OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Senat Econòmic Europeu

El Senat Econòmic Europeu (EEE) és un organisme neutral i independent d'empreses i individus que representen els interessos comercials europeus. L'Estratègia Europea d'Ocupació, amb les seves seccions nacionals en sis països de la Unió Europea va ser fundada el 2003. El seu president és l'ex vicepresident del Parlament Europeu, polític conservador alemany Ingo Friedrich.

## Membres

Actualment, formen l'EEE 162 empreses i diversos líders econòmics. Entre aquests líders es troben els anomenats Executiu en cap (CEO) de Deutsche Bahn, Rüdiger Grube, el primer ministre de Luxemburg i president de l'Eurogrup, Jean-Claude Juncker, i Roland Koch, ex cap de govern alemany de Hessen i ara executiu en cap de Bilfinger Berger.
Les seccions nacionals s'han fundat en els països europeus mitjà i orientals: a Alemanya, Àustria, Suïssa, República Txeca, Bulgària i Eslovàquia. Amb 49 líders, Alemanya representa la secció de l'EEE nacional més gran.
El president Ingo Friedrich va ser durant llarg temps membre del Parlament Europeu (des de 1979 fins a 2009). Entre juliol de 2004 i gener de 2007 va ser un dels 14 vicepresidents del Parlament Europeu. El secretari general del Senat Económicp Europeu és Wolfgang Franken i Michael Jäger és el conseller delegat.

## Directrius

L'EEE representa els interessos dels seus membres a Europa. «Tenim el coratge, l'obligació i la confiança per crear una cultura de responsabilitat i confiança. Els nostres diàlegs amb els polítics i la societat són menys emocionals. Fem campanya contra la falta organitzada de responsabilitat en quasi totes les àrees, i per treballar amb els nostres socis en assumir responsabilitats pels interessos econòmics i socials de les empreses que representem», aferma el Secretari general Wolfgang Franken respecte a les directrius. Ofertes de l'EEE amb temes d'actualitat com ara la retirada nuclear alemanya, la crisi de l'euro, i la crisi del deute a Grècia.

## Referències

* ↑ «Secretary-General Wolfgang Franken about the EES-guidelines». Arxivat de l'original el 2015-08-17. [Consulta: 9 octubre 2015].
* ↑ «[ttp://eu-wirtschaftssenat.eu/english/nuclear-pullout-has-to-be-linked-to-a-wider-eu-energy-policy-framework.html EES President Ingo Friedrich about the German nuclear pullout]» (en anglès), 26-04-2011. [Consulta: 9 octubre 2015].
* ↑ «„Europe’s strength must be used by EES Secretary General Wolfgang Franken» (en anglès), 20-03-2010. Arxivat de l'original el 2015-06-12. [Consulta: 9 octubre 2015].
* ↑ «EES President Ingo Friedrich about the debt-crisis in Greece» (en anglès), 18-02-2010. Arxivat de l'original el 2016-02-28. [Consulta: 9 octubre 2015].
# Commana

Commana (en bretó Kommanna) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 995 habitants. A l'inici del curs 2007 el 37,4% dels alumnes del municipi eren matriculats a la primària bilingüe.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.462 | 1.370 | 1.262 | 1.153 | 1.061 | 988 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Raymond Lever | |
| 2008- | Marie-Thérèse Lancien | |

## Referències

* ↑ (francès) Ofis ar Brezhoneg: Enseignement bilingue
# Open House Palma

Open House Palma és un festival d'arquitectura de portes obertes de Palma que se celebra un cap de setmana a l'any i té l'objectiu de difondre l'arquitectura i el patrimoni de la ciutat als seus veïns. La intenció és de donar a conèixer edificis que normalment no són visitables però que tenen un interès arquitectònic o patrimonial. S'acull a la marca Open House, que promociona aquest tipus de festivals a ciutats d'arreu del món d'ençà de 1992, quan va tenir lloc la primera edició a Londres. L'organització del festival és independent de qualsevol entitat o empresa, i bona part de la feina la duen a terme voluntaris aficionats a l'arquitectura i el patrimoni.
La primera edició tengué lloc el novembre de 2021, en la qual participaren més de 350 voluntaris, una setantena d'edificis i gairebé 10.000 visitants. La segona edició del festival tengué lloc l'octubre de 2022, i acabà amb la participació de 68 edificis i unes 13.000 visites.

