OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Parc de Can Nadal

El Parc de Can Nadal és un parc urbà de Sant Feliu de Llobregat (Baix Llobregat) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'únic edifici que queda en peu de l'antic Clos de Can Nadal és una petita torre, en bastant mal estat, que es troba en un extrem del parc sense tenir cap mena de funció. El parc està ben cuidat i els arbres, fonamentalment, coníferes, són ben bé del segle xix.
Els bancs originals es troben repartits al voltant d'un petit llac i són realitzats en maó arrebossat, amb elements tipus mènsula a la part inferior i als costats. Estan molt degradats.

## Història

La quadra del Palau ocupava una bona part del terme de l'actual Sant Feliu. Aquesta hisenda havia figurat com a entitat separada de la població fins a començaments del segle xix. El Clos de Can Nadal va estar afectat per les expropiacions de finques per la construcció del ferrocarril. En començar la centúria actual, s'inicià el procés de desintegració de Can Clos, doncs es posà en marxa la urbanització dels "carrers nous". Finalment l'any 1933 el comte de Vilardaga, Antoni Clavé i Nadal, va vendre a l'Ajuntament el que restava del clos.

## Referències

* 1 2 3 4 «Parc de Can Nadal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].
# Malopestxanka

Malopestxanka (en rus: Малопесчанка) és un poble de l'óblast de Kémerovo, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 719 habitants, pertany al districte de Mariïnsk.

## Referències

* ↑ «Определение высоты над уровнем моря по координатам». latlong.ru. Arxivat de l'original el 2018-08-26. [Consulta: 24 març 2014].
# Sant Guim

«Sant Guim» té aquests significats:
* Sant Guim de Freixenet, municipi i localitat a l'est de la comarca de la Segarra
* Sant Guim de la Plana, municipi al centre de la comarca de la Segarra
* Sant Guim de la Rabassa, poble al municipi segarrenc de Sant Guim de Freixenet
* Castell de Sant Guim de la Plana, edifici a Sant Guim de la Plana (Segarra)
* Castell de Sant Guim de la Rabassa, edifici a Sant Guim de la Rabassa, al municipi de Sant Guim de Freixenet (Segarra)
* Estació de tren de Sant Guim de Freixenet, estació de ferrocarril propietat d'Adif a Sant Guim de Freixenet (Segarra)
# Philautus refugii

Philautus refugii és una espècie de granota que es troba a Malàisia i, possiblement també, a Indonèsia.

## Referències

* Inger, R., Iskandar, D., Das, I., Stuebing, R., Lakim, M., Yambun, P. & Mumpuni 2004. Philautus refugii. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 de gener de 2008.
# Puig de la Cova

El Puig de la Cova és una muntanya de 672 metres que es troba al municipi del Montmell, a la comarca catalana del Baix Penedès.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Puig de la Cova». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
# Wanamassa

Wanamassa és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2000 tenia 4.551 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wanamassa tenia 4.551 habitants, 1.657 habitatges, i 1.277 famílies. La densitat de població era de 1.568,9 habitants/km².
Dels 1.657 habitatges en un 39,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,3% hi vivien parelles casades, en un 11,3% dones solteres, i en un 22,9% no eren unitats familiars. En el 18,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,75 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,5% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 30,1% entre 25 i 44, un 24,5% de 45 a 60 i un 13% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 61.607 $ i la renda mediana per família de 64.960 $. Els homes tenien una renda mediana de 51.768 $ mentre que les dones 35.000 $. La renda per capita de la població era de 26.759 $. Aproximadament el 0,9% de les famílies i l'1,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Wanamassa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wanamassa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Papamosques beccurt

El Papamosques beccurt (Melaenornis microrhynchus; Syn: Bradornis microrhynchus) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) que habita sabanes i boscos de l'Àfrica oriental, al sud-est de Sudan del Sud, Etiòpia, Somàlia, est d'Uganda, Kenya i Tanzània. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
En diverses llengües rep el nom de "papamosques becpetit" (Francès: Gobemouche à petit bec. Espanyol: Papamoscas piquicorto).

