OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tilapia busumana

Tilapia busumana és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: sud-est de la Costa d'Ivori i Ghana.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Günther, A. 1903. Last account of fishes collected by Mr. R. B. N. Walker, C. M. Z. S., on the Gold Coast. Proceedings of the Zoological Society of London. 1902, v. 2 (pt 2): 330-339, Pls. 30-33.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Teugels, G.G. i D.F.E. Thys van den Audenaerde, 1991. Tilapia. p. 482-508. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Teugels, G.G. i D.F.E. Thys van den Audenaerde, 1992. Cichlidae. p. 714-779. A: C. Levêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Volum 2. Coll. Faune Tropicale núm 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Flandes i O.R.S.T.O.M., París, 902 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Lucía García Muñoz

Lucía García Muñoz (Sant Feliu de Guíxols, 24 de març de 2004) és una ciclista professional que combina la pista i la carretera al Zaaf Cycling Team.

## Trajectòria
### Temporada 2022

Competint pel Costa Brava Mediterranean Foods, el 2022 va aconseguir cinc podis en el campionat estatal en pista, incloent-hi l'or en persecució, fet que va comportar que fos seleccionada per a participar en els campionats del món de ciclisme de pista júnior, celebrats a Tel-Aviv. A més, també competí en carretera amb el CC Ataraxia i també fou seleccionada per als mundials júnior de carretera, disputats a Wollongong (Austràlia), on va quedar la 33a en la contrarellotge. A la fi de l'any, es va fer públic que fitxava per l'equip professional de carretera Zaaf Cycling Team i va rebre el premi a la ciclista revelació catalana per part de la Federació Catalana de Ciclisme.

### Temporada 2023

Va debutar amb el Zaaf Cycling Team a la Women Cycling Pro Costa i la Clàssica d'Almeria, curses disputades a Almeria de categoria 1.1.

## Referències

* 1 2 3 Sánchez, Borja. «El Zaaf Cycling Team, de Sant Feliu de Guíxols a l'UCI World Tour». L'esportiu de Catalunya, 14-12-2022. [Consulta: 27 gener 2023].
* 1 2 «Lucía García, al mundial júnior de pista». L'esportiu de Catalunya, 23-08-2022. [Consulta: 27 gener 2023].
* ↑ «Lucía Garcia és 33a en el mundial júnior». L'esportiu de Catalunya, 21-09-2022. [Consulta: 27 gener 2023].
* ↑ «El ciclisme català en carretera amplia la nòmina de corredores en equips UCI». Federació Catalana de Ciclisme, 16-02-2023. [Consulta: 6 abril 2023].
* ↑ «Lucía García - 2023». ProCyclingStats. [Consulta: 12 febrer 2023].
# Kàtib

Kàtib —àrab: كاتب, kātib, en plural كتاب, kuttāb, escriptor, escriba o secretari— va ser un càrrec que es donava a tot el món àrab i musulmà als encarregats de redactar els documents oficials o administratius. Es podria traduir per amanuense o escrivà, tot i que l'ofici més aviat equivalia al d'una mena de secretari particular dels dirigents o d'una persona del servei administratiu, tot i que tant podia ser un empleat com un cap d'oficina.

## Referències

* ↑ M. Th. Houtsma (1987), First encyclopaedia of Islam, 1913-1936, E.J. Brill, p. 819, ISBN 9789004082656, OCLC 15549162, <https://books.google.cat/books?id=7CP7fYghBFQC&q=katib+secretary&pg=PA819>
* ↑ Entrada a www.universalis.fr (francès)
# Caterina Colombini

Caterina Colombini (Siena, primer quart del s. XIV - 20 d'octubre de 1387) era una dona sienesa, fundadora de les Germanes Jesuates, branca femenina de la confraria laica dels jesuats, després orde mendicant. És venerada com a beata per l'Església catòlica.

## Biografia

Cosina de Giovanni Colombini, era filla de Tommaso, cavaller noble conegut a la ciutat per la seva vida disoluta. Potser com a reacció, Caterina va voler unir-se al seu cosí quan aquest canvià de vida, renuncià a les riqueses i fundà l'orde dels jesuatsy. Entre 1363 i 1364, va reunir un grup de companyes que volien seguir un gènere de vida evangèlic i va fundar, en 1367, la branca femenina de la confraria, les Pobres Jesuates de la Visitació de la Mare de Déu, al convent de Santa Elisabetta della Visitazione de Siena (avui San Sebastiano in Vallepiatta). Com la confraria original, demanaven almoines per als pobres i feien obres de caritat.
Caterina va morir a Siena el 20 d'octubre de 1387.
Beatificada, la seva festivitat se celebra juntament amb la del seu cosí Giovanni, el 31 de juliol.