## Referències

* ↑ «Festival OHP». Open House Palma. [Consulta: 7 setembre 2022].
* ↑ «Gairebé 10.000 participants a l'Open House Palma». Diari de Balears, 08-11-2021 [Consulta: 7 setembre 2022].
* ↑ «L’Open House obre portes a més de setanta edificis de Palma després de Londres, Roma o Nova York». IB3 Notícies, 05-11-2021 [Consulta: 7 setembre 2022].
* ↑ «La segona edició d'Open House Palma finalitza amb gairebé 13.000 visites». Diari de Balears, 24-10-2022 [Consulta: 26 octubre 2022].
# Quadrangle Mylitta Fluctus

El quadrangle Mylitta Fluctus és un dels 62 quadrangles definits per la cartografia de Venus aprovats per la Unió Astronòmica Internacional.
En els mapes a escala 1 / 5.000.000 (identificat amb el codi V-61) inclou la porció de la superfície de Venus situada en latitud d'entre 50º a 75° S, i longitud entre 300º a 360° E.
Deu el seu nom al Mylitta Fluctus.

## Referències

* ↑ USGS Astrogeology: Gazetteer of Planetary Nomenclature « Quadrangles de Venus a escala 1 / 5.000.000 »
* 1 2 Mylitta Fluctus, V-61
# Le Papillon Fantastique

Le Papillon Fantastique és una pel·lícula muda estrenada el 1909, dirigida i interpretada per Georges Méliès en el paper de mag. La pel·lícula va ser produïda per la companyia francesa Star Film, i en els seus catàlegs consta amb la referència 1530–1533. Es tracta d'una pel·lícula perduda de la que es va descobrir un fragment de quasi dos minuts pintat a mà.

## Argument

En el fragment de la pel·lícula que es conserva es veu com en un espectacle, un mag fa aparèixer de dins d'una piràmide buida de cartró una noia amb ales de papallona que es queda sobre una petita tarima batent les ales. Després, porta una diana al mig de l'escenari i la tapa amb la mateixa piràmide, pren un rifle i hi dispara. La piràmide s'obre i forma una estrella al voltant de la piràmide. Amb uns moviments màgics fa aparèixer una noia flotant al mig de l'estrella. Es concentra la converteix en una aranya amb cos de dona. La noia papallona, espantada, intenta fugir però es capturada per l'aranya. El mag, després d'alliberar-la dispara a l'altra amb el rifle i fa que desaparegui.

## Referències

* ↑ «Georges Meliés Collection (1896-1913)» (en anglès). arte International distribution. [Consulta: 1r maig 2019].
* ↑ Malthête, Jacques; Marie, Michel. Georges Méliès, l'illusionniste fin de siècle?: actes du colloque de Cerisy-la-Salle, 13-22 août 1996 (en francès). Presses Sorbonne Nouvelle, 1997, p. 65. ISBN 9782878541403.
* ↑ Ettleman, Tristan. «The Spider and the Butterfly and the Twilight of Georges Méliès' Career», 01-01-2018. [Consulta: 1r maig 2019].

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula “The Papillon Fantastique” a YouTube
# La Roca (Malla)

La Roca és una masia de Malla (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia restaurada de grans dimensions construïda aprofitant el desnivell de la roca. Té un cos rectangular orientat a migdia, cobert a dues vessants i amb un portal dovellat descentrat. Unit a aquest cos i formant angle recte n'hi ha un altre orientat a llevant que s'uneix al primer mitjançant una torre de tres pisos coberta a quatre vessants i amb badius a la part superior. A continuació, cap a l'esquerra, s'hi forma un cos de galeries a la part superior, que s'uneix a un altre més avançat, la part baixa del qual és destinada a dependències agrícoles i la superior a l'habitatge, on s'obre un porxo rústic.

