OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mare de Déu del Soler

La Mare de Déu del Soler és una ermita del poble de Montardit de Baix, al terme municipal de Sort, de la comarca del Pallars Sobirà. Pertanyia a l'antic terme d'Enviny. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situada a prop i a la dreta de la Noguera Pallaresa, a ponent de la carretera N-260/C-13, a prop i al nord-oest del Pont de l'Hostal Nou i del lloc on hi hagué l'Hostal Nou.
Edifici d'una nau, les seves proporcions són molt allargades. El presbiteri, però, no sobresurt a l'exterior i a llevant hi ha un absis semicircular amb volta de tambor i mancada, a l'exterior, de tota decoració. La nau es troba dividida per tres arcs faixons que suporten la coberta de fusta i el llosat. Un banc d'obra corre al llarg de la nau. La porta situada a migdia té un arc de mig punt format per dovelles molt ben tallades i de grans dimensions. Una gran espadanya de dos arcs s'aixeca a la façana de ponent, construïda el segle xvii.

## Història

Tot i que d'origen romànic, aquesta església fou profundament reformada durant el segle xviii, quan es construí, entre altres coses, el campanar d'espadanya abarrocat que ocupa tota la façana de ponent.
La Mare de Déu del Soler ha estat la patrona de Sort i té força renom a tota la contrada. El Primer de Maig s'hi celebra un gran aplec. S'hi venera una imatge de la Mare de Déu amb l'Infant que, si bé és moderna, està feta copiant l'antiga, malauradament desapareguda.
Es diu que en aquest indret existí un castell i una comunitat de l'Ordre del Temple.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mare de Déu del Soler». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Sort - Enviny». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Mare de Déu del Soler en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# La vida es sueño

La vida es sueño és una obra teatral de Pedro Calderón de la Barca escrita el 1635.

## Breu resum de l'argument

Tracta de la vida de Segismundo, fill del rei-astròleg Basilio, de Polònia, que va tancar el seu propi fill dins una torre després d'interpretar l'horòscop (que li deia que el naixement del seu fill li aportaria moltes desgràcies). Amb el pas del temps el Rei ordenarà que treguin de la presó el seu fill, però aquest es comportarà d'una manera incivilitzada i tornaran a tancar-l'hi. El poble alliberarà el príncep Segismundo quan s'assabenti que torna a estar empresonat.

## Gènere

L'obra té un to dramàtic, encara que no sigui una tragèdia. Podem considerar-la teatre popular del barroc, instaurat per Lope de Vega.

## Personatges

Segismundo: protagonista, porta el pes de l'obra. Descrit com a ànima reprimida, reflexiu, greument afectat per la seva llarga reclusió. Es comporta de forma cruel i despietada, però després hi trobem accions més humanes.
Rosaura: coprotagonista. Junt amb Segismundo intentarà impedir que Astolfo es converteixi en rei. Oculta la seva identitat fent-se passar per una criada. És filla de Clotaldo i finalment es casa amb Astolfo.
Basilio: rei de Polònia, pare de Segismundo. Dèbil i indecís. Patint perquè Segismundo sigui un rei tirà el tanca en una torre, perquè li ho diu un oracle. Acaba admetent els seus errors.
Clotaldo: guardià de la torre de Segismundo i el seu mestre. Pare secret de Rosaura.
Astolfo: duc de Moscòvia, triat pel rey Basilio per succeir-lo, promés amb Estrella encara que estima a Rosaura. Aconsegueix casar-s'hi.
Estrella: infanta de la cort de Basilio i promesa amb Astolfo per ser reina. S'acaba casant amb Segismundo.
Clarín: criat i company de Rosaura. Astut i espavilat, correspon a la figura del "gracioso".

## Estructura

L'obra de Calderón està dividida en tres actes:
* Acte primer: des que Clarín i Rosaura arriben a la torre on es troba empresonat Segismundo fins a l'alliberament de Rosaura i Clarín.
* Acte segon: des del despertar de Segismundo al palau reial fins al famós monòleg d'aquest (toda la vida se sueño / y los sueños, sueños son).
* Acte tercer: des que el poble vol alliberar Segismundo de la torre (on ha estat novament empresonat) fins que el Rei reconeix Segismundo com a futur Rei de Polònia.