## Vegeu també

* Jesuats#Branca femenina
* Giovanni Colombini
# Nicko McBrain

Nicko McBrain (Hackney, 5 de juny de 1952) és el bateria del grup britànic de heavy metal Iron Maiden. El nom de Nicko el va adoptar com a sobrenom tal com es deia el seu oset de peluix preferit.

## Carrera

Es va unir a la banda en 1983 per a l'àlbum Piece of Mind, reemplaçant a Clive Burr, després que amb el seu anterior grup, Trust, actués de teloners per a Iron Maiden a la gira de 1982. En la dècada de 1970, va aparèixer en alguns discs de Pat Travers, Streetwalkers i també a la banda McKitty en els primers anys dels 80. Va ser durant un concert de McKitty en Bèlgica quan va conèixer a Steve Harris, baixista i fundador d'Iron Maiden.

## Estil

Al contrari que la majoria de bateries del heavy metal, McBrain s'ha negat a usar un double bass drum (un mecanisme que permet tocar un mateix tambor amb els dos peus), perquè ho considera massa complicat. En lloc d'això, ha desenvolupat una tècnica ràpida en un senzill, amb la que no té cap problema en seguir els galops al baix de Steve Harris. L'única cançó en la qual Nicko McBrain va usar el double bass va ser a Face in the Sand, al disc Dance of Death del 2003. A partir d'allà va dir públicament que va ser una de les coses més complicades que va haver de tocar en la seva vida, i que per aquesta raó, la cançó no seria interpretada en directe a la gira de promoció de l'àlbum. En aquest mateix àlbum, Nicko McBrain també va contribuir, per primera vegada en més de 20 anys en la composició d'una cançó, escrivint la línia per al baix a New Frontier.
És un col·laborador habitual a la pàgina web oficial d'Iron Maiden, en la qual porta un diari durant les gires de la banda i també va gravar diversos vídeos curts dedicats als fans de la banda. Alguns veuen irònic que, considerant les acusacions de satanisme que van caure sobre la banda en els seus primers anys (veure aquí), Nicko és un cristià practicant que va a missa regularment.

## Discografia amb Iron Maiden

* Piece of Mind (1983)
* Powerslave (1984)
* Live After Death (1985)
* Somewhere In Time (1986)
* Seventh Son of a Seventh Son (1988)
* No Prayer for the Dying (1990)
* Fear of the Dark (1992)
* A Real Live/Dead One (1993)
* The X Factor (1995)
* Virtual XI (1998)
* Ed Hunter (1999)
* Brave New World (2000)
* Rock In Rio (2002)
* Dance of Death (2003)
* Death on the Road (2005)
* A Matter of Life and Death (2006)
* Somewhere Back in Time (2007)
* The Final Frontier (2010)

## Enllaços externs

* Pàgina Oficial d'Iron Maiden.
* Entrevista amb McBrain al web de la revista Drummer's Digest Arxivat 2007-09-26 a Wayback Machine.
* Perfil en la web oficial d'Iron Maiden
# Adalbert de Babenberg

Adalbert el Victoriós (? - Melk, Baixa Àustria, 26 de maig de 1055) fou un marcgravi de la casa dels Babenberg que va governar la Marca Oriental de Baviera coneguda també com a Àustria.
Era fill de Leopold I de Babenberg i comte del Schweinachgau i Künzinggau, als territoris a l'oest i sud-oest de Passau. Al morir el seu germà Enric I de Babenberg el va succeir com a marcgravi el 1018 i va conservar el poder fins a la seva mort el 1055 quan tenia uns 70 anys o més. Va ampliar els límits del seu domini cap al riu Morava annexionant la zona de Weinviertel. Per aquesta època es van formar dos noves marques: una enfront dels "hongaresos" a l'est, i un altre enfront dels "bohemis" a la vall de Pulkautal.
Es va casar amb Glismoda, germana de Meinwerk, bisbe de Paderborn; es va casar una segona vegada amb Froiza, filla d'Otto Orseolo, Dux de Venècia i germana del rei Pere I d'Hongría. Ja vell va patir artrosis, segons es va saber per l'anàlisi forense de les seves restes conservades a Melk.
El va succeir el seu fill Ernest de Babenberg. Un altre fill (el primogènit), Liutpold, fou nomenat el 943 com a marcgravi d'Hongria, però va morir el 9 de desembre de 1043

## Referències

* The Royal Ancestry Bible, Royal Ancestors of 300 Colonial American Families Vol. 3 (chart 2180) per Michel L. Call ISBN 1-933194-22-7
# Etmopterus polli

Etmopterus polli és una espècie de peix de la família dels dalàtids i de l'ordre dels esqualiforms.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 30 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar.