## Història

La masia apareix al fogatge de 1553 de la parròquia de Sant Vicenç de Malla, habitat per MIQUL ROCHA.
Va ser reformada als segles XVI o XVII, XIX (com indica una llinda datada al 1843) i XX, l'any 1982.

## Referències

* 1 2 3 «La Roca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 setembre 2017].
# Serra de Comardons

La Serra de Comardons és una serra situada al municipi de Castellar de la Ribera (Solsonès).

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Comtat de Dalarna

El Comtat de Dalarna, o Dalarnas län és un comtat o län a la zona central de Suècia. Fa frontera amb els comtats de Jämtland, Gävleborg, Västmanland, Örebro i Värmland. Tà fa frontera a l'est amb els comtats noruecs de Hedmark i Sør-Trøndelag. Entre els municipis de Mora, Rättvik i Leksand hi ha el llac Siljan.

## Municipis

* Avesta
* Borlänge
* Falun amb el barri de Hosjö
* Gagnef
* Hedemora
* Leksand
* Ludvika
* Malung
* Mora
* Orsa
* Rättvik
* Smedjebacken
* Säter
* Vansbro
* Älvdalen

## Vegeu també

* Teaterladan
* Old Tjikko

## Enllaços externs

* Oficina Administrativa del comtat de Dalarna
* Consell del comtat de Dalarna
# Silvestra Moreno i García

Silvestra Moreno i García (1935) és una directiva de serveis socials catalana. Ha estat presidenta de la Federació Catalana d'Associacions de Familiars de Malalts Mentals, que ofereix suport i assessorament a les famílies per tal que puguin suportar la seva situació. El 1992 funda la Fundació Malalts Mentals de Catalunya. Més tard ha estat presidenta de la Confederación Española de Agrupaciones de Familiares y Personas con Enfermedad Mental (FEAFES). El 2000 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Referències

* ↑ 324cat «Silvestra Moreno, la lluita per la dignitat dels malalts mentals». CCMA.
* ↑ FUNDACIÓ MALALTS MENTALS DE CATALUNYA
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 24 març 2015].
* ↑ La crisi duplica el nombre d'adults tutelats, canvia el seu perfil i ofega les entitats a 20 Minutos 11 de juliol de 2014
# Quadrangle Neruda

El quadrangle Neruda (identificat amb el codi H-13) és un dels 15 quadrangles definits per la cartografia de Mercuri aprovats per la Unió Astronòmica Internacional. Això inclou la porció de la superfície de Mercuri situat en latitud d'entre 21° S i 66° S, i longitud entre 180° i 270° W.
El cràter Neruda és l'estructura geològica situada a l'interior del quadrangle elegida com a epònim d'aquest quadrangle. Aquest nom va ser adoptat en 2011 després que la missió MESSENGER fes disponibles suficients imatges d'aquesta part de la superfície de Mercuri. No es va assignar abans d'aquest moment, ja que era un dels sis quadrangles que no van ser mapejats quan el Mariner 10 va fer els seus sobrevols el 1974 i 1975. Abans de la missió del MESSENGER el quadrangle s'anomenava Solitudo Persephones, el nom de la característica d'albedo homònima que havia estat identificada històricament en aquesta porció de la superfície.
* La característica d'albedo Solitudo Persephones en un mapa de Mercuri anterior a l'exploració del MESSENGER

## Referències

* ↑ H-13 PDF

## Vegeu també

* Borealis
* Bach
* Victoria
* Shakespeare
* Raditladi
* Hokusai
* Derain
* Eminescu
* Tolstoj
* Beethoven
* Kuiper
* Discovery
* Michelangelo
* Neruda
* Debussy
# Lilia Skala

Lilia Skala (Viena, 28 de novembre de 1896 - Nova York, 18 de desembre de 1994) va ser una actriu austroestatunidenca.