## Mètrica

L'obra consta d'un total de 3.319 versos organitzats en un total de 6 estrofes diferents, les quals són:
* Al 1r acte: silves (del vers 1 al 102), dècimes (del v.103 al 272), romanços (del v. 273 al 474 i del 600 al 985) i quintetas (del v.475 al 599).
* Al 2n acte: romanços (del v. 986 al 1223 i del v. 1724 al 2017), redondillas (del v. 1224 al 1547), silves (del v. 1546 al 1723) i dècimes (del v. 2018 al 2187).
* Al 3r acte: romanços (del v. 2188 al 2427, del v. 2690 al 3015 i del v. 3098 al 3319), octaves reials (del v. 2426 al 2491), "redondillas" (del v. 2492 al 2655 i del v. 3016 al 3097), silves (del v. 2656 al 2689).
# Alícia Marcet i Juncosa

Alícia Macet i Juncosa (Sant Feliu de Guíxols, Baix Empordà, 1931 - Perpinyà, 30 d'octubre de 2016) va ser una historiadora especialitzada en Història Moderna de la Catalunya del Nord. Fou filla d'Alberta Juncosa i Ferrer i de Francesc Marcet i Vila. Durant la guerra, el seu pare (membre del PSUC) va ser mobilitzat pel govern de la República i el van enviar al front mentre que Alícia i la seva mare van anar a viure a Barcelona. El 27 de gener de 1939 es van exiliar a França per reunir-se amb el seu pare, que havia estat internat al camp d'Argelers. Quan aquest es va escapar del camp, es van retrobar a Marsella. Posteriorment es traslladaren a París.
Alícia es va escolaritzar al poble de Garancières, on va estar tres anys. Va ser gràcies a l'hisendat per qui el seu pare treballava que va poder ingressar al Lycée de Jeunes Filles de Versalles. L'any 1945 es van instal·lar a Bologne-sur-Seine. El 1949 finalitzà el batxillerat i va estudiar Història a la Universitat de la Sorbona, on es va llicenciar el 1952. Posteriorment va obtenir el diploma d'Estudis Superiors i el concurs d'Agregació Acadèmica. Del 1969 fins a la seva jubilació, el 1995, tingué una càtedra d'Història Moderna i va ensenyar a la Universitat de Perpinyà. Alícia Marcet s'especialitzà en Història moderna de la Catalunya del Nord (segles XV-XVIII) i ha publicat més de 70 llibres
Com a gran defensora de la identitat catalana, l'any 1990 va fundar i presidí la Fundació Comte Guifré, en defensa de l'ensenyament de la llengua catalana al Rosselló.
La ciutat de Perpinyà la va distingir amb el Premi Joan Blanca i va ser nomenada per l'estat francès Comandant de l'Orde de les Palmes Acadèmiques i Chevalier des Arts.

## Obra

* Història de Perpinyà la fidelíssima (1955)
* La Bressola : 10 anys d'escola catalana a Catalunya Nord (1987)
* Breu història de les terres catalanes del nord (1988)
* Rosellón (1988)
* Abrégé d'histoire des terres catalanes du nord (1991)
* Roussillon y en otros lugares: las imágenes de los tiempos modernos (1993)
* La fijación del Rosellón a Francia (1995)
* El Perpignan infame en la Edad Media (1998)
* Mots-clefs de l'histoire catalane du nord (2003)

## Referències

* ↑ Bussot, Gerard. Font: Bussot, Gerard. Gent d'un segle. Sant Feliu de Guíxols 1900-2000 (401 apunts biogràfics). Sant Feliu de Guíxols: Ajuntament, 2011, p. 248.
* ↑ «El clergat en la revolta dels angelets».
* ↑ «World Identities».
# Pedro Casado Bucho

Pedro Casado Bucho (castellà: Pedro Casado) (Madrid, 20 de novembre de 1937 - Madrid, 10 de gener de 2021) va ser un futbolista espanyol que va jugar com a defensa. Va ser internacional amb la selecció espanyola un cop.