## Hàbitat

És un peix marí d'aigües profundes que viu entre 300–1000 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Guinea fins a Costa d'Ivori i des de Nigèria fins a Angola.

## Referències

* ↑ Rafinesque, C.S. (1810). Caratteri di alcuni nuovi generi e nuove specie di animali e piante della sicilia, con varie osservazioni sopra i medisimi. Per le stampe di Sanfilippo: Palerm, Itàlia. 105, 20 fold. Pl pp.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Springer, S., 1990. Squalidae. p. 7-19. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 1.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
# Etmopterus pseudosqualiolus

Etmopterus pseudosqualiolus és una espècie de peix de la família dels dalàtids i de l'ordre dels esqualiforms.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 45,3 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar.

## Hàbitat

És un peix marí d'aigües profundes que viu entre 668–1170 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Caledònia.

## Referències

* ↑ Rafinesque, C.S. (1810). Caratteri di alcuni nuovi generi e nuove specie di animali e piante della sicilia, con varie osservazioni sopra i medisimi. Per le stampe di Sanfilippo: Palerm, Itàlia. 105, 20 fold. Pl pp.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Last, P., G.H. Burgess i B. Séret, 2002. Description of six new species of lantern-sharks of the genus Etmopterus (Squaloidea: Etmopteridae) from the Australasian region. Cybium 26(3):203-223.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1984. FAO species catalogue. Vol. 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 1 - Hexanchiformes to Lamniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/1):1-249.
* Compagno, L.J.V. i V.H. Niem, 1998. Squalidae. Dogfish sharks. p. 1213-1232. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO Identification Guide for Fishery Purposes. The Living Marine Resources of the Western Central Pacific. FAO, Roma, Itàlia.
* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Etmopterus lucifer

Etmopterus lucifer és una espècie de peix de la família dels dalàtids i de l'ordre dels esqualiforms.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 47 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja principalment calamars, petits peixos osteïctis i gambes.

## Reproducció

És ovovivípar i neix amb una llargada de 15 cm.

## Hàbitat

És un peix marí d'aigües profundes que viu entre 150–1250 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic sud-occidental (Uruguai, Brasil i Argentina), a l'Índic occidental (des de Tanzània fins a Sud-àfrica), al Pacífic occidental (des del Japó fins a Nova Zelanda) i al Pacífic sud-oriental.

## Referències

* ↑ «Etmopterus lucifer». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Compagno, L.J.V., 1984. FAO species catalogue. Vol. 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 1 - Hexanchiformes to Lamniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/1):1-249.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Last, P.R. i J.D. Stevens, 1994.
* ↑ Menni, R.C. i L.O. Lucifora, 2007. Condrictios de la Argentina y Uruguay. ProBiota, FCNyM, UNLP, Serie Técnica-Didáctica, La Plata, Argentina, 11: 1-15.
* ↑ Bernardes, R.Á., J.L. de Figueiredo, A.R. Rodrigues, L.G. Fischer, C.M. Vooren, M. Haimovici i C.L.D.B. Rossi-Wongtschowski, 2005. Peixes de Zona Econômica Exclusiva da Região Sudeste-Sul do Brasil: Levantamento com armadilhas, pargueiras e rede de arrasto de fundo. São Paulo: Editora da Universidade de São Paulo, Brasil. 295 p.
* ↑ Macpherson, E., 1989. Influence of geographical distribution, body size and diet on population density of benthic fishes off Namibia (South West Africa) Mar. Ecol. Prog. Ser. 50:295-299.
* ↑ Nakaya, K. i S. Shirai, 1992. Fauna and zoogeography of deep-benthic chondrichthyan fishes around the Japanese Archipelago. Jap. J. Ichthyol. 39(1):37-48.
* ↑ Huynh, D.H., 1998. Rare valuable animals in Vietnam. p. 23-56. A C.V. Sung (ed.) Environment and bioresources of Vietnam: present situation and solutions. The Gioi Publishers, Hanoi.
# Felisa Melendo Alonso

Felisa Melendo Alonso (ca. 1916 - Madrid, ca. 1999) fou una dirigent comunista valenciana.

