OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gérard Onesta

Gérard Onesta (nascut el 5 d'agost del 1960 a Albi, Tarn) és un polític francès membre del parlament europeu per la zona sud-oest de França. Pertany al partit Europa Ecologia-Els Verds, que forma part del Partit Verd Europeu. El 20 de juliol del 2004 va ser reelegit com a membre del parlament europeu, i en va ser escollit quatre cops un dels vicepresidents. Onesta és el successor de José Bové. A les eleccions de març del 2010 va ser líder per Migdia-Pirineus (Midi-Pyrénées). Es defineix com un federalista europeu donant gran importància a les regions.

## Planisferi alternatiu

Gérard Onesta ha creat un planisferi que ell anomena "Planeta Terra". És una mapa de projecció que utilitza el mateix procés de càlcul que la projecció de Peters. És a dir, tempta de tenir compte de la mida real dels continents. La projecció de Mercator, a causa de les distorsions, fa que Rússia sembli més gran que l'Àfrica per bé que aquesta darrera té una àrea d'uns 30 milions de km² i aqueixa de 17 milions de km².
Altres diferències són notables en comparació amb la representació de Mercator:
* límits: espais naturals (formacions vegetals) i no fronteres estatals;
* humans: noms de pobles o nacions i no Estats encara que sigui incomplet: la riquesa humana en aquest àmbit no es pot representar;
* rosa dels vents: Sud amunt i no avall, una orientació poc convencional.
El focalització pretén desafiar les convencions i donar una altra representació del món.

## Vida personal

El seu cosí Claude Onesta (nat el 1957) és el seleccionador de l'equip de França d'handbol, que ha menat als títols de campions d'Europa (2006, 2010 et 2014), del món (2009, 2011 et 2015) i olímpics (2008 i 2012).

## Referències

* ↑ «Gérard Onesta Archives». https://catalunyanord.vilaweb.cat,+04-07-2019. Arxivat de l'original el 2019-07-04. [Consulta: 4 juliol 2019].
* ↑ «6th parliamentary term | Gérard ONESTA | MEPs | European Parliament» (en anglès). http://www.europarl.europa.eu,+04-07-2019.+[Consulta: 4 juliol 2019].
* ↑ magazine, Le Point. «Gérard Onesta : Biographie et articles – Le Point» (en francès). https://www.lepoint.fr,+04-07-2019.+[Consulta: 4 juliol 2019].
* ↑ «El planisferi de la "planeta terra" (alternatiu, impressionant)».
* ↑ «Penser avec les mains», 08-01-2011. [Consulta: 7 desembre 2015].
# The Mysterious Lady

The Mysterious Lady és una pel·lícula muda estatunidenca dirigida per Fred Niblo protagonitzada per Greta Garbo i Conrad Nagel. Es va estrenar el 1928.

## Argument

En la Viena dels anys 1910, un vespre a l'òpera, l'oficial Karl von Raden coneix una dona bonica sola i misteriosa. L'acompanya a casa seva, després s'abracen. Tania i Karl passen junts l'endemà, en una passió compartida i única. Al vespre, Von Raden ha de marxar a una missió: ha de portar uns documents secrets a Berlín. S'acomiaden, prometent-se que es tornaran a veure al més aviat possible, a la seva tornada. Tania rep un missatge de Boris, que la crida a Varsòvia.
A l'andana de l'estació, Von Raden troba el seu oncle, cap dels serveis de contraespionatge, que li revela que Tania és una espia russa. Karl es trastorna i, més tard al tren, Tania se sorprèn de la seva presència. Karl li confessa que ho sap tot d'ella i li reafirma, malgrat tot, l'amor que li professa...
A l'arribada a Berlín, els documents han desaparegut. Von Raden és llavors jutjat, desposseït del seu títol militar, i enviat a la presó per alta traïció. El seu oncle el fa alliberar per enviar-lo en missió a Varsòvia per tal de descobrir qui és l'autèntic traïdor, ja que sap que no és el seu nebot.
A Varsòvia, Von Raden es fa passar per a un pianista i és contractat en una recepció oferta pel general Boris Alexandroff, cap de l'espionatge rus, i amant de Tania. Tania reconeix Karl i desitja redimir-se, i provar el seu amor en ell confiant-li documents secrets i revelant-li el nom de l'espia vienès. Més tard, Karl i Tania poden finalment tornar a Àustria sans i estalvis.

