OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jefferson City

Jefferson City és la capital de l'estat de Missouri, als Estats Units. La ciutat deu el seu nom a Thomas Jefferson. Segons el cens de 2000, la població era de 39.636 habitants i de 43.332 el 2011. És al Comtat de Cole.

## Geografia

Segons l'Oficina del Cens dels Estats Units, la ciutat té una àrea total de 73.2 km². 70,6 km² són terra i 2,6 km² és aigua.

## Fills il·lustres

* Jack Kilby (1923 - 2005) enginyer, Premi Nobel de Física de l'any 2000.

## Referències

* ↑ Larsen, Lawrence H. A History of Missouri (en anglès). vol.4. University of Missouri Press, 2004, p. 47. ISBN 0826264239.
* 1 2 «Jefferson City (city), Missouri» (en anglès). U.S. Census Bureau. Arxivat de l'original el 2012-09-27.
Capitals d'estat dels Estats Units :
ALMontgomery
AKJuneau
AZPhoenix
ARLittle Rock
CASacramento
CODenver
CTHartford
DEDover
FLTallahassee
GAAtlanta
HIHonolulu
IDBoise
ILSpringfield
INIndianapolis
IADes Moines
KSTopeka
KYFrankfort
LABaton Rouge
MEAugusta
MDAnnapolis
MABoston
MILansing
MNSaint Paul
MSJackson
MOJefferson City
MTHelena
NELincoln
NVCarson City
NHConcord
NJTrenton
NMSanta Fe
NYAlbany
NCRaleigh
NDBismarck
OHColumbus
OKOklahoma City
ORSalem
PAHarrisburg
RIProvidence
SCColumbia
SDPierre
TNNashville
TXAustin
UTSalt Lake City
VTMontpelier
VARichmond
WAOlympia
WVCharleston
WIMadison
WYCheyenne
DCWashington$^1$ Territoris:
ASPago Pago
GUHagåtña
MPSaipan
PRSan Juan
VICharlotte Amalie :
$^1$ Capital federal. :
# Polcenigo

Polcenigo (friülà Polcenic) és un municipi italià, dins de la província de Pordenone. L'any 2007 tenia 3.228 habitants. Limita amb els municipis de Budoia, Caneva, Fontanafredda i Tambre (BL).

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Carlo Silvano Toppani | Esquerra |
# Joan d'Aragó i d'Anjou

Joan d'Aragó i d'Anjou (1301 – el Pobo, Saragossa, 19 d'agost de 1334) fou un infant d'Aragó dedicat a la vida religiosa. Sisè –o tercer– fill del rei d'Aragó Jaume el Just, i la seva segona esposa, Blanca de Nàpols.
Per línia paterna era net del comte-rei Pere el Gran i Constança de Sicília, i per línia materna de Carles II de Nàpols i Maria Arpad d'Hongria. Fou germà petit del també comte-rei Alfons el Benigne, així com dels comtes Pere IV de Ribagorça i Ramon Berenguer I d'Empúries. Va rebre la tonsura de nen amb només nou anys, de mans del papa Climent V i va residir a la cort papal d'Avinyó.
El 1319 fou consagrat a Lleida arquebisbe de Toledo i ipso facto canceller major de Castella pels arquebisbes de Tarragona i Saragossa. Va perdre aquest càrrec el 1326 per desavinences amb el rei Alfons XI i es va retreure a la Cartoixa d'Escaladei. En compensació, l'any 1328 Joan XXII el promou Patriarca Llatí d'Alexandria i poc després arquebisbe de Tarragona. Ambdós càrrecs va mantenir fins morir el 1334 amb només trenta anys.
Va ser sebollit a la Catedral de Tarragona. El seu sepulcre en estil gòtic, fet de marbre blanc, és considerat un dels més bells monuments funeraris gòtics de Catalunya. Probablement va ser esculpit per un seguidor de Tino de Camaino.