## Taxonomia

A la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.2, 2021) se'l considera al gènere Melaenornis. Tanmateix, en el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (desembre 2019) se'l classifica dins del gènere Bradornis (B. mariquensis), juntament amb altres cinc espècies de papamosques.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «papamosques beccurt». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 27 desembre 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 695. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «African Grey Flycatcher. Bradornis microrhynchus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 27 desembre 2021].
* ↑ «Chats, Old World flycatchers». IOC World Bird List Version 11.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2021. [Consulta: 27 desembre 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 695. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Marie-Claire Zimmermann

Marie-Claire Zimmermann (Brest, 22 de setembre de 1937) és una filòloga francesa.

## Trajectòria

Per motius de salut d'un familiar, passà moltes estones de la seva infantesa a l'Alta Cerdanya, on hi va aprendre català, malgrat que el seu pare li ho va prohibir. Estudià filologia hispànica a la Sorbona, on el 1961 aconseguí graduar-se en espanyol hi fou professora del 1963 al 1970. El 1967 es casà amb l'historiador Michel Zimmermann i de 1971 a 1974 van viure a Barcelona, on estudià l'obra d'Ausiàs March a la Biblioteca de Catalunya, de tal manera que actualment és una de les especialistes en literatura del segle xiv. També ha estudiat l'obra de Pere Gimferrer i Salvador Espriu. El 1991 ocupà la primera càtedra de Llengua i Literatura Catalanes de la Universitat de París-Sorbona, i el 1992 fou designada directora del Centre d'Études Catalanes de la Sorbona. Des del 1997 és membre corresponent de l'Institut d'Estudis Catalans. També ha traduït al francès algunes obres de Pablo Neruda.
Ha rebut el Premi Catalònia de l'IEC (1993), el Premi Crítica Serra d'Or (1998), el XII Premi Internacional Ramon Llull (1999) i el 2000 la Creu de Sant Jordi.

## Obres

* Poesías españolas contemporáneas (11970)
* Ausiàs March o l'emergència del jo (1998) (Premi Crítica Serra d'Or d'estudi literari, 1999)

## Referències

* 1 2 Institut d'Estudis Catalans. Memòria: curs 1997-1998, p.125-126.
* ↑ Vasquez, Carmen. Voluntad de un canto: Pablo Neruda y tres poetas de la resistencia francesa (en castellà). París: Presses Sorbonne Nouvelle, 2017-04-12, p. 149–165. ISBN 978-2-87854-725-2.
* ↑ Castro, Idoli. «El acceso a la poesía española contemporánea en Francia : un viaje iniciático» (en castellà). Ministerio de Cultura y Deportes.
* ↑ «Marie Claire Zimmermann». Departament de la Presidència. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa de M-C. Zimmermann a l'IEC Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* (castellà) Fitxa de Marie Claire Zimmermann al Portal del Hispanismo Arxivat 2011-09-15 a Wayback Machine.
# Ivana Vuleta

Ivana Vuleta (en alfabet ciríl·lic serbi: Ивана Вулета), nom de naixement Ivana Španović (Шпановић, [ʃpǎːnoʋit͡ɕ]; Zrenjanin, 10 de maig de 1990) és una saltadora de llargada sèrbia, dos vegades campiona del món en pista coberta i tres vegades campiona d'Europa en pista coberta.
El 2013, es va convertir en la primera atleta sèrbia en guanyar una medalla al Campionat del món d'atletisme. El 2018, es va convertir en la primera atleta sèrbia en guanyar una medalla d'or mundial al Campionat del Món d'atletisme en pista coberta de 2018. Té el rècord nacional en salt de llargada, en pista coberta i a l'aire lliure, i també té el rècord nacional en pista coberta en els 60 metres llisos i en pentatló en pista coberta. El seu entrenador és Goran Obradović i és membre de l'Athletic Club Vojvodina de Novi Sad.