## Repartiment

* Greta Garbo: Tania Fedorova
* Conrad Nagel: el capità Karl von Raden
* Gustav von Seyffertitz: el general Boris Alexandroff

## Al voltant de la pel·lícula

* Es tracta de la 13a pel·lícula de Greta Garbo, que tenia llavors 23 anys, i la 6a de la seva carrera hollywoodiana.

## Referències

* ↑ "The Mysterious Lady". The Progressive Silent Film List. silentera.com.
* ↑ Alexander Walker; Metro-Goldwyn-Mayer Garbo: a portrait. Macmillan, octubre 1980, p. 184. ISBN 978-0-02-622950-0 [Consulta: 27 juliol 2010].
# Universitat de Biskra

La Universitat de Mohamed Khider Biskra (àrab: جامعة محمد خيضر بسكرة, Jāmiʿat Muḥammad Ḫīḍr Biskra), acrònim UMKB, o simplement Universitat de Biskra, és una de les 106 institucions d'educació superior d'Algèria, situada a la ciutat de Biskra.
Fundada el 1983, és una institució pública d'educació superior sense ànim de lucre situada a l'entorn urbà de la ciutat mitjana de Biskra. Acreditada i/o reconeguda oficialment pel Ministeri d'Educació Superior i Investigació Científica, la UMKB és una institució d'educació superior mixta molt gran (interval de matrícula uniRank: 30.000-34.999 estudiants), que ofereix cursos. i programes que condueixen a títols d'educació superior reconeguts oficialment, com ara graus, màsters, doctorats en diverses àrees d'estudi.
La universitat té els seus orígens en tres instituts nacionals que eren administrativament, pedagògicament i financerament autònomes: Institut Nacional d'Hidràulica, Institut Nacional d'Arquitectura i Institut Nacional d'Electrotècnia. Aquests tres instituts es van convertir en un centre universitari el 1992, el centre universitari es va convertir en la Universitat Mohamed Khider de Biskra el 1998. Actualment la universitat té sis facultats.

## Referències

* ↑ «Université Mohamed Khider Biskra». univ-biskra.dz. [Consulta: 27 maig 2020].
* ↑ «SERVICES : Ministère de l'enseignement supérieur et de la recherche scientifique». www.mesrs.dz. Arxivat de l'original el 2022-03-19. [Consulta: 27 maig 2020].
* ↑ "University Overview". uniRank. https://www.4icu.org/reviews/7768.htm
* ↑ "Presentations". University of Mohamed Khider Biskra. http://univ-biskra.dz/index.php/en/university/presentations
# Dipòsit d'aigua per als molins d'oli (Maials)

El Dipòsit d'aigua per als molins d'oli és una obra del municipi de Maials (Segrià) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

El dipòsit per emmagatzemar l'aigua del molí d'oli és situat a la part nord de Maials, al carrer de la Trinitat i és construït amb carreus de pedra sorrenca.
Avui en dia es troba en desús i totalment a la intempèrie cosa que n'afavoreix la degradació. Existeix el projecte de netejar-lo i cobrir-lo per tal que es pugui visitar, al mateix temps que es pavimenta la zona per tal de donar accés a les noves parcel·les urbanes.

## Història

Al llarg de la història el municipi de Maials ha tingut problemes d'abastiment d'aigua. Per poder fer funcionar els molins d'oli que hi havia a la segona meitat del segle xix es van haver de construir dipòsits d'aigua. L'any 1862 s'establia el manteniment de la bassa major. Cada propietari de molí d'oli havia de netejar sis pams per cada premsa que tingués. Als ramaders se'ls obligava a netejar tres pams i la resta del manteniment l'havien de fer entre tots els veïns. L'Ajuntament acordà que els propietaris de molins d'oli no poguessin agafar aigua quan les basses estiguessin per sota de la meitat de la seva capacitat. Si l'aigua de la bassa s'acabava els amos dels molins n'havien de cedir dels seus dipòsits.

