OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Vedruna

Can Vedruna és una masia de Sant Aniol de Finestres (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia situada a la sortida del poble de Sant Esteve de Llémena. Conserva una interessant llinda situada en una finestra dels baixos de l'edifici que porta gravats diversos elements disposats de la següent manera: A cada banda, cartel·les amb lletres indesxifrables i al mig, voltat de volutes, una eina, unes tenalles, un martell i una enclusa, una ferradura i un volant.

## Referències

* ↑ «Can Vedruna». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
# Johannes Rudolf von Wagner

Johannes Rudolf Wagner (13 de febrer de 1822 a Leipzig, Saxònia - 4 d'octubre de 1880, Würzburg, Baviera, Alemanya) fou un químic alemany.
Estudià química a la universitat de Leipzig i complementà els seus estudis a París, on els alumnes de nombrosos països eren atrets per les conferències brillants i les investigacions de Dumas. La seva residència allà fou seguida per un llarg viatge als diversos centres d'interès científic a França, Bèlgica, Holanda i Alemanya, després del qual tornà a Leipzig el 1846 per acceptar un lloc com a ajudant al laboratori de química de la universitat. El 1851 fou nomenat professor extraordinari de química tècnica al Politècnic de Nurnberg. El 1856 acceptà la Càtedra de Tecnologia de la universitat de Würzburg, una posició que ocupà fins al moment de la seva mort. Durant aquesta mateixa època també ocupà dues importants oficines, la de Director del Conservatori Tecnològic de Würzburg, i (fins al 1868) la de Reial Examinador dels establiments d'Instrucció Tècnica a Baviera. Les seves habilitats peculiars i la seva àmplia experiència feren que el govern bavarès l'enviàs amb freqüència a l'estranger en missions especials, sobretot el 1858 a Anglaterra i Holanda, i el 1861 a París. Les mateixes raons feren que se li demanés de tenir un paper important en les exposicions internacionals dels darrers vint anys. Fou nomenat successivament en els jurats de productes químics a les Exposicions de Londres (1862), París (1867) i Amsterdam (1869). A Viena (1873) fou el comissari en cap de Baviera i a Filadèlfia (1876) fou un dels principals membres de la comissió alemanya. Els serveis marcats que fe en relació amb l'Exposició de Viena foren reconeguts pel seu sobirà, que el condecorà amb l'Ordre de la Corona. La seva obra més important és el llibre Ein Handbuch der chemischen Technologie (Manual de Tecnologia química), publicat el 1871 que consta de 839 pàgines.

## Referències

* ↑ N, T. H. «Johannes Rudolf Von Wagner» (en anglès). Nature, 23, 575, 01-11-1880, pàg. 11–12. DOI: 10.1038/023011b0. ISSN: 1476-4687.
* ↑ «The Project Gutenberg eBook of Handbuch der chemischen Technologie, by Rudolf Wagner.». [Consulta: 15 abril 2019].
# Capella d'Acoris

La Capella d'Acoris és una capella construïda a Karnak pel faraó Acoris (Hakor), de la dinastia XXIX, que servia de lloc per rebre la barca sagrada.

## Referències

* ↑ Davies, Vanessa; Laboury, Dimitri. The Oxford Handbook of Egyptian Epigraphy and Palaeography (en anglès). Oxford University Press, 2020, p. 539. ISBN 9780190083731.
* ↑ Lloyd, Alan B. «Egypt, 404–322 B.C.». A: The Cambridge Ancient History (2nd ed.), vol. VI – The Fourth Century B.C. (en anglès). Cambridge University Press, 1994, p. 353. ISBN 0 521 23348 8 [Consulta: 9 maig 2021].
# Can Xirau

Can Xirau és una casa del municipi de Cadaqués (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli antic de la població, entre la riba Nemesi Llorens i la punta des Baluard, al final de la platja de Port Alguer o Portdoguer.
Edifici de planta en forma de L, que consta de tres crugies adossades, fonamentat damunt les irregularitats de la punta rocosa on s'assenta. Consta de planta baixa i tres pisos, amb un altell retirat de la línia de façana. Formava part de l'antiga muralla medieval de la població. La coberta és a dues vessants de teula i presenta un gran jardí davant la placeta de la punta des Baluard, on desemboca el carrer d'en Silvi Rahola. A la façana principal, les obertures són rectangulars i compten amb llindes monolítiques bastides amb lloses de pissarra i algun emmarcament adovellat. Damunt la porta d'accés hi ha inscrit l'any 1732, probablement corresponent a una reforma. La façana marítima presenta grans finestrals rectangulars, amb sortida a diversos balcons, el del segon pis corregut, amb baranes de ferro.
Tota la construcció es troba arrebossada i pintada de color blanc.

