OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lleis de Faraday de l'electròlisi

* No s'ha de confondre amb Llei de Faraday.
Les lleis de Faraday de l'electròlisi expressen relacions quantitatives sobre la base de les investigacions electroquímiques (sobre l'electròlisi) publicades per Michael Faraday el 1834.
Primera llei: Les parts descomposades d'un electrolit són proporcionals a la intensitat de corrent i al temps.
Segona llei: Les quantitats dels diferents electrolits descomposts en un temps donat per corrents d'igual intensitat són proporcionals als respectius equivalents químics.

## Referències

* ↑ Ehl, Rosemary Gene; Ihde, Aaron «Faraday's Electrochemical Laws and the Determination of Equivalent Weights». Journal of Chemical Education, 31, May, 1954, pàg. 226–232. Bibcode: 1954JChEd..31..226E. DOI: 10.1021/ed031p226.
# Éder

Éder és el nom dels següents personatges:
* Éder dos Santos, futbolista mexicà
* Éder Aleixo de Assis, futbolista internacional brasiler del Mundial 1982
* Éder Citadin Martins, futbolista nascut al Brasil internacional amb Itàlia
* Éder Gaúcho, (n. 1977), futbolista brasiler
* Éder Bonfim, futbolista brasiler
* Éder Luiz Lima de Souza, futbolista brasiler
* Éderzito António Macedo Lopes, (n. 1987), futbolista portuguès
* Éder Álvarez Balanta, (n. 1983), futbolista colombià
* Éder Citadin Martins, (n. 1986), futbolista italià
# Nicolas Margue

Nicolas Margue (Fingig, 2 de gener de 1888 - Ciutat de Luxemburg, 18 de març de 1976) va ser un professor i polític luxemburguès, membre del Partit Popular Social Cristià (CSV).
Des de 1937 fins que la invasió de Luxemburg el 1940 per part d'Alemanya, i després novament 1945-1948 al Govern de la Unió Nacional (1945) va ser Ministre d'Agricultura i Ministre d'Educació. Va ser l'únic ministre que va poder travessar la frontera a temps. El 10 de maig de 1940, a les 3:30 del matí es dirigia en direcció a la frontera belga, era massa tard i no podia passar. Com ho van veure hostil a Alemanya, tota la seva família va ser repoblada de Silèsia, primer a Lubiąż, després a Boberstein. Un dels seus fills, Paul Margue, va ser reclutat pel Reichsarbeitsdienst (RAD).
Després de la guerra Nicolas Margue va ser] juntament amb Jean Feltes, un dels «pares» de la polèmica Oficial ortografia luxemburguesa. De 1945 a 1972 va ser el president de la «Secció historique» de l'Institut Gran Ducal. A partir de 1952 fou membre luxemburguès de la Comunitat Europea del Carbó i de l'Acer, on va col·laborar fortament perquè Luxemburg fora seu de les institucions europees. Margue va estar també com a membre del comitè d'acció «federació europea» que havia estat fundada el 1955 per Jean Monnet. El 4 d'agost 1959 va ser nomenatmembre del Consell d'Estat de Luxemburg, on va romandre fins a la seva renúncia el 30 de setembre de 1970. Ciutat de Luxemburg i Clemency tenen carrers amb el seu nom.

## Obres publicades

* Herchen, Arthur:Manuel d'histoire nationale, 1968. 8a edició. (Aquesta edició ha sigut revisada i ampliada per Nicolas Margue i Joseph Meyers)
* Margue, Nicolas: Aperçu historique am Le Luxembourg, le livre du Centenaire. Luxemburg: Imprimerie Saint-Paul, 1949. 2a edició.
* Margue, Nicolas: Mouvements contre-révolutionnaires dans le Luxembourg 1831-32. Luxembourg, 1939 (Col·lecció d'articles editats el 1930, 1932 i 1933 aOns Hémecht).
* Margue, Nicolas: Die Entwicklung des Luxemburger Nationalgefühls von 1870 bis heute. Deutsches Archiv für Landes- und Volksforschung, Leipzig, 1937.
# Turó del Puig (Sant Julià de Ramis)

El Turó del Puig és una muntanya de 201 metres que es troba al municipi de Sant Julià de Ramis, a la comarca del Gironès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Merscheid (Putscheid)

Merscheid (en luxemburguès: Mierschent; en alemany: Merscheid) és una vila de la comuna de Putscheid situada al districte de Diekirch del cantó de Vianden. Està a uns 38 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Merscheid». [Consulta: 4 octubre 2015].
# Sven-Erik Nolinge

Sven-Erik Nolinge (4 de febrer de 1923 - Suècia, 19 de novembre de 1995) fou un atleta suec, especialista en els 400 metres llisos, que va competir durant la dècada de 1940.
En el seu palmarès destaca una medalla de bronze en els 4x400 metres relleus del Campionat d'Europa d'atletisme de 1946, formant equip amb Folke Alnevik, Stig Lindgård i Tore Sten. El 1946 guanyà el campionat nacional dels 400 metres.

