OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Manuel Benito Crespo

Manuel Benito Crespo Villalba (Burjassot, 1962) és un botànic i professor valencià.
Es va especialitzar en botànica durant la llicenciatura en Ciències Botàniques que va acabar el 1984 a la Universitat de València. Al mateix centre el 1989 va acabar el doctorat en Biologia, amb una tesi sobre la flora i la vegetació de la Serra Calderona. Des del 1990 és professor de biologia vegetal a la Universitat d'Alacant, i catedràtic des del 2002. Deixeble de Gonzalo Mateo, Crespo treballa amb Antonio de la Torre, amb qui han dirigit tesis sobre la Serra del Cid, la serra del Reclot o la Marina Baixa, entre d'altres.
És autor de més de 300 publicacions científiques i tècniques (llibres, capítols de llibre i articles científics i de divulgació), relatives a la investigació taxonòmica, florística, biogeogràfica, fitosociològica i de conservació de la flora mediterrània. És autor o coautor de més de 350 noms de tàxons vegetals, així com membre o assessor de diverses societats científiques i revistes internacionals de Botànica. Amb un alumne va descobrir l'espècie de planta vella lucentina. Forma part de l'equip d'autors i editors de Flora iberica, on ha dut a terme tasques de revisió o edició de diversos gèneres i famílies de plantes vasculars de la península Ibèrica.
Fou President de l'Asociación de Herbarios Ibero-Macaronésicos del 1997 al 2003.

## Referències

* ↑ https://web.archive.org/web/20131105203644/http://carn.ua.es/CIBIO/es/botanica/benito.html
* ↑ Rivera, Aurelio Peña; Gallego, P. Pablo Ferrer; Vicent, Jesús Riera; Alós, Javier Fabado; Sanz, Gonzalo Mateo. Flora vascular del Parc Natural del Túria. Jolube Consultor Botánico y Editor, 2017-06-15, p. 11. ISBN 978-84-945880-4-4.
* ↑ Laliga, Luis Serra. Estudio crítico de la flora vascular de la provincia de Alicante: aspectos nomenclaturales, biogeográficos y de conservación (en castellà). Editorial CSIC - CSIC Press, 2007, p. 71. ISBN 978-84-00-08616-9.
* ↑ Payá, Jorge; Brotons, Assumpció. Montnegre: Un riu, un territori, un paisatge. Universidad de Alicante, 2022-12-13, p. 21-22. ISBN 978-84-9717-802-0.
* ↑ http://www.floraiberica.es/PHP/autores_generos.php
* ↑ http://www.ahim.org/html/ahim_imarcos.html Arxivat 2012-01-25 a Wayback Machine.
* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
# Manuel Benítez Salvatierra

Manuel Benítez Salvatierra (1918-1977), també conegut pel sobrenom «César del Arco», va ser un periodista i escriptor espanyol.

## Biografia

Sevillà de naixement, de ben jovenet es va afiliar a la Falange. Va ingressar al món del periodisme, on aviat va començar a ser conegut pel sobrenom «César del Arco». Va arribar a ser director dels diaris F.E., Sevilla, i Suroeste, tots ells pertanyents a la Prensa del Movimiento. També dirigí entre 1960 i 1975 l'edició andaluda del diari Pueblo, així com el setmanari esportiu ¡Oiga! —fundat el 1953—, i l'emissora sindical La Voz del Guadalquivir. El novembre de 1961 va ser detingut i empresonat per ordre del governador civil de Sevilla, Hermenegildo Altozano Moraleda, després d'haver publicat Benítez un article en el diari Pueblo en el qual demanava responsabilitats polítiques per la gestió de les greus inundacions que havien tingut lloc en aquelles dates. Manuel Benítez també va estar molt relacionat amb el món de la tauromàquia, i va publicar vàrias obres sobre la matèria. Va morir el 1977, mentre era director del diari Suroeste.
Va tenir una filla, Nina Salvatierra, que també va ser periodista i destacaria en mitjans com a Radio Nacional i Televisió Espanyola.

## Obres

* —— (1958). Medio siglo de fútbol sevillano. Victorias, anécdotas y venturas del Real Betis Balompié. Sevilla.
* —— (1975). Los Cuernos. Madrid: Editorial Sedmay.