## Història

Edifici d'època medieval que presenta trams de la muralla antiga de Cadaqués. Damunt una de les llindes es pot llegir la data 1732, pertanyent a una reforma posterior.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Xirau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Capità de Grup

Capità de Grup (anglès: Group Captain) és un rang d'oficial superior de la Royal Air Force britànica, així com d'altres països que han tingut una influència britànica. És el rang immediatament superior a Comandant d'Ala i se situa just per sota de Comodor de l'Aire. S'abrevia Gp Capt i Grp Cpt . Té un codi OTAN d'OF-5, i és equivalent als rangs de Capità a la Royal Navy i al de Coronel a l'Exèrcit britànic i als Marines Reials. El nom del rang és l'expressió completa ("Capità de Grup"); i mai no s'abrevia a "Capità".
El rang equivalent al Cos Auxiliar Femení de l'Aire (WAAF), al Cos Femení de l'Aire (WRAF) i al Servei d'Infermeria de la Reial Força Aèria Princesa Maria (PMRAFNS) era Oficial de Grup (Group Officer). El rang equivalent al Reial Cos d'Observadors era Capità Observador (Observer Captain), que tenia una insígnia de rang similar.

## Orígens

L'1 d'abril de 1918, la recentment creada RAF adoptà els seus títols d'oficials, amb els Capitans del Royal Naval Air Service i els Coronels del Royal Flying Corps esdevenint Coronels de la RAF. En resposta a la proposta que la RAF hauria de fer servir els seus propis títols de rang, se suggerí que es podrien fer servir els de la Royal Navy amb el prefix Air al davant del títol naval. Així doncs, el rang que posteriorment seria Capità de Grup hauria quedat com a Capità de l'Aire. Però, davant d'aquesta proposta, l'Almirallat objectà davant la modificació dels seus títols de rang. Se suggerí que els Coronels fossin anomenats Bannerets o Líders. Però el títol basat en el rang naval va ser preferit, i com els Coronels de la RAF normalment comandaven Grups, s'escollí finalment el títol de Capità de Grup. El rang de Capità de Grup s'ha fet servir de manera continuada des de l'1 d'agost de 1919.

## Ús

Encara que als inicis de la RAF els grups eren habitualment comandats per Capitans de Grup, a mitjans dels 20 eren comandats per Oficials de l'Aire. El comandant d'una estació de la RAF és habitualment un Capità de Grup. Al Cos d'Entrenament de l'Aire, un Capità de Grup és l'oficial comandant d'una regió.

## Insígnia i bandera

La insígnia de rang està basada en les 4 barres dels Capitans de la Royal Navy, estant formada per 4 franges amples en blau clar, envoltades per una franja negra a cada costat. És lluït a la bocamàniga o a les espatlles. Els Capitans de Grup són el primer rang de la jerarquia de la RAF en portar una banda d'or a la visera de la gorra; però normalment porten la gorra habitual d'oficial de la RAF.
La bandera de comandament de Capità de Grup és similar a la de Comandant d'Ala, excepte que aquí hi ha una única franja vermella al centre, però ample. Només les banderes dels Comandants d'Ala i dels Capitans de Grup són triangulars en un costat.

## Capitans de Grup notables

* Leonard Cheshire, un pilot de bombarder de la Segona Guerra Mundial i treballador de caritat
* Douglas Bader, pilot de caça de la Segona Guerra Mundial i doblement amputat
* Hugh Dundas, pilot de caça de la Segona Guerra Mundial i el més jove en arribar al rang (24 anys)
# Candida auris

Candida auris és una espècie de fong de rent. Va ser detectat el 2009 i pel 2019 s'ha estès pel món de manera imparable.

## Referències

* ↑ Satoh, K. et al. «Candida auris sp. nov., a novel ascomycetous yeast isolated from the external ear canal of an inpatient in a Japanese hospital». Microbiol Immunol., 53, 1, 2009, pàg. 41-44. DOI: 10.1111/j.1348-0421.2008.00083.x. PMID: 19161556.
* ↑ Richtel, Matt «What You Need to Know About Candida Auris» (en anglès). The New York Times, 06-04-2019. ISSN: 0362-4331.
# Cantó de Saint-Gaultier

El cantó de Saint-Gaultier és un cantó francès del departament de l'Indre, situat al districte de Le Blanc. Té 8 municipis i el cap és Saint-Gaultier.