## Referències

* 1 2 3 «Dipòsit d'aigua per als molins d'oli». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2015].

## Enllaços externs

* «Dipòsit d'aigua per als molins d'oli». Patrimoni arquitectònic. Consell Comarcal del Segrià. Arxivat de l'original el 2011-09-04. [Consulta: 26 agost 2015].
# Santa Coloma de Benés

Santa Coloma de Benés és una església de Sarroca de Bellera (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església aïllada, d'una sola nau amb voltes d'aresta. Ha estat molt modificada. La façana principal de ponent-migjorn s'ha arrebossat i blanquejat, rematant-la amb una petita [[0.839911 42.122844espadanya]], a sobre de l'òcul que il·lumina al cor.

## Història

L'any 1976, es conservava un campanar amb quatre obertures i les cobertes de teula àrab

## Referències

* 1 2 «Santa Coloma de Benés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2017].
# Santa Coloma d'Alemanys

Santa Coloma d'Alemanys, o dels Alemanys va ser una església, ara desapareguda, del terme comunal de Palau del Vidre, el territori de la qual s'estenia dins de l'actual terme d'Argelers de la Marenda, tots dos a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord). Els estudiosos coincideixen que era dins del terme de Palau del Vidre.
Estava situada a l'espai entre el nord-oest del terme argelerenc, i el nord-est del de Palau del Vidre, també a prop del de Sant Andreu de Sureda, a ponent de la carretera D - 914.
L'església dedicada a santa Coloma servia de temple parroquial a una comunitat rural el senyor de la qual era el comte d'Empúries, fins que el 1075 Ponç d'Empúries la cedí a Guislabert II de Rosselló com a garantia d'un jurament de fidelitat. Al llarg dels segles XII a XIV, sempre és esmentada com a Sancta Columba de Tribus bonis, per oposició a l'església de Santa Eugènia de Tresmals, més al nord, en terme d'Elna.

## Bibliografia

* Adell i Gisbert, Joan-Albert. «Palau del Vidre: Sant Pere de Vilaclara». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.
* Becat, Joan. «111 - Palau del Vidre». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Palau del Vidre». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 152. Santa Maria de Palau del Vidre». A: Inventari d'esglésies 3** Capcir-Cerdanya-Conflent-Vallespir-Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies). ISBN 84-85180-13-5.
* Kotarba, Jérôme; Castellvi, Georges; Mazière, Florent [directors]. Les Pyrénées-Orientales 66. París: Académie des Inscriptions et Belles-Lettres. Ministère de l'Education Nationale. Ministère de la Recherche. Ministère de la Culture et de la Communication. Maison des Sciences de l'Homme, 2007 (Carte Archeologique de la Gaule). ISBN 2-87754-200-5.

## Referències

* ↑ Adell 1993, per exemple.
* ↑ Territori on es trobava Santa Coloma d'Alemanys, en els ortofotomapes de l'IGN
# Distribució lambda de Wilks

