OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ridgeway

«Ridgeway» té aquests significats:
* Ridgeway (Alaska)
* Ridgeway (Carolina del Sud)
* Ridgeway (Iowa)
* Ridgeway (Missouri)
* Ridgeway (Ohio)
* Ridgeway (Virgínia)
* Ridgeway (Wisconsin)
# Cuco (construcció)

El cuco és un tipus de construcció realitzada amb la tècnica de la pedra travada en sec, característics de la regió valenciana.
Al País Valencià es localitzen geogràficament a les comarques de la Vall de Cofrents-Aiora, la Costera i la Canal de Navarrés. Aquesta última és la que concentra el major nombre d'aquestes construccions, sobretot al municipi d'Énguera.
Per a la seua construcció, s'utilitzen les matèries primeres que es troben al seu entorn; poques vegades s'empren materials manufacturats. Quant al tipus de pedra, es pot usar la pedra calcària per al cos de la construcció, el que subjecta la coberta, i la pedra de tapar, més lleugera, a la coberta.

## Tipologia

La tipologia de les construccions és molt variada. Predominen les construccions de planta redona, encara que també són freqüents les de planta quadrangular. En ocasions el cuco s'adapta al relleu del terreny i adopta una planta irregular.
Els sistemes de cobriment són tots iguals. Es construeix una falsa cúpula per aproximació de filades.
El cobriment de les obertures d'accés es realitzen amb grans lloses a manera de llinda. Testimonialment, es documenten altres tipologies com dues lloses recolzades a banda i banda de l'obertura, l'aproximació de filades o l'arc dovellat (construït amb lloselles irregulars disposades radialment).
A l'interior dels cucos es poden trobar estructures complementàries: fumerals, armaris de rebost, pessebre, etc.
Solen ser construccions exemptes, encara que en ocasions s'adossen a les calçades (bancals); o poden tindre un espai annex de planta quadrangular.

## Funcionalitat

Són construccions destinades al refugi i estades temporals dels agricultors. La seua ocupació solia ser estacional, en coincidència amb els moments de major treball en les parcel·les agrícoles. El seu ús és diferent al que es dona en altres zones del País Valencià, on es vincula a la ramaderia.

## Notes

* ↑ A Énguera es construeixen en finques agrícoles, allunyades del nucli urbà. L'amplitud del seu terme municipal va afavorir la seua proliferació.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Castellano Castillo, Juan José «Plan de recuperación de las construcciones rurales en la sierra de Enguera. Un modelo de actuación.» (en castellà). Zahora.
* ↑ Castellano Castillo, 2001, p. 23.
* ↑ «Ruta de los Cucos | ADENE Enguera». [Consulta: 30 abril 2020].
* ↑ «Cucos, las catedrales del campo» (en castellà). La Tribuna de Albacete, 26-04-2015. [Consulta: 30 abril 2020].

## Bibliografia

* ; Castellano Castillo, J. J. «Plan de recuperación de las construcciones rurales en la sierra de Enguera. Un modelo de actuación.». Zahora, 38, 1993, pàg. 223-254.
* Castellano Castillo, J. J.. Ayuntamiento de Enguera. Los Cucos de la Sierra de Enguera. Informe de su inventario y restauración, 2001. ISBN 84-923637-2-X.
# Portal (motocicleta)

Portal va ser una empresa francesa fabricant de motocicletes amb seu a Reinièrs (Tarn-et-Garonne) que va tenir activitat entre el 1974 i el 1984. Fundada pels germans Denis i Gilles Portal, antics pilots de motocròs que havien participat també en el naixement de BPS, l'empresa va produir motocicletes de fora d'asfalt de qualitat i fins i tot un model de velocitat.