## Municipis

* Chitray
* Luzeret
* Migné
* Nuret-le-Ferron
* Oulches
* Rivarennes
* Saint-Gaultier
* Thenay

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | Fernand Potebon | SFIO |
| 1949-1961 | M. Pailleron | radical |
| 1961-1984 | Joseph Joly | SFIO, després PS |
| 1984- | Jean-Louis Simoulin | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 5.721 | 5.918 | 5.462 | 4.996 | 4.825 | 4.594 | 4.737 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Saint-Gengoux-le-National

El cantó de Saint-Gengoux-le-National és un cantó francès del departament de Saona i Loira, situat al districte de Mâcon. Té 19 municipis i el cap és Saint-Gengoux-le-National.

## Municipis

* Ameugny
* Bissy-sous-Uxelles
* Bonnay
* Burnand
* Burzy
* Chapaize
* Chissey-lès-Mâcon
* Cormatin
* Cortevaix
* Curtil-sous-Burnand
* Malay
* Passy
* Sailly
* Saint-Gengoux-le-National
* Saint-Huruge
* Saint-Ythaire
* Savigny-sur-Grosne
* Sigy-le-Châtel
* Taizé

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | Pierre Baud | |
| 1951-1976 | Romain Buffet | CNIP, després RI |
| 1976-2000 | Jacques-Albert Ruste | MRG, després Divers droite |
| 2000-2001 | Jean-François Bordet | Divers droite |
| 2001- | Jean-Pierre Chapelon | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 4.053 | 4.358 | 4.070 | 4.025 | 3.765 | 3.880 | 4.099 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Carl Garré

Carl Garrè (1857-1928) va ser un cirurgià suís. Provà que Staphylococcus aureus causa furóncols com va experimentar en ell mateix i hi ha una condició mèdica anomenada, en honor seu, malaltia de Garrés (osteitis esclerosant – de l'osteomielitis crònica amb periostitis proliferativa). Va ser alumne de Robert Koch i Theodor Kocher.

## Referències

* ↑ Definition: Garre, Carl from Online Medical Dictionary at cancerweb.ncl.ac.uk
* ↑ de Kruif, Paul. «Koch - The Death Fighter». A: The Microbe Hunters. Nova York: Pocket Books, August 1959, pg 132. «Un altre alumne de Koch era l'heroi oblidat, el Dr. Garré de Basilea, que seriosament es va fregar amb el contingut dels tubs d'assaig plens de tota altra classe de microbis-que Pasteur ja havia dit que presumptament eren la causa dels furóncols - en el seu propi braç. Garré va desenvolupar carboncles enormes i 20 furóncols - la dosi enorme de microbis que es va posar a ell mateix podria fàcilment haver acabat amb la seva vida - però va rebutjar el perill que corria i va cridar triomfant: "Ara jo sé que aquest microbi, l'estafilococ, és la veritable causa dels furóncols i carbuncles!»
* ↑ Garres disease - definition from Biology-Online.org Arxivat 2012-02-13 a Wayback Machine. at www.biology-online.org
* ↑ Sebastian, Anton. A Dictionary of the History of Medicine. Carnforth: Parthenon, 1999, pg 335. ISBN 1850700214.
* ↑ Definition: Garre's osteomyelitis from Online Medical Dictionary at cancerweb.ncl.ac.uk
* ↑ Ferreira, B. A.; A. L. B. Barbosa «Garré's osteomylitis: a case report». International Endodontic Journal, 25, 3, 1992, pàg. 165–168. DOI: 10.1111/j.1365-2591.1992.tb00780.x. PMID: 1399066 [Consulta: 19 juny 2008].
* ↑ «EUROPEAN Thyroidology - Theodor Kocher». Arxivat de l'original el 2008-07-08. [Consulta: 15 març 2012].
# Josef Ripfel

Josef "Jupp" Ripfel (Nesselwang, Alemanya, 2 de setembre de 1938) va ser un ciclista suec. Combinava les curses en pista amb les de carretera. Va participar en els Jocs Olímpics de 1968.

## Palmarès

* 1963
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Àustria
* 1964
** Campió de Suècia en relleus
* 1965
** Campió de Suècia en ruta
** 1r a la Skandisloppet
* 1965
** Campió de Suècia en ruta
** Campió de Suècia en relleus
* 1968
** Campió de Suècia en relleus
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Marroc
** Vencedor d'una etapa a la Cursa de la Pau
* 1969
** 1r a la Skandisloppet
* 1970
** Campió de Suècia en ruta
** Campió de Suècia en relleus
* 1971
** Campió de Suècia en ruta
** Campió de Suècia en relleus
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Àustria