## Biografia

Era secretària d'organització de la Unió de Xiques d'Alacant durant la guerra. Probablement, germana d'Ataulfo Melendo, jove responsable del PCE alacantí. En una assemblea d'Unió de Xiques el 1938 va cridar les dones a col·laborar amb l'esforç bèl·lic, va criticar que els sindicats no oferiren una ajuda eficaç a les dones que es volien incorporar al treball, va reclamar igual salari a igual treball i va demanar ajuda al govern.
Va escriure nombrosos articles en la premsa, en especial als periòdics comunistes Nuestra Bandera i Juventud, en què animava les joves a col·laborar amb les autoritats, a capacitar-se i a incorporar-se al treball. En un text, va lloar la crida del govern a la incorporació de les dones al treball, perquè demostrava que no es considerava a les dones com a éssers inferiors als homes (Nuestra Bandera, 5 d'octubre de 1937); en un altre, va reclamar el dret de les dones a treballar i a desenvolupar qualsevol professió des d'on lluitar contra el feixisme i construir una futura Espanya (Nuestra Bandera, 11 de novembre de 1937).
Des de la Unió de Xiques es va interessar, a més, per la formació intel·lectual, física i professional de les joves, i per la creació de cases-bressol per als fills i les filles de les treballadores. En octubre de 1937 fou nomenada responsable del Secretariat Femení de la Federació Provincial de les Joventuts Socialistes Unificades (JSU) i fou integrant de l'Aliança Juvenil Antifeixista. Va intervenir en mítings de l'Agrupació de Dones Antifeixistes en la província, on animava a la lluita antifeixista. En juliol de 1938, es va incorporar a l'executiva nacional de les JSU i es va traslladar a Madrid.
Després de la fi de la guerra, es va exiliar a l'URSS, on estudià a l'escola Plániemaya amb altres quadres polítics del Partit Comunista d'Espanya. Va morir probablement el 1999, a Madrid.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Diccionari biogràfic de dones. «Felisa Melendo Alonso». Xarxa Vives d'Universitats (CC-BY-SA via OTRS). Arxivat de l'original el 27 de setembre 2015. [Consulta: 24 setembre 2015].
# Abu-Muhàmmad Sàlih

Abu-Muhàmmad Sàlih ibn Yansaran ibn Ghafiyyan ad-Dukkalí al-Majirí (en àrab أبو محمد صالح بن ينصارن بن غفيان الدكالي الماجري, Abū Muḥammad Ṣāliḥ ibn Yanṣāran ibn Ḡafiyyān ad-Dukkālī al-Mājirī), conegut simplement com a Abu-Muhàmmad Sàlih, (1155-22 de setembre de 1234) fou un sufí marroquí. És el patró de la vila de Safi, l'antiga Asfi.
Fou deixeble del sant Abu-Madyan al-Ghawth, patró de Tlemcen. Després de viure vint anys a Alexandria va retornar al Marroc i es va retirar a Asfi, on va morir.

## Bibliografia

E. Levi Provençal, Chorfa
# Fernando Flores Sintas

Fernando Flores Sintas (Cartagena, 19 de febrer de 1939) és un científic espanyol especialista en física condensada de la matèria.

## Carrera

Es llicencià en enginyeria de la Universitat Politècnica de Madrid en 1963, es llicencià en Física per la Universitat Complutense de Madrid en 1966, i es doctorà per la Universitat Politècnica de Madrid en 1970. Ha fet postdoctorats per Madrid 1970-1976, Universitat de Lille, França en 1976 i per l'Imperial College London en 1977. És professor de ple dret en la Universitat Autònoma de Madrid des de 1978, on ha estat director de departament entre 1981-1996 i 2001-2004.
Va treballar com a professor visitant a la Universitat d'Oxford en 1981 i adjunt a la Universitat de Waterloo (Canadà) en 2002. Ha estat director de l'Institut de Ciències dels Materials de la UAM el 1993-1996 i director del grup de la matèria condensada de la Reial Societat Espanyola de Física (1981-1985) i de la Societat Europea de Física (1987-1993). De 1997 al 2000 director del comitè de consell del Ministeri de Ciència i Tecnologia d'Espanya

## Premis

* 1987, American Physical Society Fellowship.
* 1991, Medalla de la Reial Societat Espanyola de Física.
* 1993, Premi Iberdrola
* 2001, Premi Nacional d'Investigació Blas Cabrera per les seves contribucions teòriques a la física de superfícies, intercares de semiconductors i a la microscopia d'efecte túnel.