En estadística, la distribució lambda de Wilks (anomenada així en honor de Samuel S. Wilks), és una distribució de probabilitat utilitzada en proves d'hipòtesis multivariants, especialment pel que fa a la prova de la raó de versemblança i l'anàlisi multivariada de variància (MANOVA). És una generalització multivariant de la distribució F univariant, de manera anàloga a la generalització de la distribució T-quadrat de Hotelling respecte a la distribució t de Student.
La distribució lambda de Wilks està relacionada amb dues variables independents distribuïdes segons la distribució de Wishart, i es defineix com segueix:
Donat:
    $A\sim W_{p}(\Sigma ,m)\qquad B\sim W_{p}(\Sigma ,n)$
independents i amb m ≥ p
    $\lambda ={\frac {\det(A)}{\det(A+B)}}={\frac {1}{\det(I+A^{-1}B)}}\sim \Lambda (p,m,n)$
on p és el nombre de dimensions. En el context de les proves de la raó de versemblança m és típicament els graus de llibertat de l'error, i n és el grau de llibertat de la hipòtesi, per la qual cosa n + m és el nombre total de graus de llibertat.
La distribució es pot relacionar amb un producte de variables aleatòries independents que segueixen una distribució beta.
    $u_{i}\sim B\left({\frac {m+1-i}{2}},{\frac {n}{2}}\right)$
    $\prod _{i=1}^{p}u_{i}\sim \Lambda (p,m,n).$
Per valors de m grans, l'aproximació de Bartlett permet aproximar la distribució lambda de Wilks a una distribució khi quadrat:
    $\left({\frac {p-n+1}{2}}-m\right)\log \Lambda (p,m,n)\sim \chi _{np}^{2}$

## Vegeu també

* Distribució khi quadrat
* Distribució F
* Distribució Gamma
* Distribució t de Student
* Distribució de Wishart

## Referències

* 1 2 3 Mardia, K. V.; Kent, J. T.; Bibby, J. M. Multivariate Analysis. Londres: Academic Press, 1979. ISBN 0-12-471250-9.
* ↑ Barlett, M. S «A Note on the Multiplying Factors for Various chi-square Approximations». J. Roy. Stat. Soc. Series B, 16, (2), 1954, pàg. 296 - 298. JSTOR: 2984057.
# Driscoll (cràter)

Driscoll és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 30 km de diàmetre. Porta el nom de la pintora de cristall estatunidenca Clara Driscoll (1861-1944), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 2015.

## Referències

* ↑ «Driscoll». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 11-10-2016. [Consulta: 3 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Diòcesi de Tamada

La Diòcesi de Tamada o Tamadia (del llatí: Tamadensis Dioecesis) és una seu desapareguda i avui diòcesi titular de l'Església Catòlica.

## Història

Tamada, antiga ciutat identificable amb Aïn-Tamda, prop de Masqueray en l'actual Algèria, és una antiga seu episcopal de la província romana de Mauritània Cesariense.
En 1933 es va establir com a seu titular episcopal, mantenint-se així al dia d'avui, sent el seu actual bisbe titular, monsenyor Santos Abril y Castelló que és al temps arxipreste de la Basílica Papal de Santa Maria la Major i vicecamarleng de la Cambra apostòlica.

## Ordinaris passats i presents

* Donat † (esmentat en el 411) (bisbe donatista)
* Romà † (esmentat en el 484)

## Bisbes titulars passats i presents

* José Ivo Lorscheiter † (12 de novembre de 1965 - 5 de febrer de 1974, bisbe de Santa Maria, Río Grande do Sul)
* Antônio Carlos Mesquita † (8 d'abril de 1974 - 6 de març de 1977, bisbe de Oliveira, Minas Gerais)
* Santos Abril y Castelló, des del 29 d'abril de 1985
* Aldo Giordano, des del 26 d'octubre de 2013

## Fonts

* Tamada a www.catholic-hierarchy.org.
* Tamada a www.gcatholic.org.
* Pius Bonifacius Gams, Series episcoporum Ecclesiae Catholicae, Leipzig 1931, p. 468.
* Stefano Antonio Morcelli, Africa christiana, Volume I, Brescia 1816, pp. 301-302.
# Djefatnebti

Djefatnebti (Ḏf3t(.j) Nbty, "[El meu] menjar són les Dues Dames") va ser una reina egípcia de finals de la III Dinastia. Se suposa que va ser esposa del darrer rei d'aquesta dinastia, Huni. Se'n desconeix el lloc d'enterrament.