## Referències

* ↑ «Звезда српске атлетике Ивана - сада је госпођа Вулета». RTS, 01-10-2021. [Consulta: 8 març 2022].
* ↑ «Udala se Ivana Španović i promenila prezime: Pojavile se prve slike sa bajkovitog venčanja na ranču». Telegraf, 27-09-2021. [Consulta: 8 març 2022].
* ↑ «O KLUBU», 14-04-2015. Arxivat de l'original el 2017-01-22. [Consulta: 28 juliol 2022].
# Platja de l'Home Mort

La platja de l'Home Mort és una platja natural situada al sud del municipi de Sitges (Garraf) en una zona envoltada de penya-segats, entre la platja de Rosés, a llevant, i la punta de la Desenrocada, a ponent, que la separa de la platja de la Desenrocada, dins de l'espai agroforestal dels Colls i Miralpeix. Té una longitud de 127 metres i una amplada mitjana d'11 metres, formada per sorres gruixudes, graves i còdols. És una platja nudista. Fou una de les primeres platges considerades d'ambient LGTBIQ+ del món, l'any 1930. L'accés és fa a través d'un corriol abrupte que comença a la zona d'on hi va haver la discoteca l'Atlàntida de Sitges. Hi ha una guingueta i lloguer de para-sols i gandules.

## Referències

* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Colls i Miralpeix». Diputació de Barcelona, 01-09-2014.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Platja de l'Home Mort». Associació Turística de Serveis de Platges de Sitges. Arxivat de l'original el 2010-12-01. [Consulta: 24 juliol 2010].
* ↑ «Platja de l’Home Mort». Sitges any time.
* ↑ «Home Mort». Visit Sitges.
# Protestes de desembre de 1970 a Polònia

Les protestes de desembre de 1970 a Polònia, o els fets de desembre de 1970 (en polonès:Grudzień 1970) és el nom d'una sèrie de manifestacions d'obrers a la República Popular de Polònia. Les principals manifestacions van tenir lloc a Gdynia, Gdańsk, Szczecin i Elbląg. La causa més important va ser la decisió de govern sobre l'increment dels preus.
El Partit Obrer Unificat Polonès (comunista) va decidir fer servir els militars. Com a resultat almenys 42 obrers van perdre-hi la vida i més de mil ferits. La situació va donar lloc a un canvi de Secretari General del partit: Władysław Gomułca va ser substituït per Edward Gierek.

## Vegeu també

* Acords de la Taula Rodona de Polònia

## Enllaços externs

* Maciej Rosalak. «40 lat temu» (en polonès). rp.pl, 13-12-2010. Arxivat de l'original el 2012-03-22. [Consulta: 18 gener 2011].
# Fenologia

La fenologia, terme que deriva de la paraula del grec phaino, 'mostrar', 'aparèixer', és la ciència que estudia la relació entre els factors climàtics i els cicles dels éssers vius. El moment i la durada dels esdeveniments fenològics particulars varia segons els anys depenent de la corresponent situació meteorològica.
La fenologia presenta dues branques:
* la fitofenologia, la part de la fenologia que estudia com afecten les variables climatològiques a les manifestacions periòdiques o estacionals de les plantes (floració, maduració de fruits, aparició i caiguda de fulles, etc.) i
* la zoofenologia, la part de la fenologia que estudia com les variables i les inèrcies climatològiques afecten les activitats periòdiques dels animals (migració, hibernació, muda de pell, canvis d'activitat, etc.).
L'anotació de les dates de l'arribada o tornada de certs ocells migratoris (com en el cas de l'oreneta) és un exemple de l'activitat de la fenologia.
Les dades fenològiques es prenen en petits jardins annexos a observatoris meteorològics, a partir de la informació subministrada per aficionats voluntaris o en centres especialitzats, com és el cas de la finca de La Higueruela, a Toledo, que depèn del CSIC (Consell Superior d'Investigacions Científiques).
S'ha de tenir en compte, a efectes comparatius, que les diferents varietats de plantes conreades tenen cicles que es completen en períodes també diferents.
La recopilació de dades amb sèries de molts anys pot contribuir a millorar la gestió i el rendiment dels conreus. En el cas d'espècies silvestres, també constitueix un avís sobre canvis climàtics, abundància d'espècies, estat sanitari, etc.
A la Xina hi ha registrat un calendari fenològic des de fa mil anys, i a Kyoto, al Japó, es registra la data de floració dels cirerers des de l'edat mitjana.