## Referències

* 1 2 Nicolás Salas (1991). Sevilla: crónicas del siglo XX 3. Universidad de Sevilla, pág. 168
* ↑ Ramón Reig García (2011). La comunicación en Andalucía: Historia, estructura y nuevas tecnologías. Centro de Estudios Andaluces, pág. 156
* ↑ José Luis Comellas (1991). Estudios de historia moderna y contemporánea: homenaje a Federico Suárez Verdeguer. Rialp, pág. 69
* ↑ José Luis Comellas (1991). Estudios de historia moderna y contemporánea: homenaje a Federico Suárez Verdeguer. Rialp, pág. 68
* ↑ Antonio Checa Godoy (1991). Historia de la prensa andaluza, Fundación Blas Infante, pág. 320
* ↑ Antonio Blanco, Francisco Morales (1992). Historia de Sevilla, Servicio de Publicaciones de la Universidad de Sevilla, pág. 546
* ↑ Marceliano Ortiz Blasco (1991). Tauromaquia A-Z I, Espasa Calpe, pág. 82
* ↑ "Ha muerto el director de «Suroeste»", El país (19 de febrero de 1977)
* ↑ Antonio Checa Godoy, Carmen Espejo (2007). ABC de Sevilla, un diario y una ciudad, Universidad de Sevilla, pág. 299
# Lèmur forcat de Masoala

El lèmur forcat de Masoala (Phaner furcifer) és un lèmur de la família dels quirogalèids que és endèmic de Madagascar. Es tracta d'un primat petit, amb una llargada de 22-28 cm i un pes de 300-500 g. Té una llarga cua de 28-37 cm. El color del pelatge va del gris vermellós al gris marronós i té una característica ratlla fosca a la regió dorsal, que es bifurca en arribar al cap i continua a banda i banda dels ulls.
# Lucas Rodrigues Moura da Silva

Lucas Rodrigues Moura da Silva conegut com a Lucas Moura (nascut el 13 d'agost del 1992 a São Paulo), és un futbolista brasiler que actualment juga de mitjapunta al Tottenham Hotspur FC i a la selecció nacional brasilera. Lucas era a la llista de la FIFA de jugadors a seguir el 2011.

## Carrera de club

Lucas va signar pel São Paulo FC a l'edat dels 13 i va pujar entre les files de l'equip fins a fer el seu debut en el 2010.

### Estadístiques de carrera

A 6 de juliol del 2011
| Club | Temporada | Lliga | Lliga | Copa | Copa | Continental | Continental | Altres | Altres | Total | Total |
| Club | Temporada | Partits | Gols | Partits | Gols | Partits | Gols | Partits | Gols | Partits | Gols |
| São Paulo FC | 2010 | 25 | 4 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 25 | 4 |
| São Paulo FC | 2011 | 5 | 3 | 4 | 0 | 0 | 0 | 8 | 3 | 17 | 6 |
| São Paulo FC | Total | 30 | 7 | 4 | 0 | 0 | 0 | 8 | 3 | 42 | 10 |

## Carrera internacional

Lucas és un membre freqüent del conjunt dels Sots-20 de Brasil. El febrer del 2011, Lucas va jugar pels Sots-20 del Brasil en el Campionat Sud-americà Júnior on va marcar un triplet al victòria de 6 a 0 sobre Uruguai. Lucas va fer el seu debut internacional per la selecció de futbol del Brasil en un amistós contra Escòcia el 27 de març del 2011. Recentment, Lucas va ser cridat per la selecció brasilera, en dos amistosos contra Països Baixos i Romania. Va ser designat per participar en l'equip de Mano Menezes per la Copa Amèrica de futbol del 2011.

### Gols internacionals

Els gols del Brasil van davant
| # | Data | Lloc | Oponent | Marcador | Resultat | Competició |
| 1. | 31 de gener del 2011 | Estadio Monumental Virgen de Chapi, Arequipa, Perú | Xile | 3–1 | 5-1 | Campionat Sud-americà Júnior del 2011 |
| 2. | 12 de febrer del 2011 | Estadio Monumental Virgen de Chapi, Arequipa, Perú | Uruguai | 1–0 | 6-0 | Campionat Sud-americà Júnior del 2011 |
| 3. | 12 de febrer del 2011 | Estadio Monumental Virgen de Chapi, Arequipa, Perú | Uruguai | 2–0 | 6-0 | Campionat Sud-americà Júnior del 2011 |
| 4. | 12 de febrer del 2011 | Estadio Monumental Virgen de Chapi, Arequipa, Perú | Uruguai | 6–0 | 6-0 | Campionat Sud-americà Júnior del 2011 |