## Carrera de club

Casado va passar una dècada completa sota contracte amb el Reial Madrid, però només va jugar set temporades de la Lliga de manera efectiva amb l'equip. També va representar els colors del Plus Ultra, club filial del Real Madrid.
Va guanyar 11 títols importants durant el seu període, incloent-hi sis campionats estatals, cinc de consecutius i dues Copes d'Europa, tot i que no va aparèixer en cap partit d'aquesta última competició en les campanyes victorioses (1956–57 i 1965–66).
El 1966 va canviar d'aires, i va jugar tres temporades més a la màxima categoria amb el CE Sabadell FC, tot i que no va jugar en el seu darrer any. Després va passar al futbol amateur amb el Club Deportivo Toluca de Santander, retirant-se del partit el 1971 amb 33 anys.

## Carrera internacional

Casado va disputar un partit per Espanya, jugant en un amistós per 2-0 contra França el 2 d'abril de 1961, a la seva ciutat natal de Madrid.

## Palmarès

Reial Madrid
* Copa d'Europa: 1956–57, 1965–66
* Copa Intercontinental: 1960
* La Lliga: 1956–57, 1960–61, 1961–62, 1962–63, 1963–64, 1964–65
* Copa del Rei: 1961–62
* Copa Llatina: 1957

## Referències

* ↑ «Muere Casado, defensa del Madrid de la década de los 60» (en castellà), 10-01-2021. [Consulta: 16 gener 2021].
* 1 2 3 4 «Pedro Casado» (en francès). leballonrond. [Consulta: 18 juny 2023].
* 1 2 3 4 Strack-Zimmermann, Benjamin. «Pedro Casado (Player)» (en anglès). [Consulta: 18 juny 2023].
* ↑ «Casado» (en francès). [Consulta: 18 juny 2023].
* ↑ «Pedro Casado Bucho, international footballer» (en anglès). [Consulta: 18 juny 2023].
# Zaitxanski

Zaitxanski - Зайчанский (rus) - és un khútor, un poble, del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a les terres baixes de Kuban-Azov, a la vora dreta del riu Zelentxuk Vtoroi, un afluent del riu Kuban, a 14 km al sud de Tbilísskaia i a 89 km a l'est de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Màrinski.
# Potamotrygon castexi

Potamotrygon castexi és una espècie de peix pertanyent a la família dels potamotrigònids.

## Descripció

* Fa 60 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca superior del riu Amazones (els rius Guaporé, Beni, Solimões i Marañón) i conques dels rius Paranà i Paraguai.

## Estat de conservació

Els impactes ambientals (incloent-hi la pèrdua i degradació del seu hàbitat a causa del desenvolupament d'infraestructures), les activitats agrícoles i la contaminació de l'aigua causada per l'abocament de deixalles agrícoles als rius semblen ésser les seues principals amenaces.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Garman S. W., 1877. On the pelvis and external sexual organs of selachians, with especial references to the new genera Potamotrygon and Disceus (with descriptions). Proc. Boston Soc. Nat. Hist. v. 19. 197-214.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Castello, H. P. & Yagolkowski, D. R., 1969. Potamotrygon castexi (Condrichthyes, Potamotrygonidae), a new species of freshwater sting-ray for the Paraná River. Acta Scientifica, Universidad del Salvador Núm. 6: 1-21, 1 pl.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Potamotrygon castexi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Charvet-Almeida, P.; Pinto de Almeida, M. (2009). "Potamotrygon castexi." 2009 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2009. [Consulta: 26 abril 2023]