## Referències

* ↑ Oteros, J., García-Mozo, H., Vázquez, L., Mestre, A., Domínguez-Vilches, E., Galán, C. (2013). Modelling olive phenological response to weather and topography. Agriculture Ecosystems & Environment, 179: 62-68. Link
* ↑ Oteros Jose (2014) Modelización del ciclo fenológico reproductor del olivo (Tesis Doctoral). Universidad de Córdoba, Córdoba, España Link
* ↑ Phenology: An Integrative Environmental Science Google books
* ↑ http://books.google.cat/books?id=BgtzD4frr98C&printsec=frontcover&hl=ca
# Palestra Itália Futebol Clube

El Palestra Itália Futebol Clube fou un club de futbol brasiler de la ciutat de Curitiba a l'estat de Paranà.

## Història

El Palestra Itália Futebol Clube va néixer el 7 de gener de 1921. Durant la Segona Guerra Mundial canvià el seu nom per Paranaense, més tard Comercial i finalment Palmeiras. Acabada la contesa militar el 1945, retornà al seu nom original, Palestra Itália. Guanyà el campionat paranaense el 1924, 1926, i 1932. Es fusionà amb Britânia Sport Club i Clube Atlético Ferroviário el 1971, formant el Colorado Esporte Clube.

## Estadi

Palestra Itália jugava els seus partits a l'Estadi Tarumã. Tenia una capacitat per a 6.000 espectadors.

## Palmarès

* Campionat paranaense:
** 1924, 1926, 1932

## Referències

* 1 2 3 4 5 Enciclopédia do Futebol Brasileiro Lance Volume 1. Rio de Janeiro: Aretê Editorial S/A, 2001, p. 212. ISBN 85-88651-01-7.
* ↑ «Estat de Paranà State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].
* 1 2 Rodrigues, Rodolfo. Escudos dos Times do Mundo Inteiro. São Paulo: Panda Books, 2006, p. 99. ISBN 85-7695-011-1.
# Simpsonichthys auratus

Simpsonichthys auratus és un peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ «Simpsonichthys auratus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W.J.E.M.: Rivulidae (South American Annual Fishes). planes 526-548. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil, any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Sant Joan Evangelista (Museu del Prado)

Sant Joan Evangelista és una obra d'El Greco. En el corpus pictòric d'aquest artista, es tracta d'una de les escasses representacions d'un apòstol aïllat, que no estigui aparellat amb una altra figura, o que formi part d'un apostolat- com és el cas d'altres representacions de Sant Joan Evangelista.
José Camón Aznar va seguir a August L. Mayer en l'intent de agrupar aquest llenç amb d'altres peçes soltes d'apòstols, per tal de reconstruir un apostolat incomplet, però aquestes obres no són homogènies, ni en la seva tipologia ni en el seu estil, ni tampoc tenen la bona qualitat d'aquesta peça del Museu del Prado. Tampoc és gaire convincent l'intent d'identificar aquesta peça amb el San Juan Evangelista de medio cuerpo de l'Inventari número-I, realitzat per Jorge Manuel Theotocópuli després de la mort del seu pare.