## Obres

* Introduction to the theory of solid surfaces amb Federico García Moliner, Cambridge University Press, 2009. ISBN 9780521114356

## Referències

* ↑ Currículum Arxivat 2018-02-09 a Wayback Machine. al web de la UAM
* ↑ Medalles de la RSEF
* ↑ Un profesor de la UAM recibe el Premio Nacional de Investigación Científica Arxivat 2018-02-09 a Wayback Machine., universia.es, 20 d'octubre de 2001
* ↑ Fernando Flores, premio Nacional de Investigación Científica, El Mundo, 20 d'octubre de 2001
# 7a etapa del Tour de França de 2017

La 7a etapa del Tour de França de 2017 es va disputar el divendres 7 de juliol de 2017, entre les localitats franceses Troyes i Nuits-Saint-Georges, amb una distancia recorreguda de 213,5 quilòmetres. La victòria es va disputar a l'esprint en un final molt ajustat que va necessitar de la tecnologia per determinar el guanyador, que finalment va ser per tercer cop en aquesta edició i segon consecutiu, l'alemany, de l'equip Quick-Step Floors, Marcel Kittel. Davant l'arribada conjunta de tots els favorits, no hi va haver canvis als primers llocs de cap de les classificacions.

## Recorregut

L'etapa, disputada entre Troyes i Nuits-Saint-Georges,va ser una de les més llargues d'aquesta edició del Tour de França amb 213,5 quilòmetres. El seu recorregut, gairebé totalment pla amb només un alt de quarta categoria situat a Urcy al quilòmetre 147,5, amb una alçada de 416 metres, la convertia en una etapa ideal pels esprínters. L'esprint intermedi estava situat a Chanceaux, al quilòmetre 108.

## Desenvolupament de l'etapa

Ja des de la sortida es forma un grup d'escapats format per Manuele Mori, Yohann Gène, Dylan van Baarle i Maxime Bouet. Manuele Mori s'imposa a Maxime Bouet en el esprint intermedi. Els escapats porten mes de 2 minuts i mig d'avantatge sobre el gran grup. Sonny Colbrelli passa en primera posició del gran grup per l'esprint intermedi. Durant l'avituallament, Primož Roglič pateix una caiguda sense conseqüències i aviat es reincorpora al gran grup. Un 20 minuts més tard, Primoz Roglic es veu novament implicat en una caiguda, juntament amb Daniel Navarro i Romain Sicard. Els tres es poden reincorporar sense conseqüències.
Els escapats passen per l'alt d'Urcy, amb Maxime Bouet en primera posició, amb 2 minuts i 14 segons d'avantatge. A uns 60 quilòmetres, poc després de superar el port de 4a categoria, el gran grup incrementa el ritme i a poc a poc va reduint la distancia amb els escapats, que son finalment neutralitzats a 6 quilòmetres de meta.
En un esprint final ajustadíssim Marcel Kittel s'imposa sobre Edvald Boasson Hagen. L'arribada ha estat tant igualada entre aquests dos ciclistes, que els jutges van haver fer servir la tecnologia per decidir el guanyador.

## Resultats de l'etapa
### Classificació de l'etapa

Font: ProCyclingStats :

### Bonificacions a meta

| Pos. | Ciclista | Equip | Bonificació |
| 1 | Marcel Kittel (GER) | Quick-Step Floors | 10 s. |
| 2 | Edvald Boasson Hagen (NOR) | Dimension Data | 6 s. |
| 3 | Michael Matthews (AUS) | Sunweb | 4 s. |

### Gran premi de la muntanya

| Pos. | Ciclista | Equip | Punts |
| 1 | Maxime Bouet (FRA) | Quick-Step Floors | 1 |

## Rànquings al final de l'etapa
### Classificació general

Font: ProCyclingStats :

### Classificació per equips
## Referències

* ↑ «Etapa 7 del Tour de Francia 2017: Kittel repite y suma tres triunfos» (en castellà). As.com, 07-07-2017. [Consulta: 10 agost 2019].
* 1 2 3 «Así vivimos la etapa 7 del Tour de Francia» (en castellà). Marca.com, 07-07-2019. [Consulta: 10 agost 2019].
# Mandatoriccio

Mandatoriccio és un municipi italià, dins de la província de Cosenza, que limita amb els municipis de Campana, Pietrapaola i Scala Coeli a la mateixa província.

## Evolució demogràfica

Població censada al municipi de Mandatoriccio :
| Notes: | Elaboració gràfica per part de la Viquipèdia |
| | Font: ISTAT (Institut Nacional d'Estadística) |

## Referències

* ↑ «CensimentoPopolazione» (en italià). ISTAT - Istituto nazionale di statistica, 2011.

## Enllaços externs

* «Pàgina web oficial de Mandatoriccio» (en italià).