## Història

Denis i Gilles Portal havien començat a competir en motocròs a començaments de la dècada del 1960. El 1966, Denis va guanyar el Campionat de França de 250cc en categoria National amb Bultaco. El 1969, tots dos van esdevenir pilots oficials de Maico i el 1970 van guanyar sengles campionats de França de 500cc (Denis el de la categoria Inter i Gilles el de la National).
Entre 1970 i 1973, els germans Portal van participar en el naixement de la marca de motocicletes BPS (inicials de Boudet, Portal i Seurat), després que Jacques Boudet hagués decidit de construir un model de 125 cc apte per al motocròs i l'enduro. El disseny i desenvolupament els fou confiat als Portal, mentre que Boudet finançava el projecte i Marcel Seurat hi aportava la seva xarxa de distribució de la marca catalana OSSA. El 1974, la decisió d'importar i vendre sota la marca BPS models de la SWM italiana no va convèncer els germans Portal, que van abandonar el projecte per a fundar la seva pròpia marca, "Portal". Més tard, es van establir a Reinièrs, prop de Vilafranca de Roergue, on tenia la seu BPS.
Els primers models Portal es van llançar el 1975: duien un característic xassís tubular de tipus enreixat ("trellis"), i motors Sachs, que es van substituir més tard pels del fabricant txec ČZ. A partir de 1977 i fins al moment del tancament de l'empresa, el 1984, les Portal van dur motors Rotax. Portal va dominar els Campionats de França de motocròs de 1979 i 1980, primer amb un subcampionat i després un campionat per a Jean-Michel Baron en la cilindrada dels 250cc. Finalment, després d'una difícil col·laboració amb Peugeot, la producció es va acabar aturant el 1984.
Pascal Portal, fill de Denis, va guanyar el Campionat de França de motocròs amb motocicletes clàssiques el 2016 amb una Portal 406 Master.

## Vegeu també

* BPS (motocicleta)

## Referències

* 1 2 3 «Bikes you’ve never seen before: The French-Made BPS 125 Elan & Portal Trellis frame» (en anglès). Motocross Action, 26-12-2022. [Consulta: 2 novembre 2023].
* ↑ «Les modèles de la marque» (en francès). mxportal.free.fr, 31-05-2005. [Consulta: 3 novembre 2023].
* 1 2 «Portal» (en castellà). ottw.es. [Consulta: 3 novembre 2023].
* ↑ «BPS» (en castellà). ottw.es. [Consulta: 3 novembre 2023].
* ↑ Donnadieu, Benoît. «Motocross : BPS, mythique entreprise de l'Aveyron, fête ses 50 ns» (en francès). ladepeche.fr, 29-05-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
* 1 2 Lasserre, Laurent «Montauban. Pascal Portal remet toujours les gaz...» (en francès). La Dépêche du midi, 14-04-2017 [Consulta: 3 novembre 2023].
* ↑ «Motos françaises Portal : concentre 5/6 avril» (en francès). motomag.com. [Consulta: 3 novembre 2023].

## Enllaços externs

* Lloc Web dedicat a les antigues Portal (francès)
# Godot

«Godot» té aquests significats:
* Godot, el personatge epònim de l'obra de teatre Tot esperant Godot
* Godot (Ace Attorney), personatge del videojoc Phoenix Wright: Ace Attorney - Trials and Tribulations
* Godot, motor de videojocs lliure
* Godot, la primera tuneladora de l'empresa The Boring Company d'Elon Musk

## Vegeu també

* Godó
# Doraemon: Nobita no neji maki shitī bōken-ki

Doraemon: Nobita no neji maki shitī bōken-ki (ドラえもん のび太のねじ巻き都市冒険記), és una pel·lícula del 1997 dirigida per Fujiko Fujio.
És la dihuitena pel·lícula de Doraemon, estrenada als cinemes japonesos el 8 de març de 1997.

## Trama

Doraemon va guanyar en una loteria alguns planetes de poca utilitat ubicats a la banda entre Mart i Júpiter. Després d'haver anat a visitar un dels planetes juntament amb Nobita i els seus altres amics, en Doraemon descobreix que el vent del planeta és capaç de fer viure fins i tot objectes inanimats com joguets. En Nobita i els altres decideixen llavors portar els seus joguets a aquell lloc per donar-lis vida.

## Referències

* ↑ , <https://www.filmaffinity.com/es/film176555.html>
* ↑ «Doraemon y la fábrica de juguetes» (en castellà). [Consulta: 25 octubre 2021].
# Gai Visel·li Varró (cònsol sufecte)

Gai Visel·li Varró (en llatí Caius Visellius C. F. C. N. Varró) va ser un magistrat romà del segle i. Era probablement fill de Gai Visel·li Varró edil curul.
Va ser nomenat cònsol sufecte l'any 12 segons apareix als Fasti Capitolini. L'any 21 Tàcit menciona un Visel·li Varró com a legat a la Germània Inferior, que cal suposar era el mateix personatge.