## Millors marques

* 400 metres. 48.5" (1946)
* 800 metres. 1' 52.6" (1949)

## Referències

* ↑ «Gravar.se». [Consulta: 11 maig 2020].
* ↑ «Autografer Startsida». [Consulta: 11 maig 2020].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 11 maig 2020].
# Codonorchis

Codonorchis és un gènere d'orquídies de Sud-amèrica de la subfamília Orchioideae i l'únic representant de la tribu Codonorchideae.
Són plantes herbàcies menudes, geòfites, que presenten una sola flor, al capdamunt d'una fràgil i petita tija amb fulles només a la base, amb un llavi ample i més o menys trilobat, acuminat, i que presenta papil·les califormes glandulíferes damunt la superfície interna. Consta de dos espècies, Codonorchis lessonii, nativa dels Andes del Sud, que n'és l'espècie tipus, i Codonorchis canisioi, nativa de l'estat de Rio Grande do Sul. Són capaces de resistir en latència de forma subterrània períodes de sequera i fred intens.
El nom del gènere, Codonorchis, prové del grec clàssic kodon = campana i orchis = orquídea, en referència a la forma de la flor.

## Referències

* 1 2 «Internet Orchid Species Photo Encyclopedia».
# Flinkita

La flinkita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom en honor de Gustav Flink (Skaraborg, Suècia, 18 de gener de 1849 - Älvsjö, Suècia, 11 de gener de 1931), mineralogista i col·leccionista sistemàtic dels dipòsits de Långban, i comissari adjunt de minerals al Museu d'Història Natural d'Estocolm, a Suècia.

## Característiques

La flinkita és un arsenat de fórmula química Mn2+ 2Mn$^{3+}$(AsO₄)(OH)₄. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la flinkita pertany a «08.BE: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ > 2:1» juntament amb els següents minerals: augelita, grattarolaïta, cornetita, clinoclasa, arhbarita, gilmarita, allactita, raadeïta, argandita, clorofenicita, magnesioclorofenicita, gerdtremmelita, dixenita, hematolita, kraisslita, mcgovernita, arakiïta, turtmannita, carlfrancisita, synadelfita, holdenita, kolicita, sabel·liïta, jarosewichita, theisita, coparsita i waterhouseïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Harstigen, situada a la localitat de Pajsberg, a Filipstad (Värmland, Suècia). També ha estat descrita a Kesebol, al comtat de Västra Götaland (Suècia), a la glacera Pipji (Valais, Suïssa), i a la mina Franklin (Nova Jersey, Estats Units). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Flinkite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 maig 2019].
# Leopoldo Palacios Morini

Leopoldo Palacios Morini (Oviedo, 29 de desembre de 1876 - 23 de desembre de 1952) fou un polític i jurista espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.

## Biografia

Es va llicenciar en dret a la Universitat d'Oviedo i durant els seus anys d'estudiant va col·laborar a Revista Critica de Historia y Literatura, Boletín de la Institución Libre de Enseñanza i La España Moderna. Va tenir com a professors Leopoldo Alas Clarín, Adolfo Álvarez-Buylla y González-Alegre, Adolfo González Posada y Biesca i Rafael Altamira y Crevea, entre d'altres, que el van introduir en el krausisme. El 1899 es va doctorar en dret a la Universitat Complutense de Madrid amb la tesi La progresión científica del derecho penal. El 1901 la Universitat d'Oviedo el va pensionar perquè visités Europa i el 1908 la Junta d'Ampliació d'Estudis el becà per visitar Alemanya. Fruit de les seves experiencies fou Las Universidades populares (1908). En 1910 formà part del patronat de la Residencia de Estudiantes.
Milità políticament al Partido Reformista de Melquíades Álvarez, amb el que fou elegit diputat per Villalpando (província de Zamora) a les eleccions generals espanyoles de 1914 i 1916 i pel de Tinéu a les de 1923. També treballà a l'Instituto de Reformas Sociales i el 1923 fou breument subsecretari d'Hisenda amb José Manuel Pedregal y Sánchez-Calvo. Durant la dictadura de Primo de Rivera i la Segona República Espanyola va continuar com a cap del Servei de Cultura Social del Ministeri de Treball, i el 1926 va ingressar a la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.