## Referències

* 1 2 Manote Clivilles, Maria Rosa «El sepulcre de Joan d’Aragó». Butlletí de la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi, Vol. 17, 2003, pàg. 11-20.
* 1 2 «Joan d'Aragó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Manote Clivilles, 2003, p. 11.
* ↑ «El sepulcre de Joan d’Aragó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Catedral de Tarragona. Sepulcre de Joan d'Aragó - Tarragona». Pobles de Catalunya. [Consulta: 6 octubre 2024].
# Jean-Yves Le Drian

Jean-Yves Le Drian (An Oriant, Morbihan, Bretanya, 1947) és un polític francès.

## Biografia

Va ser el cap de la Unió Nacional d'Estudiants de França a Rennes el 1968. A les eleccions municipals de 1977 formà part de la llista del Partit Socialista d'An Oriant i a les eleccions legislatives franceses de 1978 fou elegit diputat per Morbihan, escó que mantindrà fins al 2007. Va donar suport Ségolène Royal a les eleccions presidencials franceses de 2007.
A les eleccions regionals franceses de 1998 fou escollit membre del Consell Regional de Bretanya, i ha estat alcalde d'An Oriant del 1981 al 1998. Endemés, entre 1991 i 1992 fou nomenat secretari d'estat de marina del govern d'Edith Cresson, fins que fou substituït per Charles Josselin. Després de les eleccions regionals franceses de 2004 fou nomenat president del Consell Regional de Bretanya. A les eleccions regionals de 2010 fou elegit novament i és també el president del Consell Regional de Bretanya.
Va ser Ministre de Defensa en el govern de Manuel Valls, i abans en el de Jean-Marc Ayrault. Actualment és en el govern de Govern Jean Castex, i abans hi havia estat en el d'Edouard Philippe,
El novembre de 2021, en una entrevista al diari "Le Monde", Jean-Yve Le Drian va expressar la seva preocupació per la depredació econòmica que pesa sobre els països africans, assenyalant amb el dit la Xina i Rússia. "Els nostres competidors no tenen tabús ni límits", va dir Jean-Yves Le Drian, segons qui els europeus han de reconstruir a tota costa la seva relació amb el continent africà.
# Jean-Victor Schnetz

Jean-Victor Schnetz fou un pintor francès nascut a Versalles el 1787 i mort a París el 1870.

## Biografia

Alumne de David i amic de Géricault, Jean-Victor Schnetz va dividir la seva vida entre França i Itàlia, la qual havia descobert en la seva joventut i de la qual s'havia enamorat. Va tenir una brillant carrera: fou elegit el 1837 per l'Acadèmia de Belles Arts per succeir Ingres com a director de l'Acadèmia de França a Roma, un càrrec que conservà fins al 1846. Posteriorment va tornar a prendre aquest lloc entre 1853 i 1866.
Va saber conquerir la glòria en la batalla eterna entre "clàssics" i "romàntics" inventant un mitjà per aconseguir l'equilibri, que consistia a tractar de manera clàssica subjectes pintorescs, i escenes de la vida diària dels camperols i dels bandolers italians.

## Algunes obres

* Deux jeunes filles se baignant dans le lac de Nemi, París, Museu del Louvre.
* Combat devant l'Hôtel de Ville de Paris le 28 juillet 1830, París, Museu del Petit-Palais.

## Bibliografia

* Laurence Chesneau-Dupin (dir), Jean-Victor Schnetz, 1787-1870. Couleurs d'Italie, Editorial Cahiers du Temps
* Correspondance de Jean-Victor Schnetz, directeur de l'Académie de France à Rome, de 1841 à 1846 et de 1853 à 1866, edició comentada per Émilie Robbe, Tesi de l'École nationale des chartes publicada el 2001 (Resum on-line disponible en francès).
# Podarcis sicula

Podarcis sicula és un rèptil de la família dels lacèrtids originària de la península Itàlica, Còrsega, Sardenya i la costa del mar Adriàtic.