## Biografia

Nascuda a Viena, en el període anterior a la Segona Guerra Mundial, va formar part de la companyia teatral de Max Reinhardt. Amb l'arribada del nazisme, va ser obligada a fugir amb el marit, que era d'origen jueu, i els seus dos fills. Després d'una primera temptativa fallida per anar al Regne Unit, el 1939, en l'absoluta pobresa, va aconseguir fugir amb la família als Estats Units.
El 1952, va començar la seva carrera en la televisió i va actuar a Broadway al costat d'Ethel Merman, en el musical Call Me Madam d'Irving Berlin, en el paper de la gran duquessa Sophie, personatge que va interpretar també en la versió cinematogràfica de l'obra, Call me, madam, rodada el 1953.
Va rebre una nominació a l'Oscar a la millor actriu secundària per la seva interpretació de la mare superiora Maria en Els lliris del prat (1963), dirigida per Ralph Nelson i interpretada per Sidney Poitier. Successivament, va aparèixer en El vaixell dels bojos (1965), Charly (1965), Eleanor and Franklin (1976), Roseland (1977), Flashdance (1983) i La casa dels jocs (1987).
Es va morir el 1994, amb 98 anys.

## Filmografia

Filmografia:
* 1931: Purpur und Waschblau: Leonore von Cadour
* 1932: Man braucht kein Geld
* 1933: Madame wünscht keine Kinder
* 1936: Mädchenpensionat: Fräulein Hell
* 1936: Blumen aus Nizza
* 1937: Unentschuldigte Stunde
* 1953: Call Me Madam: gran duquessa Sophie
* 1963: Els lliris dels prats (Lilies of the Field): mare Maria
* 1965: El vaixell dels bojos (Ship of Fools): Frau Hutten
* 1967: Caprice: Madame Piasco
* 1968: Charly: Dra. Anna Straus
* 1976: Deadly Hero: Mrs. Broderick
* 1977: Roseland de James Ivory: Rosa (The Peabody)
* 1979: Heartland: Mrs. Landauer
* 1982: The End of August: Mlle. Reisz
* 1983: Flashdance: Hanna Llarg
* 1983: Testament (Testament): Fania Morse
* 1987: House of Games: Dra. Maria Littauer
* 1990: Men of Respecte: Lucia

## Referències

* ↑ «Biografia de Lilia Skala». The New York Times.
* ↑ «Lilia Skala, premis». The New York Times.
* ↑ «Filmografia de Lilia Skala». The New York Times.
# Metlaoui

Metlaoui (àrab: المتلوي, al-Mitlawī) és una ciutat de Tunísia de la governació de Gafsa, situada uns 30 km al sud-oest de la ciutat de Gafsa. Té una població d'uns 8.000 habitants. És capçalera d'una delegació amb una població de 43.090 habitants (2004).

## Economia

Es troba al mig d'una zona de producció de fosfats, entre el Djebel Essath al nord i el Djebel El Khmaielia al sud. Té una estació de tren que serveix també la veïna Magroun, situada uns 7 km al nord. El govern hi va establir una zona industrial.
L'activitat agrícola, degut al baix rendiment del terreny, és complementada amb la indústria i la mineria.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 61 57 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en deu sectors o imades:
* Metlaoui Centre (61 57 51)
* Metlaoui Gare (61 57 52)
* El Mzirâa (61 57 53)
* Krichet Nâam (61 57 54)
* Cité El Amel Ouest (61 57 55)
* Cité El Amel Est (61 57 56)
* Thalja (61 57 57)
* Oued El Arta (61 57 58)
* El Magroun (61 57 59)
* Segui Sud (61 57 60)
Al mateix temps, forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 61 15).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 123-126. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 162. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# La Roca (Sant Joan de les Abadesses)