## Obres

* Instituciones Industriales
* Las Universidades populares (1908)
* La Asamblea de Lugano
* La fundación de González-Allende de Toro
* Programa de Principios de Derecho corporativo
* Los mandatos internacionales de la Sociedad de Naciones
* Las oficinas de colocación, principalmente en Alemania
* Programa de Nociones de Economía política y política social

## Referències

* ↑ Leopoldo Palacios Morini, Enciclopedia de Oviedo
* ↑ Leopoldo Palacios Morini a filosofia.org
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
# Éder Álvarez Balanta

* Per a altres significats, vegeu «Éder».
Éder Fabián Álvarez Balanta (nascut el 28 de febrer de 1993) és un futbolista colombià que juga com a defensa central al Club Brugge belga. És internacional amb la selecció colombiana. L'exentrenador de River Plate Ramón Díaz ha comparat el talent d'Álvarez Balanta amb el de la llegenda de la dècada del 1970 Daniel Passarella.
Internacional amb la selecció colombiana, hi va debutar contra Tunísia el 5 de març de 2014, i posteriorment fou convocat per jugar el Mundial de 2014.
Álvarez Balanta és descrit pel web oficial de la FIFA com a "esquerrà, poderós, fort en el joc aeri i en l'entrada... beneït amb habilitat i velocitat".

## Referències

* ↑ Tim Vickery «BBC Sport - World Cup 2014: More to Colombia than Radamel Falcao». BBC Sport.
* ↑ «Eder BALANTA». FIFA. Arxivat 13 de juny 2014 a Wayback Machine.
# Nòdul de Ranvier

Nòduls de Ranvier, en la fisiologia d'una neurona, són les interrupcions que ocorren a intervals regulars al llarg de la longitud de l'axó a la beina de mielina que l'envolta. Són petitíssims espais, d'un micròmetre de longitud, que exposen la membrana de l'axó al líquid extracel·lular. Van ser descoberts pel patòleg francès i anatomista Louis Ranvier (1835-1922).
Serveixen perquè l'impuls nerviós es traslladi amb major velocitat, de manera saltatòria i amb menor possibilitat d'error. L'aïllament que proveeix la cèl·lula de Schwann (en el sistema nerviós perifèric) o l'oligodendrocit (en el sistema nerviós central) fa possible que el potencial d'acció salti d'un node al següent, a diferència d'haver de fer-ho a petits increments al llarg de l'axó, si estigués desproveït de la beina de mielina. El potencial d'acció de la neurona aconsegueix saltar d'un node a l'altre perquè es nodes, a diferència de la resta de la neurona, estan dotats d'agrupacions de canals de sodi i potassi.
La síndrome de Guillain-Barré és una malaltia autoimmunitària que pot basar el seu fonament en l'atac pel sistema immunitari del teixit nerviós, incloent els nodes de Ranvier.

## Referències

* ↑ Instituto Latinoamericano de la Comunicación Educativa.
* ↑ SANCHEZ MIRANDA, Deybis, BUSQUET GARCIA, Carlos Manuel, QUIROS VIQUEIRA, Odila et al. Disponible en la World Wide Web: . ISSN 0034-7531.
# Trombó de pistons

El trombó de pistons és un instrument que, d'acord amb la classificació de Hornbostel-Sachs, és aeròfon i pertany a la família de les trompetes cromàtiques. El sistema pel qual la llargada total del tub es pot regular és de vàlvules de pistons, exactament igual que en la trompeta, i a diferència del trombó de colissa. De fet, és pràcticament igual que una trompeta, però afinat una octava més greu, amb un so semblant al trombó de vares. És un instrument no transpositor, afinat en Do.
El seu àmbit s'estén des de Si bemoll$_0$ fins al Do₄, tot i que les notes més greus són molt difícils i no pot fer les notes entre Do$_1$ i fa sostingut.
El seu ús pràcticament es troba restringit al món de la cobla. En general, els instrumentistes que toquen el trombó de colissa, també toquen el de pistons.

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia de la Música
* ↑ Serra, Joaquim: tractat d'instrumentació per a cobla
Viccionari
# Menandre de Laodicea (retòric)

Menandre (en grec antic: Μένανδρος, llatí: Menander) va ser un gramàtic i retòric grec, natural de Laodicea del Licos, que va viure cap al segle iii o segle iv.
És l'autor a qui la tradició manuscrita atribueix l'autoria de dos tractats conservats sobre retòrica. Segons l'opinió dels autors moderns, els dos tractats no poden ser obra del mateix autor, però no hi ha consens sobre la seva autoria; en general, hom pensa que, pel cap baix, un d'aquests tractats ha de ser obra de Menandre.