## Característiques

És un llangardaix robust, d'uns 70 mm de longitud de cap i cos, amb el dors de color verd i una banda negra longitudinal al centre del dors, que pot estar fragmentada i a vegades pot ser absent en el terç anterior del cos. Els costats són de color marró o gris, amb reticle negre formant ocels de color clar. Sobre les potes davanteres tenen un ocel blau amb la vora negre. No té pigmentació gular o ventral. Es pot donar el cas que alguns exemplars no presentin banda dorsal ni línies laterals.

## Distribució i hàbitat

Aquesta espècie habita en gran varietat de medis com zones amb herbes, marges de carreteres, zones d'arbustos, plantacions de pins, vinyes, sistemes de dunes costaneres, prats, horts i parets de zones urbanes.
És una espècie originària de la península Itàlica i la costa del mar Adriàtic. També està present a les illes de Còrsega i Sardenya. Ha estat introduïda a les Illes Britàniques, sud de França, illots costaners de França, Israel, Xipre, Tunísia i els EUA.
Dins d'Espanya, les poblacions estan restringides a la província d'Almeria, Cantàbria i les Illes Balears.

## Reproducció

El període reproductiu té lloc entre els mesos de març i juliol. Les femelles fan entre 1 i 5 postes cada any, que són formades per 2-12 ous. El període d'incubació dura entre 28 i 49 dies. Les cries nascudes fan entre 23 i 35 mm de longitud de cap i cos.

## Referències

* ↑ «Podarcis sicula, Lagartija italiana» (en castellà). [Consulta: 6 agost 2019].
* ↑ «Lagartija italiana - Podarcis siculus». [Consulta: 6 agost 2019].
* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species». [Consulta: 6 agost 2019].
* ↑ «[240_14_Speci20.pdf La lagartija italiana (Podarcis sicula) en la península ibérica e islas Baleares]» (en castellà). Centro de Investigação em Biodiversidade e Recursos Genéticos. Laboratório Associado. Universidade do Porto.. [Consulta: 7 agost 2019].
* ↑ «Podarcis sicula (Rafinesque, 1810). Lagartija italiana» (en castellà). Ministerio para la Transición Ecològica. [Consulta: 7 agost 2019].
# Pont de vidre de Zhangjiajie

El pont de vidre de Zhangjiajie (també anomenat pont de vidre del gran canyó de Zhangjiajie) és un pont situat a Zhangjiajie, Xina, sobre la regió de Wulingyuan. El pont, construït com a atracció turística, té un sòl de vidre transparent. És el pont amb sòl de vidre més llarg i alt del món. El pont, obert al públic el 20 d'agost del 2016, fa 430 metres de longitud total i 6 metres d'amplada, i està suspès a 260 metres sobre el terra. El pont s'estén al llarg del canó entre dos penya-segats muntanyosos al parc forestal nacional de Zhangjiajie, a la província central de Hunan, a la Xina. Està dissenyat per albergar fins a 800 visitants alhora. El pont va ser dissenyat per l'arquitecte israelià Haim Dotan.
Per construir el pont, els enginyers van aixecar 4 pilars de suport a les vores de les parets del canó. El pont està format per una estructura d'acer amb més de 120 panells de vidre. Cadascun d'aquests panells té 3 capes i és una llosa de vidre temperat de dues polzades de gruix. A la part inferior del pont hi ha 3 gronxadors llargs. També hi ha una disposició per fer pònting de 870 peus. Aquest és considerat com el salt més alt del món.
Segons el Comitè d'Administració del Pont, el pont ha batut deu rècords mundials en disseny i construcció.

## Tancament i reobertura

El 2 de setembre del 2016, tot just 13 dies després de l'obertura del pont, les autoritats van publicar un avís dient que tancaven el pont a causa de l'alt trànsit de visitants. El pont, dissenyat per allotjar 800 persones alhora i que s'esperava que arribessin unes vuit mil persones al dia, hauria atret més de 80 mil visitants al dia. Les autoritats van indicar que el govern va decidir suspendre les operacions a causa de la "urgència de millorar i actualitzar" l'atracció, incloent-hi els estacionaments, el sistema de reserves i el servei al client. El pont va reobrir el 30 de setembre de 2016.