## Identitat

Djefatnebti en jeroglífic :
El nom de Djefatnebti apareix en una única inscripció de tinta negra sobre un pot de cervesa de terrissa, que va ser trobat a l’angle est d'Elefantina.
En total s'hi van trobar tres inscripcions. La primera esmenta l'"any dels seguidors d'Horus" i la fundació d'un edifici del que se n'ha perdut el nom. La segona esmenta l'"any de la segona vegada dels seguidors d'Horus" i un "onzè temps de recompte dels camps a Heliòpolis". La tercera conté la notació "el Rei de l'Alt i el Baix Egipte apareix", la "tercera lluita contra els lladres" i la mort de Djefatnebti. Atès que el "recompte dels camps" es realitzava com a recaptació d'impostos cada dos anys, la inscripció del got de cervesa data del 22è any de govern del rei sense nom. Per tant, la mort de Djefatnebti podria haver-se produït poc abans o poc després de la creació de la inscripció.

## Datació

La inscripció assigna a Djefatnebti el títol femení Weret-hetes (que significa "Gran del ceptre d'Hetes"), que era un títol comú per a les reines del període de l'Regne Antic. Per tant, és almenys segur que Djefatnebti era una reina de finals de la III Dinastia. L'egiptòleg Günter Dreyer està convençut que Djefatnebti estava casada amb Huni, ja que no s'ha demostrat que cap altre rei de la III Dinastia hagi governat més de 22 anys. Tanmateix, aquesta teoria no s'accepta de manera generalitzada perquè la inscripció no menciona Huni pel seu nom.

## Referències

* 1 2 3 Roth, 2001, p. 385.
* ↑ «ROYAL WOMEN (queens, princesses) IN EARLY EGYPT (Dynasty 0-3)» (en anglès). Late predynastic and early dynastic Egypt. [Consulta: 10 febrer 2021].
* ↑ Fletcher, 2015.
* ↑ «IIIe Dynastie» (en francès). antikforever.com. [Consulta: 10 febrer 2021].
* ↑ Dreyer, 1987, p. Fig. 2.
* 1 2 Dreyer, 1987, p. 98-109.

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte.

## Bibliografia

* Dreyer, Günter. Drei archaisch-hieratische Gefässaufschriften mit Jahresnamen aus Elephantine (en alemany). Form und Mass, 1987. ISBN 3447027045.
* Fletcher, Joann. The Story of Egypt (en anglès). Hachette UK, 2015. ISBN 9781444785159.
* Roth, Silke. Die Königsmütter des Alten Ägypten von der Frühzeit bis zum Ende der 12. Dynastie (en alemany). Otto Harrassowitz Verlag, 2001. ISBN 9783447043687.
# Djehuty

Sekhemre-Sementawi Djehuty o Djehuti (també Sekhemre Sementawy Thuty) fou un faraó egipci de la dinastia XVI, tot i que alguns egiptòlegs el consideren de la dinastia XVII i d'altres de la dinastia XIII, que va governar a Tebes. El seu nom volia dir 'Ra és poderós'. El seu pare era el visir Senebhanef i la seva mare Sebekhotep, una princesa segurament de la família reial de la dinastia XIII, cosa que li va donar la legitimitat per accedir al poder a Tebes, una vegada liquidada la dinastia XIII per la XV, poc després del 1650 aC.
Es va casar amb la seva germana Mentuhotep i va tenir tres fills: Sekhemre-Sankhtawi Neferhotep (Neferhotep III), Sekhemre-Seworsretawy Sebekhotep (Sobekhotep VIII) i Sankhenre Mentuhotep (Mentuhotep VI), que el van succeir. Fou enterrat a Tebes.
Es conserven blocs de pedra amb el seu nom al pati del temple d'Horus a Edfú; algunes gerres a Dra Abu al-Naga (avui a Berlín), el seu nom en un bloc de pedra al temple de Deir al-Ballas, i el seu nom en una taula de Karnak.