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Joan Cardona Tarrés

Joan Cardona Tarrés (Sant Hilari Sacalm, Selva, 15 de juny de 1958) és un professional de les arts gràfiques, alpinista, escalador, corredor i esquiador de muntanya català.
Ha estat membre de l'Escola Catalana d'Alta Muntanya (ECAM) i soci del Centre Excursionista de Banyoles. El 1995 es proclamà campió de Catalunya i d'Espanya d'esquí de muntanya. Posteriorment, esdevingué seleccionador de l'equip català d’aquesta especialitat. Com a esquiador de muntanya, té un llarg historial de triomfs, entre els quals destaquen les seves victòries a la 'Copa Internacional dels Pirineus' el 1990, o la cursa de l'Haut Atlas, el 2001. El 1998 començà a competir en curses de muntanya, el 1998 aconseguí un tercer lloc a la Marató de l'Everest, i el 1999 el segon lloc a la Marató Xtreme de l'Aneto. Formà part de les seleccions catalana i estatal de curses de muntanya, l'any 2000 es convertí en Campió del món de curses de muntanya per equips, i el 2001 Subcampió d’Espanya de maratons de muntanya. Com a alpinista ha participat en expedicions gironines als Andes (1982, 1983), el Kanchenjunga (1986), l'Aconcagua (1987), el Broad Peak (1988, 2007), el McKinley (1989), el Makalu (1991), el Cho Oyu (1993), l'Everest (1996, 2006), del qual feu el cim en la segona expedició, el Shisha Pangma (2000, 2002), en què assolí el cim també a la segona expedició, i el Gasherbrum II el 2005.

## Referències

* ↑ «Joan Cardona Tarrés». Enciclopèdia de l'Esport Català. Grup Enciclopèdia Catalana [Barcelona] [Consulta: 20 juny 2022].
* ↑ Maduell, Xavier «Joan Cardona». Revista Vèrtex, Núm. 258, Gener-febrer 2015 [Consulta: 20 juny 2022].
# Carles Llorens i Mestre

Carles Llorens i Mestre (Alacant, 1 de setembre de 1969) és un exfutbolista valencià que ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria

Format al planter del València CF, primer militaria a equips de Segona B i Tercera, com el Tomelloso, el Cartagena, l'Elx CF i el Llevant UE. L'estiu de 1995 fitxa amb la UE Lleida, que suposa el seu debut a la Segona Divisió.
Seria titular durant dues temporades a l'equip català, condició que mantindria la temporada 97/98 al CD Leganés, on marca deu gols. Per a l'any següent s'incorpora al Rayo Vallecano, amb qui aconsegueix l'ascens a primera divisió.
Debuta a la màxima categoria a la campanya 99/00, tot jugant 35 partits i marcant 4 gols. A la temporada següent marxa al CA Osasuna, on no té tanta participació, i a la posterior milita a l'Atlètic de Madrid. El conjunt matalasser acabava de baixar a la categoria d'argent i va conformar un planter destinat a recuperar la primera divisió, però l'objectiu no es va complir i l'alacantí tan sols jugà 12 partits.
No continua a l'Atlético i la temporada 01/02 retorna a jugar a primera divisió, ara amb el Deportivo Alavés. Seria una peça clau dels bascos durant dues temporades. Entre 2003 i 2006 juga amb el Polideportivo Ejido a Segona. Deixa l'equip andalús per retornar al Rayo Vallecano, que per eixe temps jugava a la Segona B. El 2008 aconsegueix retornar a la categoria d'argent, tot jugant 24 partits i marcant un gol la temporada 08/09, amb els vallecans.
En total, ha sumat 125 partits i 11 gols a primera divisió, i 270 partits i 16 gols a la Segona Divisió.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Carles Llobet i Busquets

Carles Llobet Busquets (Lleida, 1857-1927) fou un artista català.

## Biografia

Nascut a Lleida l'any 1857, Llobet va viure a la capital de Ponent fins al 1872; aquell any es va traslladar a Barcelona. A la Ciutat Comtal esdevindrà un dels màxims exponents d'aquells creadors anònims que, dins l'estructura laboral dels tallers, durien les arts decoratives del Modernisme català a la seva màxima expressió. Llobet es vinculà als principals tallers barcelonins d'escenografia (Taller de Mariano Carrera, del Liceu, de Francesc Soler i de Juan Francisco Chia), col·laborà amb els tallers de daurats de Joan Serrado i de vitralls d'Antoni Rigalt, fins que entrà al taller de Miralles. Dibuixant i director artístic de totes les branques creatives, va ser el responsable de la decoració de l'Hotel Terminus de Puig i Cadafalch, de l'Hotel Colón d'Audet i del restaurant Torino de Gaudí.