## Anàlisi de l'obra

Tant per les dimensions com per la tipologia, aquest llenç es relaciona amb les pintures corresponents dels apostolats del Museu del Greco i de la Catedral de Toledo. Es tracta de la mateixa figura, la mateixa roba i la mateixa actitud. El Greco representa Sant Joan Evangelista com un jovencell de trets força infantils, cabell arrissat i amb carnacions pàl·lides. Sant Joan sembla estar en diàleg amb algú proper a ell, a qui mostra un calze del qual en surt un dragonet, referència a un intent d'enverinament del qual, segons una llegenda, el Sant va sortir-ne indemne.
Tot i que la iconografía i el tipus són molt semblants als dels apostolats esmentats, aquesta variant del Museu del Prado és millor en conjunt. Les mans i el calze deuen ser obra del taller, perquè són d'una qualitat inferior, però la composició de la figura i la disposició del mantell rosat sobre la túnica verda són millors, més "arquitectònics".

## Procedència

* César Cabañas, Madrid (abans de l'any 1921)
* Donació de César Cabañas al Museu del Prado.

## Referències

* ↑ Gudiol, José. op. cit., p. 298.
* ↑ Wethey, Harold E. op. cit., p. 148.
* ↑ «San Juan Evangelista». Museo del Prado. [Consulta: 24 juny 2020].
* ↑ Wethey, Harold E. op. cit., p. 147.

## Bibliografia

* Wethey, Harold Edwin; El Greco y su Escuela (Volumen-II) ; Ediciones Guadarrama; Madrid-1967
* Gudiol, José; Doménikos Theotokópoulos, El Greco; Ediciones Polígrafa, S.A.; Barcelona-1982; ISBN 84-343-0031-1
# Protobúlgars

Els protobúlgars van ser tribus turques guerreres seminòmades que van aparèixer a l'estepa póntica-caspia i la regió del Volga durant el segle VII. Lingüísticament, la llengua protobúlgara seria la mateixa dels onogurs, sent els protobúlgars descendents d'aquests, teoria recolzada parcialment per escrits ostrogots i grecs de l'època que els deien indistintament huns. Al segle VII van formar un Estat en l'estepa pòntica: la Gran Bulgària, que s'estenia entre els mars Caspi i Negre. Anys després es van imposar en els Balcans com a classe dominant del Primer Imperi Búlgar i entre els rius Kama i Volga on van fundar la Bulgària del Volga.

## Etimologia

Suposadament, el nom búlgar es deriva del verb turqués bulğa "per combinar", "agitar", remenar i els seus derivats bulg arians "revolta", "desordre" Una altra teoria és que el nom búlgar es deriva del verb búlgar "lluminós".

## Referències

* ↑ Pope, Thaddeus Mason «Futility». Chest, 134, 4, 01-10-2008, pàg. 888. DOI: 10.1378/chest.08-0589. ISSN: 0012-3692 [Consulta: 27 desembre 2020].
* ↑ https://books.google.hr/books?id=CrUdgzSICxcC
* ↑ Andreev, Y. The Bulgarian Knyazes and Tsars (Balgarskite knyazove i tsare, Българските князе и царе), Veliko Tarnovo, 1996, pp. 57-58, ISBN 954-427-216-X
* ↑ П. Хр. Петров, Към въпроса за образуването на първата българска държава, Славянска филология, V, София, 1963, стр. 89—112
* ↑ Dennis Sinor, The Cambridge history of early Inner Asia, Volume 1, Cambridge University Press, 1990, ISBN 0521243041, 9780521243049, p.62
* ↑ Christopher I. Beckwith, Empires of the Silk Road: a history of Central Eurasia from the Bronze Age, Princeton University Press, 2009, ISBN 0-691-13589-4, 9780691135892, p.117
* ↑ Late antiquity: a guide to the postclassical world, Harvard University Press 1999, Glen Warren Bowersock, Peter Robert Lamont Brown, Oleg Grabar, ISBN 0-674-51173-5, p. 354.