## Notes i referències

* ↑ Kim S. B. Ryholt The Political Situation in Egypt during the Second Intermediate Period, c. 1800 – 1550. Pàgs. 158 & 410.
* ↑ Jürgen von Beckerath Untersuchungen zur politischen Geschichte der zweiten Zwischenzeit in Ägypten. Glückstadt/ New York 1964, pàgs. 180, 287 (XVII 4)
* ↑ Claude Vandersleyen Rahotep, Sébekemsaf 1r et Djéhouty, Rois de la 13e Dynastie. A: Revue de l'égyptologie (RdE) 44, 1993, pàgs. 189–191.
* ↑ Nota: cal tenir en compte que aquestes dinasties van anar molt seguides i en alguns casos van ser simultànies degut a la situació de divisió i crisi del país. Vegeu: segon període intermedi.
# Discontinuïtat de Lehmann

La discontinuïtat de Lehmann és el límit entre el nucli extern, fluid, i el nucli intern, sòlid, de la Terra. Va ser descobert el 1936 per la sismòloga danesa Inge Lehmann. Es troba a una profunditat mitjana de 5.155 km, dada que no es va establir amb precisió fins a principis de la dècada dels 60.

## Referències

* ↑ Tarbuck, E. J. & Lutgens, F. K. 2005. Ciencias de la Tierra, 8ª edición. Pearson Educación S. A., Madrid. ISBN 84-205-4400-0

## Vegeu també

* Discontinuïtat de Mohorovičić
* Discontinuïtat de Gutenberg
* Estructura interna de la Terra
# Sarre

«Sarre» té aquests significats:
* Sarre (francès) o Saar (alemany), riu que passa per la Lorena i pels estats alemanys del Saarland i de la Renània-Palatinat
* Sarre (francès) o Saarland (alemany), estat federat alemany
* Sarre (protectorat), protectorat sota tutela de França entre 1947 i 1956
* Sarre (Societat de Nacions), territori administrat per la Societat de Nacions entre 1920 i 1935 com a aplicació del tractat de Versalles
* Sarre (Vall d'Aosta), municipi italià a la Vall d'Aosta
* Sarre-Union, municipi francès al cantó de Sarre-Union
* cantó de Sarre-Union, divisió administrativa francesa al departament del Baix Rin i a la regió d'Alsàcia.
# Sant Iscle

«Sant Iscle» té aquests significats:
* Hagiografies: Sant Iscle màrtir, cristià cordovès del segle iv, morí el 17 de novembre.
* Toponímia
** Sant Iscle de Bages, poble del municipi de Sant Fruitós de Bages
** Sant Iscle d'Empordà, poble del municipi de Serra de Daró (Baix Empordà)
** Sant Iscle de Vallalta, municipi del Maresme
** Serrat de Sant Iscle, muntanya del municipi de Pinell de Solsonès
** Església de Sant Iscle, diversos indrets
** Castell de Sant Iscle, de Vidreres, en la Selva
# Dàlneie

«Dàlneie» té aquests significats:

## Rússia

* Dàlneie (Primórie), localitat del krai de Primórie, a Rússia
* Dàlneie (Tomsk), localitat de l'óblast de Tomsk, a Rússia

## Crimea

* Dàlnie (Pervomàiske), localitat de la República Autònoma de Crimea
# Dommartin-sous-Hans

Dommartin-sous-Hans és un municipi francès, situat al departament del Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 53 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Dommartin-sous-Hans era de 53 persones. Hi havia 24 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 12 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 31 habitatges, 23 eren l'habitatge principal de la família, 5 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 31 habitatges eren cases. Dels 23 habitatges principals, 20 estaven ocupats pels seus propietaris i 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien tres cambres, 4 en tenien quatre i 17 en tenien cinc o més. 20 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 13 habitatges hi havia un automòbil i a 8 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Dommartin-sous-Hans el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 28 persones, 23 eren actives i 5 eren inactives. De les 23 persones actives 22 estaven ocupades (11 homes i 11 dones) i 1 aturada (1 home). De les 5 persones inactives 3 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Dommartin-sous-Hans hi havia 8 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 880 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Dommartin-sous-Hans a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Dommartin-sous-Hans a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.