## Referències

* ↑ Tàcit. Annals III, 41
# Ria d'O Barqueiro

La ria d'O Barqueiro és una ria que fa de límit entre les províncies de la Corunya i Lugo, a Galícia. Forma part de les Rías Altas i es troba entre la ria d'Ortigueira i la ria de Viveiro. Es troba a la desembocadura del riu Sor, a la costa del mar Cantàbric.
Forma part dels municipis d'O Vicedo, a la província de Lugo, i Mañón, a la província de La Corunya. Limita a l'oest amb la península de Bares i a l'est amb l'illa Coelleira. El seu nom prové de la localitat d'O Barqueiro, port pesquer del municipi de Mañón, tot i que també s'obre a la ria la capital municipal d'O Vicedo.

## Galeria d'imatges

* Pont sobre la ria.
* Port a la ria.
# Cèl·lula enterendocrina

Les cèl·lules enterendocrines es troben al tracte digestiu i al pàncrees, són cèl·lules que segreguen factors que regulen el funcionament d'altres cèl·lules del mateix epiteli, és a dir secreten els seus productes cap a la làmina pròpia o cap als vasos sanguinis subsegüents, per la qual cosa és una secreció endocrina.
Aquestes cèl·lules se sustenten sobre la làmina basal per un cantó i s'identifiquen dos tipus de cèl·lules enterendocrines, depenent de si a l'altre cantó arriba a la llum de la glàndula o no hi arriba. La major part no hi arriben i s'anomenen cèl·lules enterendocrines tancades. Algunes posseeixen una extensió citoplasmàtica prima amb microvellositats que hi arriba llavors se anomena cèl·lules enterendocrines obertes.
Les cèl·lules enterendocrines obertes són quimioreceptors primaris que examinen el contingut de la llum glandular i alliberen hormones depenen de la informació obtinguda en aquest procés.

## Referències

* ↑ Ross & Pawlina 6a edició, pàg. 579-581.
# Estació d'Alcalà de Xivert

Línia de mitjana distància 50 :
Alcalà de Xivert és una estació de la Línia 7 (Regional País Valencià) de la xarxa de Mitjana Distància Renfe del País Valencià situada a l'est del nucli urbà d'Alcalà de Xivert a la comarca del Baix Maestrat de la província de Castelló. L'estació es troba a la línia del Corredor Mediterrani, per la qual cosa passen molts trens de llarg recorregut sense parar. Només tenen parada dos trens al dia en direcció nord i dos en direcció sud.
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Mitjana Distància de Renfe |||||
| València-Nord | Torreblanca | | Benicarló-Peníscola | Tortosa Barcelona-Estació de França |

## Vegeu també

* Línia 7 (Regional País Valencià)
* Trens regionals del País Valencià
* Renfe Operadora
# Premi del Mèrit de les Lletres Ebrenques

El Premi del Mèrit de les Lletres Ebrenques és un guardó que concedeix l'Ajuntament d'Amposta mitjançant la Biblioteca Pública Sebastià Juan Arbó en el marc de les Jornades de les Lletres Ebrenques. Distingeix un autor o institució de les Terres de l'Ebre per la trajectòria de la seva obra o bé per la seva tasca de difusió de la literatura.

## Cronologia

* 2023: Imma de Sopa
* 2022: Joan Todó Cortiella
* 2021: Ignasi Blanch i Gisbert
* 2020: Miquel Esteve Valldepérez
* 2019: Tomàs Camacho Molina
* 2018: Manel Ollé i Albiol
* 2017. Onada Edicions
* 2016. Cinta Arasa i Carot
* 2015. Andreu Carranza i Font
* 2014. Clara Salvadó
* 2013. Jesús Maria Tibau i Tarragó
* 2012. Emigdi Subirats i Sebastià
* 2011. Francesca Aliern Pons
* 2010. Albert Pujol