## Referències

* ↑ 1.Menander a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1034
* ↑ «Menander». A: Encyclopædia Britannica, 1911.
# Taaixa

Els taaixa són una agrupació ètnica àrab del Sudan, a la Gezira del sud, Kordofan i Darfur i fins al Txad oriental; són un dels grups principals dels Bakkara (Poble dels Ramats). Van accedir al poder al Sudan mitjançant el seu membre més destacat, Abdullahi (Abd-Al·lah ibn Muhàmmad at-Taaixí) que va succeir a Muhàmmad Àhmad, amb títol de califa el juny de 1885; va afavorir al seu clan que durant 14 anys van exercir els principals càrrecs sent anomenats l'«Aristocràcia taaixita»; Abdullahi va morir a mans dels britànics a Umm Diwaykarat el 24 de novembre de 1899 i el poder dels taaixa es va acabar totalment.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, X, 4
# Codolar de Montecarlo

El Codolar de Montecarlo és una platja urbana del municipi d'Alcanar (Montsià), situada enfront de la urbanització Montecarlo, entre la platja de Playasol, al sud-oest, i la platja de Mèrida, al nord-est. Està rodejada de penya-segats. Té una longitud de 30 metres i una amplada mitjana d'11 metres, formada per còdols. Al costat dret hi ha un hotel amb accés directe a la platja.

## Referències

* ↑ «Fitxes Alcanar - Departament de Territori». Generalitat de Catalunya, Departament de Territori i Sostenibilitat.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Descubre la playa». Hotel Bahía de Montecarlo.
# Foneria

* Per a altres significats, vegeu «estació de Foneria».
La foneria és la indústria o una fàbrica on es treballaven els metalls pel procediment de colar metalls i aliatges fosos en motlles per obtenir la forma desitjada.
Existeix en una forma artesanal o artística, com per fer peces úniques estàtues, campanes o prototips en petites sèries, i en una forma industrial força automatitzada en gran nombres, com per exemple els blocs dels motors de combustió. Abans l'ús del carbó i altres combustibles fòssils, i els forns elèctric més moderns, la indústria necessitava molt carbó vegetal i això va ser un factor important en la desforestació de moltes zones. En la foneria contemporània, es fa encara fosa de ferro colat al cubilot com que és energèticament més rendible que el forn elèctric d'inducció. El sistema de depuració de fums ans al contrari és molt més car al cubilot que al forn elèctric.

## Referències

* ↑ «Foneria». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Foneria Condals destina 28 milions a construir una foneria a Eslovàquia». La Vanguardia, 12-08-2015.
* ↑ Baig i Aleu, Marià «L'impacte de la Reial Foneria de Sant Sebastià de la Muga sobre els boscos empordanesos a finals del segle XVIII» (pdf). Annals Empordanesos, volum 2 d'Actes Congrés sobre el Paisatge (Vol. II), 2007.
* ↑ Tartera, Jordi. Eficiència energètica en el subsector de la transformació de metalls i Situació a Catalunya. Universitat Politècnica de Catalunya & Institut Català d'Energia, maig 2005, p. 2.

## Enllaços externs

* Casals i Ariet, Josep Maria. «Taller de foneria de Barcelona» (foto), 1930. Col·lecció del Museu Nacional d'Art de Catalunya.
* Tartera i Barrabeig, Jordi. «És un art la foneria?» (Audiovisual). Societat Catalana de Tecnologia, 12-03-2008.
# Lleonard III Tocco

Lleonard III Tocco fou fill de Carles II Tocco.
Va succeir al seu pare el 1448 a Cefalònia, Zante i com a dèspota de Romania (Acarnània), duc de Lèucada i senyor de Angelocastron, Vonitza i Varnatza, sota regència de la seva mare Raimondina Ventimiglia. Va perdre Arta el 1449, i Varnatza i Angelocastron el 1460. El 1479 va perdre Vonitza i va haver de fugir del país, refugiant-se a Nàpols.
Es va casar dues vegades, la primera el 1463 a Ragusa amb Militza Brankovich, filla de Llàtzer III Dèspota de Ràscia i nominal emperador de Sèrbia; la segona amb Francesca Marzano d'Aragona que el 1479 va restar a Cefalònia i Zante, com a regent, fins que Cefalònia fou ocupada pels otomans el 1480. El 1482 les illes foren tornades a la família Tocco com a feu veneciá, però el 1485, per un tractat, van esdevenir feu otomà. Des 1482 al 1500 fou nominal comte de Cefalònia i Zante però l'administració va estar en mans de la seva muller Francesca Marzano d'Aragona. El 1500 l'illa fou ocupada per Venècia que va posar fi al feu.
Del primer matrimoni va néixer un fill, Carles III Tocco (mort el 1518) que fou dèspota d'Arta i pare de Leonardo IV Tocco (mort després del 1570), dèspota titular d'Arta.
Va morir a Roma el 1503.
# Àlex Tarradellas