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ludomir Różycki

Ludomir Różycki (Varsòvia, 18 de setembre de 1883 - Katowice, 1 de gener de 1953) va ser un compositor i director polonès. Va ser, amb Mieczysław Karłowicz, Karol Szymanowski i Grzegorz Fitelberg, membre del grup de compositors conegut com a Polònia Jove, amb la intenció de dinamitzar la cultura musical de la seva generació a Polònia.
Era fill d'un professor al Conservatori de Varsòvia, on va estudiar piano i composició. Va completar els seus estudis amb distinció, i després els va continuar a Berlín a l'Acadèmia de Música amb Engelbert Humperdinck. Va començar la seva carrera musical com a director d'òpera i professor de piano a Lwów el 1907. Allà va començar a compondre. Posteriorment, es va traslladar a Varsòvia on va compondre moltes més obres en diversos gèneres, però va haver de fugir durant la Insurrecció de Varsòvia. Després de la guerra, va viure i va ensenyar a Katowice.
El seu ballet Pan Twardowski va ser el primer ballet polonès que es va interpretar a gran escala a l'estranger, i es va veure a Copenhaguen, Praga, Brno, Zagreb, Belgrad i Viena, i es va realitzar més de 800 vegades a Varsòvia. Les seves vuit òperes van incloure Casanova i Eros i Psyche, aquest última estrenada a Wrocław el 1917.
Un nombre significatiu de les seves peces de piano solista han estat gravades en CD per Valentina Seferinova, i es van publicar en el segell Acte Préalable de Polònia (referència del catàleg AP 0263) com a primers enregistraments mundials.
Hyperion Records ha publicat enregistraments dels seus dos concerts per a piano, el seu quintet de piano i el seu quartet de corda.
El 1944 Różycki va començar a escriure un concert per a violí, però va haver de deixar el manuscrit enterrat al seu jardí quan va fugir de Varsòvia. Descoberta anys més tard pels treballadors de la construcció, la partitura va acabar als arxius de la Biblioteca Nacional de Polònia. Més tard, el violinista Janusz Wawrowski va restaurar l'obra, va fer l'estrena el 2018 i va publicar un enregistrament el 2021.

## Referències

* 1 2 "Janusz Wawrowski - Phoenix - Warner Classics". Presto Classical. Consultat 17 març 2021.
* ↑ "Różycki, Ludomir (1883-1953) - Composer". www.hyperion-records.co.uk. Hyperion Records UK. Consultat 28 gener 2019.
* ↑ Roberts, Maddy Shaw (15 març 2021). "This Polish wartime composer's music lay buried in a suitcase in his garden. Now, it lives again". Classic fm. Consultat 17 març 2021.
* ↑ Sean Rafferty (2021-03-16). "Janusz Wawrowski, Stephanie Gonley, Howard Shelley". In Tune. BBC. BBC Radio 3
* Jósef Kański, (1978). Przewodnik Operowy (Opera Guide). Kraków: PWM. pp. 408–416.

## Enllaços externs

* a l'International Music Score Library Project (IMSLP)
# Roc de la Calma

El Roc de la Calma és una muntanya de 2.213,2 metres d'altitud situada al sud-est del Massís del Carlit, en el terme comunal de Font-romeu, Odelló i Vià, de la comarca de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord.
Està situat a la zona nord-oest del terme de Font-romeu, Odelló i Vià; és el punt més elevat de la comuna, alhora que cim culminant de tot el sistema d'esquí de l'Estació d'esquí de Font-rpmeu i del turisme estiuenc en el mateix lloc.
És un lloc molt reconegut i visitat per tota mena de practicants dels esports de muntanya i d'hivern, perquè és un dels nuclis de concentració de pistes d'esquí del terme, així com lloc de pas de moltes rutes excursionistes a peu o amb raquetes de neu. A més, hi puja una pista de muntanya des de les Airelles i el Coll del Pam. Al seu sud-est es troba el seu cim secundari de la Gallinera.
En el Roc de la Calma convergeixen diverses pistes i remuntadors de l'Estació d'esquí de Font-romeu (Telecadira de la Calma Nord, Telecadira del Roc, Teleesquí de les Perdius, Teleesquí dels Clots, Teleesquí del Refugi, Teleesquí de la Calma i Teleesquí de la Pradella).

## Referències

* ↑ El Roc de la Calma en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Una ruta de Wikiloc
* ↑ Una excursió amb raquetes de neu

## Enllaços externs

* El Roc de la Calma, a Youtube, en una excursió en bicicleta de muntanya
* Una sortida de Vimeo al Roc de la Calma
* El Roc de la Calma a Racons de la nostra terra
# Manuel Seff

Manuel Seff (Baltimore, 6 de juny de 1895 - Nova York, 22 de setembre de 1969) va ser un dramaturg i guionista estatunidenc.