## Referències

* ↑ «Carles Llobet i Busquets». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Gabarrell, Francesc. «Llobet Busquets, Carles». Museu d'Art Jaume Morera. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 7 abril 2013].
# Casa Pellicer

La Casa Pellicer és un edifici noucentista al carrer de Prat de la Riba de Reus (Baix Camp) construït i reformat en part per l'arquitecte Domènec Sugranyes el 1919. Està protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Domènec Sugranyes, a petició d'Antoni Pellicer Montaner, va reformar la casa número 35 del carrer de Prat de la Riba per convertir-la en un edifici plurifamiliar en cantonada de planta baixa i tres pisos. Al mateix temps, aixecava una construcció de nova planta al solar marcat amb el número 33. A la reforma de l'antic habitatge, Sugranyes va realitzar una nova cornisa superior, canvià alguns balcons de la façana del carrer de la Verge Maria, i va construir una tribuna al balcó central del pis principal. Tot i que va respectar la severitat i la disposició dels buits de la façana, hi va afegir elements per a singularitzar-la, com per exemple les dobles cartel·les de la cornisa, el fris de formes circulars, ele emmarcaments decoratius de les obertures de ventilació de la cambra d'aire de sota la coberta i les baranes de ferro forjat del terrat. La tribuna de la planta principal ha estat reformada modernament, i s'ha perdut la imatge original.
Per a la nova construcció del número 33, l'arquitecte projectà una planta baixa amb una gran obertura d'arc rebaixat, sobre la qual es va disposar una terrassa practicable des del pis principal de cal Pellicer. El terrat queda protegit de les mirades del carrer per una galeria de dos arcs. Les baranes de ferro forjat entre aquests dos arcs presenten un interessant disseny floral molt estilitzat. Aquesta zona va ser concebuda com a espai d'esbarjo i descans. A la paret mitgera amb la casa veïna hi ha uns esgrafiats que representen una branca florida de roser que circula per la zona superior del mur.
Aquesta reforma és el primer treball de Domènec Sugranyes a la seva ciutat natal. L'any anterior havia construït a Salou el Xalet Vora Mar per encàrrec de Ciríac Bonet.

## Referències

* ↑ «Casa Pellicer». PatMapa. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1-IX-2015].
* ↑ March Barberà, Jordi. "Catàleg de l'arquitectura noucentista de Reus" A: Arquitectura noucentista a Reus. Reus: Pragma, 2003. Pàg. 92-93. ISBN 8493315176
# Josep Benedito

«Josep Benedito» té aquests significats:
Es pot referir a dues persones:
* Josep Benedito Rovira, arquitecte
* Josep Benedito i Nuez, historiador
# Carlisle (Iowa)

Carlisle és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 3.497 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Carlisle tenia 3.497 habitants, 1.338 habitatges, i 974 famílies. La densitat de població era de 311,8 habitants per km².
Dels 1.338 habitatges en un 38% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59% hi vivien parelles casades, en un 11,1% dones solteres, i en un 27,2% no eren unitats familiars. En el 23,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,6% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 28,3% entre 25 i 44, un 22,5% de 45 a 60 i un 13,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 47.528 $ i la renda mediana per família de 53.924 $. Els homes tenien una renda mediana de 39.286 $ mentre que les dones 26.162 $. La renda per capita de la població era de 19.467 $. Entorn del 2,8% de les famílies i el 3,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Carlisle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Carlisle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Casa de l'Abat (Girona)

La Casa de l'Abat és un edifici del municipi de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular i de planta baixa i teulat a dues aigües, amb carener paral·lel a la façana principal. A la planta baixa, al costat dret, hi ha la porta d'accés d'arc rebaixa de pedra. Als costats, dos portes de llinda planera de pedra. La façana lateral esquerra té restes d'arc de pedra i s'ha repicat deixant-hi la pedra vista. La façana posterior dona al riu Galligans. Per la porta s'accedeix a un pati interior de porta treballada i amb escut amb una creu de Crist en relleu. Aquesta nova porta dona a una escala senyorívola de pedra a la planta. Terra enllosat del pati, i al costat dret hi ha una pedra amb un creu datada del 1831. Aquesta pati serveix d'accés a un restaurant de l'edifici veí.

## Història

Aquesta casa sembla ésser la de l'Abat. El monestir el formaven les edificacions de l'illa de cases. Aquesta illa tocava amb l'església. El prelat havia obtingut jurisdicció sobre el burg o suburbi de Sant Pere. Amb l'exclaustració (1835) la casa de l'abat s'usa com a caserna de la Guàrdia Civil, fins que el 1939 marxen a Montilivi.

## Referències

* 1 2 «Casa de l'Abat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].