Àlex Tarradellas (Barcelona, 1982). És llicenciat en Humanitats per la Universitat Pompeu Fabra. Juntament amb Rita Custódio, ha traduït al portuguès diversos autors catalans, com Josep Pla, Mercè Rodoreda, Màrius Torres i Joan Margarit, i d'altres com Javier Puebla, Cristina Rivera Garza, Valeria Luiselli, Carlos Contreras Elvira i Florencia Bonelli. També ha traduït al castellà autors com l'angolès José Luandino Vieira i la moçambiquesa Paulina Chiziane. Ha format part del consell editorial de la revista bilingüe de traducció literària Capicua, un pont entre les lletres portugueses i catalanes durant els tres primers números. Aquest projecte, editat per l'associació cultural CatalunyApresenta, pretén acostar lectors, autors, editors i traductors de les dues literatures més enllà de les seves fronteres lingüístiques. A més de la seva tasca com a traductor, és coautor (també amb Rita Custódio) de la guia Volver a Lisboa, de l'editorial Anaya, un recorregut no només turístic per la capital portuguesa.

## Referències

* ↑ «Àlex Tarradellas». Tralicat. (Institut Ramon Llull). Arxivat de l'original el 2015-11-21. [Consulta: 20 novembre 2015].
# Olivier Véran

Olivier Véran (Saint-Martin-d'Hères, 22 d'abril de 1980) és un metge i polític francès. Especialitzat en neurologia, és d'ençà del 16 de febrer del 2020 ministre de salut del segon govern Philippe, en substitució d'Agnès Buzyn que es presentava aleshores a les eleccions municipals de París com a candidata de La République en marche !. Ha mantingut el ministeri en el nou govern Jean Castex (3-7-2020).
Va ser anteriorment conseller regional amb el Partit Socialista de la regió Alvèrnia-Roine-Alps a partir del desembre de 2015, i després diputat de la primera circumscripció de l'Isèra el 2017. També va ser a l'Assemblea nacional francesa, a la comissió d'Afers socials de 2017 a 2020.
Responsable de la lluita contra l'expansió de l'epidèmia de coronavirus a França, va alertar el 14 de març del 2020 del perill d'usar antiinflamatoris (com ara l'ibuprofèn o la cortisona) amb els pacients del Covid-19.

## Referències

* ↑ Taveira, Christian «Tout savoir sur Olivier Véran, le nouveau ministre de la Santé». CNews, 17-02-2020 [Consulta: 21 març 2020].
* ↑ Autissier, J.B. «Olivier Véran». Gala [Consulta: 21 març 2020].
* ↑ Décret du 6 juillet 2020 relatif à la composition du Gouvernement.
# Tromen

El Tromen és un estratovolcà de l'Argentina que s'alça fins als 4.114 msnm. Està situat dins el Parc Provincial El Tromen, a la província del Neuquén. Als peus del volcà hi ha la població de Buta Ranquil.
La darrera erupció va tenir lloc el 1822.
La llacuna Tromen, amb una superfície de 4 km², es troba als peus del vessant nord-oest del volcà, a uns 2.100 msnm.

## Referències

* ↑ «Tromen». Global Volcanism Program. Smithsonian Institution. [Consulta: 2 abril 2020].
# Menara Telekom

El Menara Telekom és un gratacel que es troba a Kuala Lumpur, Malàisia i és un dels edificis més alts del món.
L'edifici fa 310 metres d'alçada i fou finalitzat l'any 2001. Hi ha 55 plantes en la majoria de les quals s'hi troben les oficines que formen el quarter general de l'empresa de telecomunicacions. El Menara Telekom fou dissenyat per l'arquitecte Hijjas Kasturi. L'aspecte extern de l'edifici s'influencià per la planta del bambú. Per això, en una banda de l'edifici es van fer 9 jardins públics que, de nit, s'il·luminen. El punt d'aterratge d'helicòpters del sostre és, després del de la U.S. Bank Tower, el més alt del món.