## Referències

* ↑ «Les desenes Jornades de les Lletres Ebrenques aplegaran a Amposta una seixantena d'escriptors». La Vanguardia. [Consulta: 2 octubre 2020].
* ↑ «Imma de Sopa, la guanyadora del Premi Mèrit de les XVIII Jornades de les Lletres Ebrenques», 21-10-2023. [Consulta: 14 març 2024].
* ↑ «Socis premiats a l'octubre», 07-11-2022. [Consulta: 28 novembre 2020].
* ↑ Algarra, Ingrid «Homenatge a Josep Igual en les XVI Jornades de les Lletres Ebrenques». Canal 21 Ebre, 18-10-2021 [Consulta: 21 octubre 2021].
* ↑ «XV Jornades de les Lletres Ebrenques», 18-10-2020. [Consulta: 19 octubre 2020].
* ↑ «Premi del Mèrit de les Lletres Ebrenques 2019 per al professor canareu Tomàs Camacho», 21-10-2019. [Consulta: 2 octubre 2020].
* ↑ «L'escriptor Manel Ollé, Mèrit de les Lletres Ebrenques 2018», 26-10-2018. [Consulta: 2 octubre 2020].
* ↑ «Ignasi Blanch i l'homenatge a Cohen inauguren les XII Lletres Ebrenques». ebredigital.cat, 23-10-2017 [Consulta: 2 octubre 2020].
* ↑ «L'escriptora Cinta Arasa, mèrit de les Lletres Ebrenques 2016». ebredigital.cat, 24-10-2016 [Consulta: 2 octubre 2020].
* ↑ «Andreu Carranza rep el Mèrit de les Lletres Ebrenques 2015», 26-10-2015. [Consulta: 14 març 2024].
* ↑ «Clara Salvadó: “Vendre llibres em fa malviure, però llegir m'ajuda a viure”», 26-10-2014. [Consulta: 2 octubre 2020].
* ↑ «Jesús Tibau rep el premi al Mèrit de les Lletres Ebrenques que atorga la Biblioteca Sebastià Juan Arbó», 21-10-2013. [Consulta: 14 març 2024].
* ↑ «Emigdi Subirats premi al Mèrit de les Lletres Ebrenques», 25-10-2012. [Consulta: 2 octubre 2020].
* ↑ «La Xerta més literària», 23-04-2018. [Consulta: 2 octubre 2020].
* ↑ «Albert Pujol rep el premi de les lletres ebrenques», 28-10-2010. [Consulta: 2 octubre 2020].
# Nissa I

Nisa I o Nissa I (en llatí Nysa o Nyssa, en grec antic Νύσα o Νύσσα) era una princesa de Capadòcia, a Anatòlia. Va ser reina de Bitínia i va viure al segle ii aC. Era filla d'Ariarates VI i de Laodice. Els seus germans, menors que ella, eren Ariarates VII i Ariarates VIII de Capadòcia.
En una data desconeguda, Nissa es va convertir en la primera esposa de Nicomedes III Evergetes, de Bitínia, que va regnar de l'any 127 aC, al 94 aC. Nissa va tenir una filla que també es va dir Nissa, i un fill, Nicomedes, que va regnar amb el nom de Nicomedes IV Filopàtor. Devia morir jove, ja que Nicomedes III es va tornar a casar amb Laodice.
Alguns autors defensen que era una dansaire, ja que Nicomedes IV és anomenat pel rei Mitridates VI Eupator del Pont "saltatricis filius" (fill de la dansaire), però altres veuen en les paraules del rei del Pont una manera d'estigmatitzar a Nicomedes IV com a il·legítim, ja que en realitat era fill de Nissa.

## Referències

* ↑ Gabelko, O.L. «The Dynastic History of the Hellenistic Monarchies of Asia Minor According to Chronography of George Synkellos». Mitridates. Arxivat de l'original el 2011-03-16. [Consulta: 24 octubre 2020].
* ↑ Justí. Historiarum Philippicarum, XXXVIII, 5
* ↑ 1.Nysa a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1218
# Giró (despoblat)

Giró és un despoblat del municipi de Monesma i Queixigar, a la comarca de la Ribagorça.