## Vegeu també

* Història de Bulgària
* Búlgars
# Programa SIRIO

El Programa SIRIO, acrònim de Satellite Italiano per la Ricerca Industriale Operativa, va ser un programa de recerca espacial italià constituït amb l'objectiu de desenvolupar el camp de les telecomunicacions per satèl·lit. El programa, fundat el 1968, després d'un llarg període de preparació, que es va completar amb la posada en marxa del satèl·lit SIRIO el 25 d'agost de 1977 des de la base de llançament de Cap Canaveral. El satèl·lit es va utilitzar essencialment per les comunicacions d'alta freqüència entre 12 i 18 Ghz.

## Referències

* ↑ De Maria, 2003, p. 16.

## Bibliografia

* De Maria, Michelangelo; Lucia Orlando; Filippo Pigliacelli. ESA Publications Division. HSR-30, Italy in Space, 1946–1988 (en anglès), 2003. ISBN 92-9092-539-6.
# Weberbauerocereus

Weberbauerocereus és un gènere de cactus ceroides, considerat intermedi entre els gèneres Trichocereus i Cleistocactus . El gènere rep el nom de l'investigador peruà Augusto Weberbauer. El gènere és originari de Bolívia i Perú.

## Descripció

Les espècies del gènere Weberbauerocereus creixen com un arbust a un arbre, ramificant-se a la base o per sobre. De vegades formen tribus. Els brots columnars són erectes o arquejats i de vegades enfiladissos. Les espines, que sovint són fortes, surten de les arèoles de color blanc a groguenc.
Les flors grans, tubulars a campanades, són blanquinoses, de color rosa marronós o vermellós i solen obrir-se de nit. El pericarpi i el tub floral estan densament coberts d'escates i pèls.
Els fruits esfèrics, de color porpra verdós a groc ataronjat, tenen un diàmetre de 3 a 5 centímetres i estan coberts de pèls conspicus. La resta de la flor és persistent, la polpa és blanca. Els fruits contenen llavors negres i brillants.

## Taxonomia

| Weberbauerocereus albus Weberbauerocereus callanus Weberbauerocereus cephalomacrostibas Weberbauerocereus churinensis Weberbauerocereus cuzcoensis Weberbauerocereus fascicularis Weberbauerocereus horridispinus Weberbauerocereus johnsonii | Weberbauerocereus longicomus Weberbauerocereus rauhii Weberbauerocereus seyboldianus Weberbauerocereus torataensis Weberbauerocereus weberbaueri Weberbauerocereus weberbaueri var. aureispina Weberbauerocereus winterianus |

## Referències

* ↑ «Weberbauerocereus Backeb.». Plants of the World Online. [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ «On-line Guide to the positive identification of Members of the Cactus Family». [Consulta: 3 juliol 2024].
* ↑ Anderson, Edward F. Das grosse Kakteen-Lexikon (en alemany). Ulmer, 2005, p. 639–641. ISBN 3-8001-4573-1.
# Falla transformant

Una falla transformant o límit transformant és la vora del desplaçament lateral d'una placa tectònica respecte a una altra. La seva presència és notable gràcies a les discontinuïtats del terreny.
Aquest tipus de falles connecten les dorsals oceàniques o simplement acomoden el desplaçament entre plaques continentals que es mouen en sentit horitzontal. La falla transformant més important és la falla de San Andreas, a Califòrnia (EUA).
# Pagara

Pagara fou un estat tributari protegit del tipus zamindari, al districte d'Hoshangabad, a les Províncies Centrals a les muntanyes Mahadeo. L'estat estava format per dotze pobles amb 1.720 habitants el 1881. El seu cap era un dels bhopes o guardians hereditaris del temple de Mahadeo, i pagava un tribut de deu lliures anyals al govern britànic.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
Viccionari