## Títols i premis
### São Paulo

* Copa São Paulo de Futebol Júnior: 2010

### Equip nacional

* Campionat Sud-americà Júnior del 2011

### Individual

* Revelació al Campeonato Paulista: 2011
* Millor centrecampista al Campeonato Paulista (Mesa Redonda): 2011
* Millor centrecampista al Campeonato Paulista (Diário de São Paulo): 2011
* Millor centrecampista al Campionat Sud-americà Júnior del 2011
* Millor jugador en les finals del Campionat Sud-americà Júnior del 2011
* Revelació al Campeonato Brasileiro: 2010

## Referències

* ↑ «Player Profile». Paris Saint-Germain Official Site. Arxivat de l'original el 2015-07-01. [Consulta: 1r desembre 2013].
* ↑ «Jugadors de la FIFA a seguir el 2011». Arxivat de l'original el 2014-02-01. [Consulta: 9 juliol 2011].

## Enllaços externs

* Perfil Arxivat 2012-03-09 a Wayback Machine. al lloc web del São Paulo (portuguès)
* Figurant al Brasil: la fàbrica de talents 2010 (anglès)
# Lucas Román

Lucas "Pocho" Román (Buenos Aires, 10 de febrer de 2004) és un futbolista argentí que juga com a davanter al FC Cartagena, cedit pel FC Barcelona Atlètic. Nascut a l'Argentina, ha representant internacionalment tant Itàlia com l'Argentina en categories per edats.

## Carrera de club

Producte juvenil de Ferro Carril Oeste des dels 6 anys, Román va signar el seu primer contracte professional amb l'equip el 23 de juliol de 2020 fins al 2022. Va debutar professionalment amb el club en un partit de Primera Nacional contra Quilmes el 28 de febrer de 2022. Va ampliar el seu contracte amb el club el 3 de juny de 2022, fins al desembre de 2023.

### FC Barcelona

El 18 de gener de 2023, el Barcelona Atlètic va anunciar un acord amb Ferro Carril Oeste per al traspàs del jugador Lucas Román que ha signat un contracte fins al 30 de juny de 2026, que inclou una clàusula de rescissió de 400 milions d'euros.
L'agost de 2024, Román es va unir al FC Cartagena de segona divisió amb un contracte de cessió durant tota la temporada.

## Carrera internacional

Román ha estat convocat amb l'Argentina Sub-20 sota la direcció de Javier Mascherano, guanyant el Torneig Internacional de Futbol de L'Alcúdia 2022 i actuant com a part de la plantilla preparatòria per al Campionat Sud-americà Sub-20 2023.

## Estil de joc

Román és un davanter esquerrà que també pot fer d'extrem. És un davanter mòbil i creatiu que pot començar jugades pel mig del camp o per la banda, sovint a la dreta on pot tallar l'interior fins al seu peu més fort. Té un bon xut des de la distància, i és conegut per la seva mentalitat guanyadora.

## Referències

* ↑ «Lucas Román joins Barça Atlètic». www.fcbarcelona.com.
* ↑ Alí, Francisco. «FERRO: EL PRIMER CONTRATO DE LUCAS ROMÁN, UN JOVEN SURGIDO DE LAS INFERIORES», 22-07-2020.
* ↑ «La joya del Ascenso que podría ser transferida a Barcelona - TyC Sports». www.tycsports.com.
* ↑ Olé, Diario Deportivo. «Román para rato en Caballito». Olé, 03-06-2022.
* ↑ «Lucas Román joins Barça Atlètic». FC Barcelona, 18-01-2023. [Consulta: 19 gener 2023].
* ↑ Zupo, Mattia. «Dalla B argentina al Barcellona: chi è Lucas Roman, El Pocho con clausola da 400 milioni» (en italià). Gianluca Di Marzio, 25-08-2023. [Consulta: 2 setembre 2023].
* ↑ «Pocho Román, albinegro» (en castellà). www.fccartagena.es, 14-08-2024. [Consulta: 14 agost 2024].
* ↑ Sanderson, Tom. «FC Barcelona Close In On Signing Pearl Of Argentina Football Lucas Roman». Forbes.
* ↑ «Así juega Lucas Román, el delantero argentino que el Barça Atlètic desea». sport, 11-01-2023.

## Enllaços externs

* Lucas Román, Fitxa a Soccerway
* Fitxa de Lucas Román a BDFA
# Skároš

Skároš és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1270.
# Skånland

Skånland (en sami septentrional: Skánit) és un antic municipi situat al antic comtat de Troms, Noruega. Té 3,041 habitants (2016) i la seva superfície és de 495.07 km².

