) és una pel·lícula japonesa del 1958 dirigida per Teinosuke Kinugasa. Va participar al 12è Festival Internacional de Cinema de Canes.

## Sinopsi

Una geisha intenta començar una nova vida amb el seu amant, que és pintor.

## Repartiment

* Fujiko Yamamoto - Oshino
* Keizo Kawasaki - Junichi Inaki
* Yosuke Irie - Takashi Irie
* Shūji Sano - Kumajirō Gosaka
* Hitomi Nozoe - Nanae Date
* Hideo Takamatsu - Yokichi Tatsumi
* Eijirō Tono
* Tamae Kiyokawa - Hideko Gosaka
* Rieko Sumi - Wakakichi

## Nominacions i premis

* 1959: Menció al 12è Festival Internacional de Cinema de Canes
* 1959 : premi Blue Ribbon a la millor actriu Fujiko Yamamoto
* 1959 : premi Mainichi als millors decorats per Atsuji Shibata i premi especial per Kimio Watanabe

## Referències

* ↑ «白鷺». kotobank. [Consulta: 10 agost 2017].
* ↑ «白鷺». Kinema Junpo. [Consulta: 27 December 2020].
* ↑ «Festival de Cannes: The Snowy Heron». festival-cannes.com. [Consulta: 15 febrer 2009].
* ↑ «Shirasagi (Le Héron blanc)». www.festival-cannes.com..
* ↑ «１９５８年 第９回 ブルーリボン賞». www.allcinema.net..
* ↑ «14e cérémonie des prix du film Mainichi - (1959年)». mainichi.jp.
# Saint-Léger-des-Prés

Saint-Léger-des-Prés (en bretó Sant-Lezer-ar-Prad) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 206 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 281 | 293 | 250 | 230 | 231 | 232 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Yves Ganche | |
# The Information

The Information, oficialment Lessin Media Company, és una publicació empresarial estatunidenca centrada en la indústria tecnològica amb seu a San Francisco. Fundada el 2013 per la periodista Jessica Lessin, publica contingut darrere d'un mur de pagament que permet als subscriptors accedir al lloc i accedir a esdeveniments de xarxes globals. Lessin ha afirmat que té com a objectiu "construir el proper Wall Street Journal durant els propers 50 anys" amb la publicació.

## Referències

* ↑ Perlberg, Steven. «The Information's Jessica Lessin wants to build 'the next Wall Street Journal' over the next 50 years. Here's how she grew the tech site to about 45,000 paid subscribers.» (en anglès americà). [Consulta: 28 octubre 2022].