## Galeria d'imatges

* Vista central
* Panell de vidre
* Vista lateral

## Referències

* ↑ Grennan Milliken. «China Is Building The Longest And Highest Glass Bridge In The World» (en anglès). Popular Science, 29-09-2016. [Consulta: 25 novembre 2017].
* ↑ «World's longest, highest glass bridge to open» (en anglès). english.news.cn, 17-08-2016. [Consulta: 25 novembre 2017].
* ↑ Chris Graham. «China's record-breaking glass bridge closes after 13 days 'due to overwhelming demand'» (en anglès). Telegraph Media Group, 03-09-2016. [Consulta: 25 novembre 2017].
* ↑ Nick Mafi. «Why Did the Zhangjiajie Grand Canyon Glass Bridge Suddenly Close?» (en anglès). Architectural Digest, 06-09-2016. [Consulta: 25 novembre 2017].
* ↑ «World's highest glass bridge to reopen after one-month overhaul» (en anglès). english.news.cn, 28-09-2016. [Consulta: 25 novembre 2017].
# Ploranera turdina fosca

La ploranera turdina fosca (Schiffornis stenorhyncha) és un ocell de la família dels titírids (Tityridae). Es troba a Panamà, Colòmbia, Veneçuela. El seu hàbitat són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «ploranera turdina fosca». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Cotingas, manakins, tityras, becards». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-01-2021.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 455. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Russet-winged Mourner. Schiffornis stenorhyncha» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
# Jean Bobet

Jean Bobet (Saint-Méen-le-Grand, 22 de febrer de 1930 - 22 de juliol de 2022) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1949 i 1959, aconseguint 16 victòries, entre les quals destaca la París-Niça de 1955 i tres campionats universitaris.
Una vegada retirat del ciclisme en actiu es dedicà al periodisme esportiu. També ha escrit dos llibres sobre el món del ciclisme.
És el germà petit del també ciclista Louison Bobet, triple vencedor del Tour de França i Campió del Món en ruta.
Bobet va morir a finals de juliol del 2022 a l'edat de 92 anys.

## Palmarès

* 1949
** Campió del món universitari
** Campió del món de persecució per equips universitaris
* 1950
** Campió del món universitari
* 1951
** 1r al Tour de l'Orne
** 1r a la Lannion-Rennes
** 1r al Circuit de la Vall del Loira
** Vencedor d'una etapa del Premi de l'Eclaireur
* 1952
** 1r a Dinan
** 1r a Hautmont
* 1953
** 1r al Circuit de Morbihan
** 1r al Gran Premi d'Europa
* 1955
** 1r a la París-Niça i vencedor d'una etapa
** 1r a Scaer
* 1956
** 1r a la Gènova-Niça
* 1959
** 1r a Lodève

### Resultats al Tour de França

* 1955. 14è de la classificació general
* 1957. 15è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1953. Abandona
* 1957. 25è de la classificació general
* 1958. Abandona (11a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1956. Abandona (16a etapa)

## Referències

* ↑ «Muere a los 92 años Jean Bobet, hermano del célebre Louison, ganador en los 50» (en espanyol europeu), 30-07-2022. [Consulta: 3 agost 2022].

## Bibliografia

* Jean Bobet, Mañana salimos (Cultura Ciclista, 2012, ISBN 978-84-939948-0-8)

## Enllaços externs

* Palmarès de Jean Bobet (francès)
# Jean Bernard

Jean Bernard (Ciutat de Luxemburg, 13 d'agost de 1907 - Ciutat de Luxemburg, 1 de setembre de 1994) fou un periodista, escriptor i sacerdot catòlic luxemburguès. Durant la Segona Guerra Mundial fou capturat per col·laborar amb la Resistència contra el nazisme i fou internat al camp de concentració de Dachau des del maig de 1941 fins a l'agost de 1942. El febrer de 1942 fou alliberat durant nou dies i se li va permetre tornar a Luxemburg per després tornar a ser confinat al camp. Aquest episodi va servir com a base per a la pel·lícula Der neunte Tag, de Volker Schlöndorff (2004).