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 24 desembre 2016].
# M'Zizel

M'Zizel (en àrab امزيزل, Imzīzl; en amazic ⵎⵥⵉⵥⵉⵍ) és una comuna rural de la província de Midelt, a la regió de Drâa-Tafilalet, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 7.388 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 29 de juny 2015. [Consulta: 19 novembre 2015].
# M'Zem Sanhaja

M'Zem Sanhaja (en àrab مزم صنهاجة, Mzam Ṣanhāja; en amazic ⵎⵣⵎ ⵚⵏⵀⴰⵊⴰ) és una comuna rural de la província d'El Kelâa des Sraghna, a la regió de Marràqueix-Safi, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 10.310 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 29 de juny 2015. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Tadeusz Różewicz

Tadeusz Różewicz (9 d'octubre de 1921, Radomsko, Polònia − 24 d'abril de 2014, Wrocław, Polònia) fou un poeta, dramaturg i escriptor polonès.
Różewicz pertany a la primera generació nascuda i educada després que Polònia hagués retrobat la seva independència l'any 1918. Els seus poemes de joventut van ser publicats l'any 1938. Durant la Segona Guerra Mundial, com el seu germà Janusz (poeta, també), fou membre de la resistència polonesa.
Janusz Różewicz fou executat per la Gestapo el 1944. Tadeusz, supervivent de la guerra, obtingué el batxillerat després de 1945 i feu els seus estudis (que no acabà) d'història de l'art a la Universitat de Cracòvia.
Des de 1968 visqué a Wrocław. Va escriure una quinzena d'obres de teatre i és considerat com un dels millors poetes polonesos de la postguerra i un dels dramaturgs més innovadors.
Ha estat traduït al català per Josep Antoni Ysern.

## Premis i reconeixements

* Premi austríac de literatura europea
# Janez Janša

Janez Janša (Grosuplje, Eslovènia, 17 de setembre de 1958) és un polític eslovè que des de 1995 és el cap del Partit Democràtic Eslovè (Slovenska Demokratska Stranka) o SDS.
El 1989, Janša va ser un dels fundadors del SDZ (Unió Democràtica d'Eslovènia), el partit que per primera vegada va ser a l'oposició a la República d'Eslovènia quan seguia sent part de Iugoslàvia. Després de la victòria de la plataforma electoral DEMOS a les primeres eleccions lliures del 1990 a la República d'Eslovènia, Janša va ser nomenat ministre de Defensa del nou govern.
Va ser un càrrec molt difícil de gestionar, ja que va haver de fer front a la guerra d'independència d'Eslovènia, la voluntat centralitzadora de Iugoslàvia, i les tensions frontereres amb la nova República de Croàcia.
La SDZ es va desintegrar el 1992 (la majoria dels membres va unir-se al partit Liberal Democràcia d'Eslovènia) i Janša es va unir al Partit Social Demòcrata Socialdemokratska Stranka Slovenije (fundada el 1988) per Jože ucnik. Janša va romandre com a Ministre de Defensa fins al 1994.
El 1994, després d'un seguit de polèmiques va debilitar políticament Janša i finalment va dimitir. Es va convertir en president del SDS després de deixar el seu càrrec al govern.
El 2003, la SDS va canviar el seu nom pel de Partit Democràtic Eslovè. El 3 d'octubre de 2004, el SDS va guanyar les eleccions amb 29 diputats dels 90 que té el parlament eslovè, superant el partit al govern Liberal Democràcia d'Eslovènia (LDS) del primer ministre Anton Rop.
Ha estat Primer ministre d'Eslovènia del 3 desembre de 2004 al 21 novembre 2008, del 10 febrer de 2012 al 20 març 2013, i reescollit en 13 de març de 2020 després de la dimissió de Marjan Šarec.

## Referències

* ↑ Seroka, Mateusz. «Slovenia: Janša elected Prime Minister for the third time» (en anglès). OSW, 03-04-2020. [Consulta: 19 desembre 2020].
# De Laurentiis

De Laurentiis és el nom dels següents personatges:
* Aurelio De Laurentiis (n. 1949), productor cinematogràfic italià i president de l'SSC Napoli
* Dino De Laurentiis (1919-2010), productor cinematogràfic italià
* Giada De Laurentiis (n. 1970), xef ítaloamericana
* Raffaella De Laurentiis (n. 1954), productora cinematogràfica italiana
* Veronica De Laurentiis (n. 1950), autor italià
# Cap de turc