La Roca és un mas a uns quants centenars de metres al sud-est del nucli de Sant Joan de les Abadesses (al Ripollès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

Es tracta d'una masia construïda aprofitant el desnivell del terreny, de planta quadrada on en un extrem d'aquesta hi ha una torre que havia estat colomar. El conjunt d'edificis es comunica a partir de l'era de batre. Separada del conjunt del mas hi havia una pallissa que conserva la seva forma original i que actualment ha estat unida al cos principal de la masia per noves edificacions de tipus granja i que han engrandit tota la masia. Les teulades són a dos vessants excepte la del cos de la torre, que és a quatre vessants. Les obertures principals són finestres d'arc de mig punt i l'entrada a l'habitacle del mas es fa per mitjà d'unes escales exteriors.
La fisonomia d'aquest mas permet relacionar-lo amb els de la Torre i el Covilar.

## Història

La masia de la Roca ja ve citada l'any 1397 en un capbreu de l'abat de Vilalba del monestir de Sant Joan de les Abadesses amb el nom de masoveria Roca Guixera. Al llarg de tots els segles posteriors aquest mas ve citat sempre en diversos documents amb el nom de la Roca. Havia posseït una teuleria, actualment en desús, anomenada la teuleria de la Roca.

## Referències

* 1 2 3 «Masia la Roca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
# Semiòtica clínica

En Medicina, la Semiologia clínica és el cos de coneixements que s'ocupa de la identificació de les diverses manifestacions patològiques (símptomes i signes) o dades, de com buscar-los (semiotècnia), com reunir-los en síndromes i com interpretar-los (clínica semiològica). El mètode de treball o procediments desenvolupats per a l'obtenció de les dades, (fonamentalment l'interrogatori i l'examen físic del pacient) es coneix com a mètode clínic.

## Introducció

La semiologia constituïx el pilar fonamental de la medicina clínica. És un art i una ciència. Presenta un mètode d'ordenament dels coneixements (mètode clínic) i un objectiu que és el diagnòstic dels problemes de salut. Parteix d'observacions simples i construeix coneixements de complexitat creixent. Observació, construcció i aplicació a la situació concreta. En ser una ciència humanista, aplica una mirada biològica, psicològica, social i ètica dels problemes en el marc del vincle metge-pacient, o relació metge-pacient. Més encara, ben desenvolupada, aquesta disciplina permet al metge no només orientar-se en el diagnòstic. D'aquí l'asserció de Laubry: '"La semiologia no és solament la gramàtica de la medicina, sinó la Medicina mateixa". En síntesi la semiologia en medicina és llenguatge i metodologia de pensament. El context de la seva aplicació és la consulta mèdica. La ciència semiològica en medicina és aplicada en les diferents especialitats tant clíniques com quirúrgiques. En la semiologia clínica s'implementa la semiologia cardíaca, pulmonar, dermatològica, otorrinolaringologia, psiquiàtrica, endocrinologia. L'instrument de registre de la semiologia clínica és la història clínica.

## Origen

És possible que la semiòtica clínica fos de les primeres ciències. Hipòcrates té un lloc important en la història, va tractar els malalts i els símptomes de la malaltia. Amb un text denominat “Prognòstic” Hipòcrates descriu la cara d'un moribund, on diu que la primera observació d'un metge davant d'un pacient ha de ser la cara, cal comparar la cara d'un malalt amb una cara sana i així podem detectar les diferències que són els símptomes de la malaltia. En la descripció que fa de la cara d'un moribund descriví una cara amb ulls i pòmuls enfonsats, orelles fredes, amb els lòbuls sortits, la pell de la cara seca i tirant i un color de la cara totalment entre groc i gris. Quan tots aquests símptomes desapareixen el moribund es curarà. El mètode hipocràtic no es pregunta que és una malaltia sinó com es manifesta amb els signes dels pacients, aquesta tècnica mèdica és semiòtica clínica.