## Condecoracions

* Oficial de l'Orde de la Corona de Roure (Luxemburg)
* Cavaller de l'Orde del Mèrit del Gran Ducat de Luxemburg (Luxemburg)
* Cavaller de l'Orde de Leopold (Bèlgica)
* Orde de l'Estel de la Solidaritat Italiana (Itàlia)
# Joaquín de Orduña y Feliu

Joaquín de Orduña y Feliu, conegut com el Cacic del Castell de Guadalest (el Castell de Guadalest, Alacant, 1821 - 1897) va ser un polític i terratinent valencià, membre d'una notable i rica família alacantina.

## Biografia

Fill de l'advocat Carlos María de Orduña y Císcar, va estudiar als escolapis de Gandia i València i es va llicenciar en dret a la Universitat Literària de València. En 1848 fou nomenat fiscal a Alcoi, i posteriorment fou jutge de primera instància a Morella i Llíria.
Durant el regnat d'Isabel II va ser un destacat membre del Partit Moderat, si bé això no li va impedir moure's entre la resta de formacions polítiques segons les circumstàncies. Va ser diputat provincial en 1856 i es va aproximar a les tesis de la Unió Liberal de Leopoldo O'Donnell, del que en fou cap provincial a Alacant. Quan O'Donnell es va fer fort al final del regnat isabelí, arribant a ser governador civil de la província d'Alacant entre 1865 i 1866. Com a cap dels liberals de la Marina s'enfrontà sovint al cacic conservador Juan Bautista Thous Carreras.
Amb la restauració borbònica va ser el principal cacic del Partit Conservador a la comarca de la Marina, i, tot i que mai no fou elegit diputat, molts diputats li devien el seu escó pel seu suport. Li fou concedida la Gran Creu de l'Orde Civil de la Beneficència per la seva actuació en l'epidèmia de còlera de 1885.

## Bibliografia

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.408. ISBN 9788495484802.

## Enllaços externs

* El benisser En Juan Bautista Orduña i l'Havana Vella
# Johann Christian Daniel von Schreber

    Aquest autor és citat en taxonomia animal amb el nom «Schreber».
Johann Christian Daniel von Schreber (Weissensee, Turíngia (Alemanya), 17 de gener del 1739 - Erlangen (Alemanya), 10 de desembre del 1810) fou un naturalista alemany, deixeble de Carl von Linné.
Schreber estudià medicina, teologia i història natural a les universitats de Halle i Uppsala. El 1760, després de doctorar-se, començà a exercir medicina a Bützow; l'any següent començà a donar classes a la universitat local. A partir del 1770 ensenyà medicina i botànica a Erlangen; el 1773 li fou confiada la direcció del jardí botànic de la ciutat, i el 1776 fou nomenat catedràtic d'història natural.
El 1774, Schreber començà la redacció d'un tractat, titulat Die Säugethiere in Abbildungen nach der Natur mit Beschreibunge, "Els mamífers amb il·lustracions segons llur natura amb descripcions", en el qual feu la descripció de totes les espècies conegudes de mamífers. Moltes d'elles foren descrites científicament per primer cop en aquesta obra, i classificades segons el sistema binomial desenvolupat per Linné. Les il·lustracions, tanmateix, mancaven del rigor d'altres obres de l'època.
El 1787 fou nomenat membre de la prestigiosa Acadèmia Sueca de les Ciències.
Després de la seva mort, la seva rica col·lecció botànica fou adquirida pel rei Maximilià I de Baviera, i serví de base per la col·lecció estatal de botànica de Múnic.
Diverses espècies recorden Schreiber en el seu nom llatí, com ara Arum schreberi, Muhlenbergia schreberi, Potamogeton schreberi i Rumex schreberi.