## Referències

* ↑ Laglera, Cristian. «DESPOBLADOS EN HUESCA». [Consulta: 18 agost 2021].
# Gamarús cafè

El gamarús cafè (Strix virgata; syn: Ciccaba virgata) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita boscos d'ambdues vessants de Mèxic, cap al sud, a través de la Península del Yucatán i Amèrica Central, fins a l'Amèrica del Sud, a través de Colòmbia, nord i sud-est de Veneçuela, Trinitat, Guaiana, oest i est de l'Equador, est del Perú, nord i est de Bolívia i oest i sud-est del Brasil, el Paraguai i nord-est de l'Argentina. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.1, gener 2023) el gamarús cafè pertany al gènere Strix. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), consideren que pertany al gènere Ciccaba, el qual no és reconegut pel COI.

## Referències

* ↑ «Gamarús cafè». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 12 desembre 2022 (català)
* 1 2 3 «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 266. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Mottled Owl. Ciccaba virgata» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2022. [Consulta: 17 febrer 2023].
# La Roca (Granera)

La Roca és una masia del terme municipal de Granera, a la comarca catalana del Moianès. Pertany a la parròquia de Sant Martí de Granera.
Està situada a 608 metres d'altitud, en el sector sud-occidental del terme, a ponent del poble de Granera i a prop del límit amb Monistrol de Calders. És a migdia de la masia del Coll, a l'extrem de ponent de la Carena de la Roca. Està situada a l'esquerra del torrent de la Roca i a la dreta del Sot de Sant Martí.
S'hi accedeix per camins rurals en bon estat tant des de Granera com des de Monistrol de Calders. Des dels pobles s'hi pot arribar pel Camí de Monistrol de Calders a Granera; a 1,1 quilòmetres de Granera, a les Vinyes, 700 metres abans i al sud-est de la masia del Coll i al nord-oest de les Roques de Caldat, surt un camí rural en estat irregular que baixa cap al sud, fent giragonses, per travessar el torrent de la Roca i pujar cap a la Carena de la Roca, travessant la Baga de la Roca i arribar a la masia en 1,2 quilòmetres.
També s'hi pot arribar des de Monistrol de Calders per un altre camí: el que des de l'extrem meridional de la Urbanització Masia del Solà ressegueix aigües amunt el torrent de l'Om fins a l'extrem del terme, al sud de Pins Grossos, des d'on cal seguir cap a llevant travessant el torrent per pujar a la masia, que és a prop, perfectament visible, enlairada damunt del fons de la vall.

## Bibliografia

* Garcia-Pey, Enric. Granera: recull toponomàstic. Barcelona: Institut Cartogràfic de Catalunya - Societat d'Onomàstica, 2004 (Col·lecció "Monografies", 26). ISBN 978-84-393-6526-8.
* Rodríguez Lara, José Luis. «Granera». A: Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009 (Col·lecció "Camí Ral", 30). ISBN 978-84-232-0735-0.
# Eskilstuna United

El Eskilstuna United és un club femení de futbol d'Eskilstuna, a Suècia. Va debutar a la Damallsvenskan el 2014, i l'any següent va ser subcampió, classificant-se per a la Lliga de Campions.

## Plantilla 2016

| Porteres | Defenses | Centrecampista | Davanteres |
| Britta Elsert Gynning Emelie Lundberg 0 0 0 0 0 0 0 0 0 | Vaila Barsley Nathalie Björn Louise Quinn Elin Rombing Glodis Perla Viggosdottir 0 0 0 0 0 0 | Caksa Akerberg Petra Andersson Malin Diaz Elina Johansson Sara Linnakallio Chloe Logarzo Elena Sadiku Ingrid Schjelderup Annica Svensson Frida Svensson Elin Wahlström | Marija Banusic Emma Jansson Olivia Schough Mimmi Larsson Izabell Rydell 0 0 0 0 0 0 |

## Històric
### Palmarès

* 1 subcampionat de Lliga (2015)

### Trajectòria

Lliga de Campions de la UEFA :
| Edició | Fase previa ¹ | Setzens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Semifinals | Final |
| 16/17 | | Glasgow City | VfL Wolfsburg |
* ¹ Fase de grups. Equip classificat pillor possicionat en cas d'eliminació o equip eliminat millor possicionat en cas de classificació.
Lliga sueca :
| | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 |
| Damallsvenskan | | | | | | | | | | | 7 | 2 | 3 |
| Elitettan | A-4 | A-7 | B-4 | A-7 | A-4 | B-10 | | B-6 | B-4 | A-1 |
| Division 1 | | | | | | | ? |