* Per a altres significats, vegeu «cap de turc (nus)».
Es denomina cap de turc una persona o grup de persones a qui s'atribueix la culpa d'alguna cosa de la qual no són culpables, amb el fi de desviar l'atenció del culpable de veritat. De manera més específica, s'empra aquest apel·latiu per a qualificar aquells sobre qui s'aplica injustament una acusació o condemna per a impedir que els autèntics responsables siguin jutjats.
Des d'una perspectiva històrica, en el període de les Croades, els croats van lliurar cruentes batalles contra els turcs. L'animadversió que es professaven ambdós bàndols era tan gran, que per a un cristià tallar el cap a un turc era una feta encomiable. Quan ho aconseguien, els croats penjaven el cap en un pal de vaixell o l'enfilaven en una llança com un trofeu i els soldats l'acusaven de tots els mals haguts i per haver. Per aquest motiu, es diu que algú és un cap de turc, quan és objecte de tot els mals i acusacions de les quals els altres són els veritables culpables.

## Vegeu també

* Boc expiatori
* Ovella negra
* Antisemitisme
* Polèmica
* Islamofòbia

## Nota

* ↑ cap de turc a Optimot
* ↑ Institut d'Estudis Catalans. Diccionari de la llengua catalana. Enciclopèdia catalana, 1995. ISBN 978-84-297-3981-7 [Consulta: 27 desembre 2011].
* ↑ Mohammed Salhi; Universidad Mohamed V. Facultad de Letras y Ciencias Humanas. Huellas comunes y miradas cruzadas: mundos árabe, ibérico e iberoamericano. Reino de Marruecos, Universidad Mohamed V, 1995 [Consulta: 27 desembre 2011].
# George Latimer Bates

George Latimer Bates va ser un naturalista, botànic i ornitòleg estatunidenc, nascut el 21 de març de 1863 a Abingdon (Illinois) i mort el 31 de gener de 1940 a Chelmsford (Anglaterra).

## Biografia

Va estudiar al Knox College de Galesburg. El 1895, va visitar l'Àfrica oriental i es va establir al Camerun on va dirigir una granja. Durant els seus viatges, va recollir molts exemplars d'història natural que va enviar al Museu d'Història Natural de Londres.
El 1928 va tornar a Gran Bretanya i dos anys més tard va publicar el seu Manual sobre Handbook on the Birds of West Africa. Va aprendre la llengua àrab i va anar a visitar Aràbia l'any 1934, on va estudiar l'avifauna. Tot i que va publicar diversos articles a la revista Ibis, no va poder completar el seu manuscrit Birds of Arabia; Richard Meinertzhagen (1878-1967), el completa més tard.
Recull uns 1.200 exemplars d'animals i plantes, juntament amb el Museu Britànic.

## Homenatges

Els epítets específics de moltes espècies li ret homenatge, com ara Carapa batesii, Habenaria batesii, Ixora batesii, Morinda batesii, Telfairia batesii.
En el seu honor s'anomena una espècie de serp africana, Rhamnophis batesii, així com tres espècies d'amfibis africans (Astylosternus batesi, Phrynobatrachus batesii i Nectophryne batesii), vint ocells i quatre mamífers.

## Referències

* ↑ Letouzey, René «Les botanistes au Cameroun» (en francés). Museu Nacional d'Història Natural (França), 7 (Flore du Cameroun), 1968, pàg. 13-14.
* ↑ Beolens, Bo; Watkins, Michael; Grayson, Michael. JHU Press. The Eponym Dictionary of Reptiles (en anglès), 15 de setembre de 2011, p. 296. ISBN 978-1-4214-0135-5 [Consulta: 23 març 2022].
* ↑ Beolens, Bo; Watkins, Michael; Grayson, Michael. Pelagic Publishing. The Eponym Dictionary of Amphibians (en anglès), 22 d'abril de 2013, p. 17. ISBN 978-1-907807-44-2 [Consulta: 23 març 2022].
# Amir Muzaffar Inak