## Referències

* ↑ La importancia de la Exploración Física, bloc de semiologia
* ↑ Enfermedad y signo. De la semiótica a una buena práctica clínica per Carlos Andrés Cáceres Cediel
* ↑ Serrano, p.21.
* ↑ Serrano, p.22.

## Bibliografia

* Sebastià Serrano. La Semiotica una introducción a la teoría de los signos. Montesinos Editos, S.A.
* Rafael Abad Iglesias Semiótica clínica integrada. El padecimiento: sus síntomas, signos y trastornos : modelo cientifico computable de aplicación a las ciencias de la salud, medicina, farmacia y veterinaria Madrid : RAIS, 1995 ISBN 84-920497-5-8
# Comtat de Crook

«Comtat de Crook» té aquests significats:
* Comtat de Crook (Oregon)
* Comtat de Crook (Wyoming)
# VII Mostra de Cinema Llatinoamericà de Lleida

La VII Mostra de Cinema Llatinoamericà de Lleida va tenir lloc a Lleida entre el 17 i el 23 de març de 2001. Fou organitzada pel Centre Llatinoamericà de Lleida amb el suport del Patronat de Turisme de la Paeria de Lleida i la col·laboració de la Fundació "la Caixa", la Universitat de Lleida, l'Instituto de Cooperación Iberoamericana, el Ministeri d'Assumptes Socials d'Espanya, la Casa de América i l'Institut Català de Cooperació Iberoamericana. La inauguració i clausura es van celebrar al Teatre Principal de Lleida i les exhibicions als Cinemes Rambla. En aquesta edició es va constituir un jurat i es van entregar més premis.

## Pel·lícules exhibides
### Selecció oficial

* Nueve reinas de Fabián Bielinsky
* Amores perros d'Alejandro González Iñárritu
* Esperando al mesías de Daniel Burman
* Una noche con Sabrina Love d'Alejandro Agresti
* Así es la vida d'Arturo Ripstein
* La ley de Herodes de Luis Estrada
* Felicidades de Lucho Bender
* Los días con Ana de Marcelo Bertalmío
* Coronación de Silvio Caiozzi

### Homenatge a Miguel Ángel Solá

* Casas de fuego (1995) de Juan Bautista Stagnaro
* Asesinato en el Senado de la Nación (1984) de Juan José Jusid
* Bajo bandera (1997) de Juan José Jusid
* Sur (1988) de Fernando Solanas
* Una sombra ya pronto serás (1994) d'Héctor Olivera

## Jurat

Els membres del jurat foren el director Juan Antonio Bardem, l'actor Jordi Dauder, el crític italià Ugo Brusaporco, el productor Antoni Llorens i Olivé, la filòsofa Menene Gras Balaguer, el periodista Eduardo Moyano, l'escriptor Javier Tomeo i la directora de la Filmoteca del Ministeri d'Afers Exteriors d'Espanya, Lola Millás.

## Premis

Els premis atorgats en aquesta edició foren:
| Categoria | Premiat | Treball |
| Premi de l'Audiència | Nueve reinas | Fabián Bielinsky |
| Millor pel·lícula | Esperando al mesías | Daniel Burman |
| Millor opera prima | Amores perros | Alejandro González Iñárritu |
| Millor actor | Tomás Fonzi | Una noche con Sabrina Love |
| Millor actriu | Arcelia Ramírez | Así es la vida |
| Millor guió | Guillermo Arriaga | Amores perros |

## Referències

* ↑ 7a Mostra de Cinema Llatinoamericà al Catàleg Col·lectiu de les Universitats de Catalunya
* ↑ La VII Mostra de Cine Llatinoamericà de Lleida exhibirà més de 80 films procedents de nou països hispans, Vilaweb, 15 de març de 2001
* ↑ Una "deuda" con América latina. Más premios al cine nacional, La Nación, 2 d'abril de 2001
* ↑ Lérida a lento compás, La Nación, 28 de març de 2001