## Referències

* ↑ Soccerway
# Puebla del Príncipe

Puebla del Príncipe és un municipi de la província de Ciudad Real a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Enllaços externs

* Blog Amigos de la Puebla del Príncipe Arxivat 2014-06-02 a Wayback Machine.
# Aquilini, Gemin, Eugeni i companys

Aquilini, Gemin, Eugeni i companys són un grup de màrtirs de l'antiga Roma d'Àfrica de finals del segle v. En total són set companys de martiri que van morir a mans del rei dels vàndals Huneric. A més d'Aquilini, Gemin i Eugeni al grup hi havia Marcià, Quint, Teòdot i Trifó. Són venerats com a sants i La seva memòria es commemora el 4 de gener. L'acta de martiri es va perdre, però Beda va escriure sobre ells al segle viii.

## Referències

* ↑ Basil Watkins. The Book of Saints: A Comprehensive Biographical Dictionary. Bloomsbury Publishing, 19 novembre 2015, p. 118–. ISBN 978-0-567-66415-0.
# Gamarús de Guatemala

El gamarús de Guatemala (Strix fulvescens) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae)). Habita la selva humida i boscos mixtes de les muntanyes de Chiapas i Guatemala. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Gamarús de Guatemala». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 12 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 263. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Fulvous Owl. Strix fulvescens» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 17 febrer 2023].
# Robert Coleman Richardson

Robert Coleman Richardson (Washington DC, EUA 1937- Ithaca, EUA 2013) fou un físic i professor universitari estatunidenc, guardonat amb el Premi Nobel de Física l'any 1996.

## Biografia

Va néixer el 26 de juny al districte federal de Washington DC. Va estudiar física a l'Institut Politècnic de Virgínia, situat a l'estat nord-americà de Virgínia, on es llicencià el 1958. El 1965 es doctorà a la Universitat Duke i actualment és professor a la Universitat Cornell.
Va morir el 19 de febrer de 2013 a Ithaca, estat de Nova York.

## Recerca científica

Al costat dels físics estatunidenc David Morris Lee i Douglas Dean Osheroff treballà en la superfluïdesa de l'isòtop heli-3, descobrint l'any 1972 com l'heli aconseguia adoptar una fluïdesa desconeguda a l'aproximar-se al zero absolut (-273 °C). Els seus treballs al voltant d'aquest gas han estat aplicades a la formulació i comprovació de la teoria de la formació de les cordes còsmiques de l'univers.
L'any 1996 fou guardonat, conjuntament amb els seus dos col·laboradors, amb el Premi Nobel de Física pels seus descobriments en superfluids amb l'isòtop Heli-3.

## Enllaços externs

* «Robert Coleman Richardson» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Eskimoïta

L'eskimoïta o esquimoïta és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom dels esquimals, els primers pobladors de Groenlàndia, on va ser descoberta.

## Característiques

L'eskimoïta és una sulfosal de fórmula química Ag₇Pb$_{10}$Bi$_{15}$S$_{36}$. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'eskimoïta pertany a «02.JB: Sulfosals de l'arquetip PbS, derivats de la galena, amb Pb» juntament amb els següents minerals: diaforita, cosalita, freieslebenita, marrita, cannizzarita, wittita, junoïta, neyita, nordströmita, nuffieldita, proudita, weibul·lita, felbertalita, rouxelita, angelaïta, cuproneyita, geocronita, jordanita, kirkiïta, tsugaruïta, pillaïta, zinkenita, scainiïta, pellouxita, chovanita, aschamalmita, bursaïta, fizelyita, gustavita, lil·lianita, ourayita, ramdohrita, roshchinita, schirmerita, treasurita, uchucchacuaïta, ustarasita, vikingita, xilingolita, heyrovskýita, andorita IV, gratonita, marrucciïta, vurroïta i arsenquatrandorita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de criolita d'Ivittuut, situat al fiord Arsuk, al municipi de Sermersooq, Groenlàndia. Posteriorment, també ha estat descrita a Àustria, Bulgària, República Txeca, França, Hongria, Portugal, Romania, Tadjikistan, el Japó i els Estats Units.

## Referències

* ↑ «Eskimoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 juliol 2018].