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Galeria

Plaques de Die Säugethiere in Abbildungen nach der Natur mit Beschreibungen 1774-1804.
* Mustela sibirica
* Eulemur mongoz
* Viverra zibetha
* Herpestes ichneumon
* Galictis vittata
* Martes zibellina
* Didelphis marsupialis
* Thylogale brunii
* Setifer setosus
* Hemiechinus auritus
* Vormela peregusna
* Caluromys philander
# Porcuna

Porcuna és un municipi de la província de Jaén, (Andalusia). Situada a 42 km de Jaén i 63 km de Còrdova, posseeix una població de 6.915 habitants (INE, 2005).
La seva principal font d'ingressos és la recol·lecció de l'oliva. Entre els principals motius per a la seva visita està la torre de Boabdil, la Casa de la Pedra, el Passeig de Jesús (amb el seu mirador "La Rodona"), l'Església Parroquial de Ntra. Sra. de l'Assumpció i les distintes ermites.
Porcuna és l'antiga Ipolca ibèrica, la posterior Obulco en època romana.
El juliol de 1975 es van trobar en el paratge conegut com a Cerrillo Blanco un important conjunt escultòric d'època ibèrica, del que es van recuperar uns 1.500 fragments. Aquestes escultures de Porcuna poden associar-se a una edificació monumental, que narraria la història d'un llinatge aristocràtic, escultures que van ser mutilades i destruïdes en alguna de les lluites de l'època ibèrica, i traslladades i enterrades a Cerrillo Blanco entorn del segle v aC.

## Bibliografia

* Marín Muñoz, Antonio, La Guerra Civil en Lopera y Porcuna (1936-1939). Vestigios de la Contienda (2001)

## Enllaços externs

* Ajuntament de Porcuna
* Porcuna: l'antiga Obulco
* Porcuna on line
* Conjunt escultòric ibèric de Cerrillo Blanco Arxivat 2008-02-18 a Wayback Machine.
* Les escultures de Porcuna Arxivat 2007-12-08 a Wayback Machine.
# Popútnaia

Popútnaia - Попутная (rus) - és una stanitsa del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora esquerra del riu Urup, a 14 km al nord-oest d'Otràdnaia i a 200 km al sud-est de Krasnodar.
Pertanyen a aquesta stanitsa els khútors de Berejinovski i Traktovi.

## Composició

* Berejinovski - Бережиновский (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora esquerra del riu Urup, davant de Gussaróvskoie, a 22 km al nord-oest d'Otràdnaia i a 199 km al sud-est de Krasnodar. Pertany a l'stanitsa de Popútnaia.
* Traktovi - Трактовый (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora esquerra del riu Urup, davant de Gussaróvskoie, a 24 km al nord-oest d'Otràdnaia i a 196 km al sud-est de Krasnodar. Pertany a l'stanitsa de Popútnaia.
# Joan Martí i Torres

Joan Martí i Torres (Martorell, 1834 - 18 de gener del 1909) fou un líder republicà revolucionari, més conegut com el Xic de les Barraquetes.

## Trajectòria

El Xic va participar activament en els preparatius de la Revolució de Setembre de 1868 i en la Revolta de les Quintes (1870), a la vila de Gràcia. Durant la Tercera Guerra Carlina combaté les partides legitimistes.
El gener del 1874, el general Manuel Pavía y Rodríguez de Alburquerque dissolgué les Corts espanyoles per la força, i el Xic va organitzar una forta resistència a Sabadell, Rubí i, en especial, a la vila de Sarrià, on va encapçalar la defensa de la legalitat republicana. Fou vençut, però, per les tropes del general Arsenio Martínez Campos, que restaurà la monarquia borbònica a Espanya amb el nou rei Alfons XII, fill de l'exiliada Isabel II després de la derrota de la Primera República Espanyola.
Joan Martí va ser diputat a les Corts Espanyoles per a les eleccions generals espanyoles d'abril de 1872 i 1893, formant part de la minoria republicana; abandonà el Congrés el 1896.
Va morir víctima d'una llarga malaltia el 18 de gener del 1909.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ José Varela Ortega. El poder de la influencia: geografía del caciquismo en España (1875-1923), p.720.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats

## Enllaços externs

* El Xic de la Barraqueta i les milícies que defensaren la República: 141è aniversari a lluita.cat
* «Joan Martí i Torres». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.