## Filmografia parcial

* Terror Aboard (1933)
* The Girl in 419 (1933)
* Footlight Parade (1933)
* Easy to Love (1934)
* Gold Diggers of 1935 (1935)
* Traveling Saleslady (1935)
* A Night at the Ritz (1935)
* Trouble for Two (1936)
* Kansas City Kitty (1944)
* Sailor's Holiday (1944)
* Louisiana Hayride (1944)
* Hitchhike to Happiness (1945)
* The Falcon's Alibi (1946)
* Unmasked (1950)

## Referències

* ↑ Balio p.217

## Bibliografia

* Balio, Tino. Grand Design: Hollywood as a Modern Business Enterprise, 1930-1939. University of California Press, 1995.
# Pedro Carmona Estanga

Pedro Francisco Carmona Estanga (Barquisimeto, Lara, Veneçuela, 15 d'abril de 1941) és un polític, economista i empresari veneçolà, que va ser president de la patronal Fedecámaras i President defacte de la República, després del cop d'estat de l'11 d'abril de 2002 que va portar a terme amb el suport de nombrosos grups socials i polítics, així com de la jerarquia militar i catòlica i dels governs dels Estats Units i Espanya contra el govern constitucional de Hugo Chávez.
Carmona es va autonomenar president i va dissoldre el parlament, va anul·lar la Constitució, i va destituir per decret els principals organismes de poder de la República. Durant el seu curt mandat es va produir una forta repressió que va causar desenes de morts i diversos dirigents democràtics van ser arrestats.
Només dos dies després del cop d'estat, el 13 d'abril de 2002, un massiu moviment popular, que va comptar amb el suport de la base de l'exèrcit, el va forçar a retornar el poder al president legítim. Posat sota arrest domiciliari a l'espera de judici, va fugir del país, autoexiliant-se a Colòmbia.

## Vegeu també

* Colp d'estat a Veneçuela de 2002
# Xot elegant

El xot elegant (Otus elegans) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita les petites illes que s'estenen des del sud del Japó fins al nord de Luzon; les Ryukyu, Daito i altres. El seu estat de conservació es considera gairebé amenaçat.

## Referències

* ↑ «Xot elegant». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 258. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Ryukyu Scops-owl. Otus elegans» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 29 gener 2023].
# Preu de referència

El preu de referència és la quantitat econòmica que l'Estat estableix com a preu màxim que està disposada a pagar per un determinat grup de medicaments, en l'àmbit de la regulació farmacèutica pública del Sistema Nacional de Salut (SNS).
Aquests preus són definits a partir del seu principi actiu i d'una determinada via d'administració i són calculats de manera estandarditzada a partir de la seva dosi diària definida. La relació de grups amb preu de referència s'actualitza anualment i s'hi van incorporant grups de medicaments que comptin com a mínim amb una especialitat farmacèutica genèrica (EFG), la qual necessàriament ha de ser igual o inferior en cost al preu de referència. El valor del preu de referència l'estableix l'administració mitjançant la mitjana aritmètica de les tres presentacions amb el preu més baix.

## Referències

* ↑ BOE del 23 de desembre del 2008, que regula l'aplicació dels preus de referència del 2009
# Ludolf de Jongh