Amir Muzaffar Inak (Amir Mosāfer Ināq) fou un alt funcionari mongol dels Il-kan de Pèrsia nomenat amir governador dels dominis indju (reials) de Fars. Només és coneguda la seva participació en els afers del Fars del 1334 al 1335.
El 1334 fou nomenat governador de Fars. Abans de poder sortir cap a la província el governador que havia perdut el càrrec, Sharaf al-Din Mahmud Shah, que residia a la cort de Sultaniya i tenia al Fars un fill com a delegat, va conspirar amb altres notables per assassinar Muzaffar i el van perseguir fins als mateixos murs del palau del kan, i quan Muzaffar es va refugiar a l'interior, no van dubtar en empaitar-lo allí també, Muzaffar es va poder salvar.
A final del 1334 o començament del 1335 Amir Muzaffar va anar a Fars i va tractar de prendre possessió del govern però es va trobar que Ghiyath al-Din Khay Khusraw, el fill de Mahmud delegat per aquest a Shiraz, es negava a entregar-li el govern; la situació es va perllongar amb negociacions durant mesos, fins que es va saber la mort d'Abu Said (que s'havia produÍt el 30 de novembre de 1335) i llavors Ghiyath al-Din va fer presoner a Amir Muzaffar i el va enviar a la cort de Sultaniya. La seva sort final és desconeguda.

## Bibliografia

* Zakub Shirazi, Shiraznana, traducció a l'anglès de Gibb
# Pic del Portarró

El Pic del Portarró és una muntanya que es troba en el terme municipal d'Espot, a la comarca del Pallars Sobirà, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El pic, de 2.734,3 metres, s'alça en el punt d'intersecció de les carenes que delimiten Colomers d'Espot (O), la Coma de Crabes (NE) i la Coma d'Aiguabella (SE); amb el Portell de Crabes al nord-oest, el Pic Inferior del Portarró a l'est i el Portarró d'Espot al sud.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC

## Rutes

El més habitual és atacar el pic pel seu vessant sud, que és la més fàcil, des del Portarró d'Espot. Per assolir aquest coll, el Refugi d'Estany Llong és el punt de sortida normal en el cas de la via de per la Vall de Boí (Alta Ribagorça), i el Refugi Ernest Mallafré per fer-ho per la banda de la Vall d'Escrita (Espot, Pallars Sobirà).

## Referències

* ↑ «Pic del Portarró». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Pic del Portarró. [Consulta: 13/10/2013]
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Pico da Antónia

Pico da Antónia és la muntanya més alta de l'illa de Santiago, al centre de l'arxipèlag de Cap Verd. La muntanya forma part de l'àrea protegida del Parc Natural de Rui Vaz i de l'IBA Serra do Pico da Antónia. La muntanya és totalment d'origen volcànic. L'àrea al voltant del cim ha estat identificada per BirdLife International com a Important Bird Area.
Està situat a 5 km al sud-est d'Assomada, a 3,5 km al sud de Picos, a 5 km a l'oest-sud-oest de João Teves i a 7 km a l'oest-nord-oest de São Domingos en una de les serralades que travessen l'interior de l'illa. Més al nord està situada la Serra da Malagueta. La muntanya fa de frontera entre els concelhos de São Salvador do Mundo, São Lourenço dos Órgãos i Ribeira Grande de Santiago.

## Referències

* ↑ Protected areas
* ↑ «Serra do Pico da Antónia». Important Bird Areas factsheet. BirdLife International, 2013. [Consulta: 16 agost 2013].

## Vegeu també

* Llista de muntanyes de Cap Verd

## Enllaços externs

* Mapes militars de l'Instituto Geográfico do Exército.
# Pico de gallo

Pico de gallo (literalment, en català "bec de gall") és el nom que reben a la cuina mexicana un tipus de salses regionals que sempre inclouen fruita i verdura fresca tallades en quadradets. També se l'anomena salsa mexicana o salsa bandera. El pico de gallo normalment no és un plat, sinó una salsa que serveix per acompanyar altres plats, com el guacamole, els molletes, una amanida, el turmes, etc.
Els picos de gallo són un acompanyament habitual de molts plats mexicans. La varietat més comuna d'aquesta salsa, una barreja de tomàquet, ceba i bitxo verd, té ingredients els colors dels quals corresponen als colors de la bandera de Mèxic.

## Varietats

* Pico de gallo salat: aquesta és la varietat més habitual, i que inclou tomàquet vermell, ceba i bitxo verd; també pot incloure coriandre, alvocat i llima.
* Pico de gallo dolç: que inclou fruites, com taronja, meló, síndria, etc.
* A la Península de Yucatán aquesta salsa s'anomena x'nipek (en català, "nas de gos") i de vegades se li agrega xile habanero i taronja agra.
* A Xile hi ha una preparació molt similar, anomenada pebre.
* A l'Argentina, hi ha la salsa criolla, d'ús i ingredients similars: tomàquets, ceba i ají verd dolç.