Ludolf de Jongh, també anomenat Leuff o Leuven, (Overschie, Rotterdam, 1616 – Hillegersberg, Rotterdam, 1679) fou un pintor barroc neerlandès de retrats, escenes de gènere i paisatges urbans.
Deixeble a Rotterdam de Cornelis Saftleven, va continuar els seus estudis a Delft amb Anthonie Palamedesz i a Utrecht amb Jan van Bijlert. Entre 1635 i 1642 va residir a París encara que es desconeix quina era la seva ocupació allí. El 1643 havia tornat a Rotterdam, corresponent a aquest moment són les seves primeres obres conegudes, i el 1665, com a oficial de la milícia ciutadana, va fixar la seva residència a Hillegersberg, actualment un barri de Rotterdam, on va morir entre el 27 de maig i el 8 de setembre de 1679. Va tenir com a deixebles a Pieter de Hooch i a Jacob Ochtervelt.
Les seves pintures de gènere fan prova de la influència dels caravaggistes d'Utrecht, encara que ell va evolucionar cap a la creació d'espais més clarament definits i il·luminats. De diferent manera, els seus retrats de dames, elegantment vestides de negre i amb colls d'encaix, segueixen la sòbria tradició del retrat neerlandès conforme a l'après amb Palamedsz, encara que amb una tècnica de pinzellada més fluïda que li va a permetre una major atenció a la psicologia de les retratades sense renunciar a la minuciositat en els adorns gràcies a la precisió del seu dibuix.

## Referències

* ↑ «Jongh, Ludolf de, en Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie (RKD).». Arxivat de l'original el 2013-07-03. [Consulta: 9 juny 2016].
* ↑ Ludolf de Jongh en The J. Paul Getty Museum.
* ↑ Obras maestras de la colección Lázaro Galdiano, p. 226.

## Bibliografia

* Obras maestras de la Colección Lázaro Galdiano, Catálogo de Exposición. Fundación Santander Central Hispano, 16 de diciembre de 2002 - 9 de febrero de 2003. Royo-Villanova, Mercedes, «Retrato de dama», Madrid: FSCH / FLG, 2002.
# Mary Elizabeth Frye

Mary Elizabeth Frye (Dayton, Ohio, 13 de novembre de 1905 – 15 de setembre de 2004) fou una mestressa de casa i florista de Baltimore, coneguda però per ser l'autora del poema "Do not stand at my grave and weep".
Quedà òrfena a l'edat de tres anys. El 1927 es casà amb Claud Frye, de qui enviudà el 1964. Malgrat no tenia una educació formal era una àvida lectora. Frye després del poema continuà escrivint, sovint per organitzacions en suport dels animals, però cap de les seves obres posteriors aconseguí el ressò de la seva primera obra.
La identitat de l'autora del poema va ser desconeguda fins a la dècada del 1990, quan Frye va explicar que l'havia escrit ella. La seva reivindicació fou més tard provada per Abigail Van Buren.

## No et miris la meva tomba amb dol

Frye no havia escrit mai un poema abans del 1932, quan ella i el seu marit cuidaran a una nena alemanya d'origen jueu, Margaret Schwarzkopf. Malgrat la malaltia de la seva mare, la convenceren per no tornar al seu país, on l'antisemitisme estava creixent cada vegada amb més violència. Quan la mare morí la jove noia explicà a Frye que sentia no haver tingut l'oportunitat d'estar a la tomba de la seva mare per poder plorar per ella. Fou d'aquesta situació que Frye compongué el famós poema. A la gent li agradà tant el poema sense títol i de dotze versos, que començà a circular, fins al punt que començà a utilitzar-se com a poema pels funerals, molts cops escrits en les targetes.
Mai publicà ni patentà el seu poema, motiu pel qual, al llarg dels anys ha anat patint modificacions.
* No et miris la meva tomba amb dol:
* aquí no hi sóc, he emprès el vol;
* sóc l'alè del vent que se t'endú;
* sóc el raig de sol que torna el gra madur;
* sóc el fulgor radiant damunt la neu;
* sóc la moixa pluja de tardor, tan lleu.
* Quan et llevis de matí, a l'albada
* em veuràs lluir la gran volta estelada.
* Seré el lleuger vol d'ocells en cercle
* i l'espurnejant llum d'estels al vespre.
* No et miris la meva tomba amb esglai:
* no hi dormo, aquí,
* no he mort mai.

## Referències

* 1 2 «Mary E. Frye» (en anglès). The Times, 05-11-2004. Arxivat de l'original el 2011-10-07. [Consulta: 30 novembre 2009].

## Enllaços externs

* Do not Stand at my Grave and Weep per Libera (concert a Leiden-2017); Libera Official, 2011 (Youtube).