OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Volta a Xile

La Volta a Xile és una cursa ciclista per etapes que es corre a Xile. La primera edició es disputà el 1976 i el 2005 va entrar a formar part de l'UCI Amèrica Tour.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1976 | Giovanni Fedrigo | Guido Van Calster | Franco Preda |
| 1977 | Antonio Londoño | Luis Carlos Manrique | Hernán Donneys |
| 1978 | Norberto Cáceres | José Patrocinio Jiménez | Alberto Minetti |
| 1979 | Alfonso Flórez | José Patrocinio Jiménez | Antonio Londoño |
| 1980 | Plinio Casas | Fernando Vera | Sergio Aliste |
| 1981 | Marc Somers | Alexi Grewal | Roberto Muñoz |
| 1982 | Julio Alberto Rubiano | Alexi Grewal | José Patrocinio Jiménez |
| 1983 | Roberto Muñoz | Miguel Droguett | Steve Tillford |
| 1984 | Renan Ferraro | Antonio Silvestre | Carlos Correa |
| 1985 | Federico Moreira | Fernando Vera | Jaime Bretti |
| 1986 | José Dario Hernández | Gabriel Saviao | Wanderley Magalhaes |
| 1987 | Peter Tormen | Fabio Acevedo | Carlos Neira |
| 1988 | Fernando Vera | | |
| 1989 | Julio Cesar Ortegón | Edgard Ruiz | Héctor Palacios |
| 1990 | Sergei Soukoroutchenkov | Omar Trompa | Henry Ortiz |
| 1991 | Pàvel Tonkov | Marco Milesi | |
| 1992 | Youri Sourkov | | |
| 1993-1994 | No disputada |
| 1995 | Ricardo Meza | | |
| 1996 | Christophe Moreau | Félix García Casas | Pascal Hervé |
| 1997 | Patrice Halgand | Félix García Casas | Pascal Hervé |
| 1998 | José Ramón Uriarte | Andrei Kivilev | Marcel Wüst |
| 1999 | Luis Sepúlveda | Márcio May | Luis Romero |
| 2000 | Luis Sepúlveda | Richard Rodríguez | José Medina |
| 2001 | David Plaza | Andrei Sartassov | Gonzalo Garrido |
| 2002 | Gonzalo Salas | Marcelo Agüero | Edgardo Simón |
| 2003 | Marco Arriagada | José Medina | Jorge Giacinti |
| 2004 | Marco Arriagada | José Medina | Marcelo Arriagada |
| 2005 | Edgardo Simón | Gonzalo Salas | Marco Arriagada |
| 2006 | Andrei Sartassov | Jorge Giacinti | Luis Sepúlveda |
| 2007-2010 | No disputada |
| 2011 | Gonzalo Garrido | Sergio Godoy | Vicente Muga |
| 2012 | Patricio Almonacid | Félix Cárdenas | Gonzalo Garrido |
| 2013-2016 | No disputada |
| 2017 | Nicolás Paredes | Cristian Montoya | Efrén Santos |

## Notes

* ↑ El vencedor inicial Marco Arriagada va ser desqualificat per dopatge

## Enllaços externs

* Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Gran rombicosidodecàedre

«Gran rombicosidodecàedre» té aquests significats:
* Icosidodecàedre truncat, un sòlid arquimedià de símbol de Schläfli t$_{0,1,2}${5,3}.
* Gran rombicosidodecàedre no convex, políedre no uniforme de símbol de Schläfli t$_{0,2}${5/3,3}.
# Societat Mineralògica Russa

La Societat Russa de Mineralogia és una organització científica pública de Rússia que uneix especialistes i grups científics que treballen en el camp de la mineralogia i les ciències adjacents.
Fou fundada a Sant Petersburg, Imperi Rus, el 19 de gener de 1817 sota el nom de Societat Imperial de Mineralogia, i és la societat mineralògica més antiga del món de les existents. Des del 1869 fins a l'actualitat la seva seu és l'Institut Miner de Sant Petersburg. Durant el segle xix, dugué a terme investigacions sobre l'estructura geològica i els recursos minerals de Rússia amb la finalitat de crear un mapa geològic general de Rússia. La societat organitzà el gabinet mineral, la col·lecció de minerals, que passà posteriorment al museu de l'Institut Miner de Sant Petersburg. També es creà una biblioteca especialitzada.
Des del 1830 publica una revista, titulada originalment The Mineralogical Society Works (Obres de la societat mineralògica) (1830-1864), que es reanomenà més tard com Proceedings of the Russian Mineralogical Society (1866 - actualitat). Ha publicat una sèrie d'obres titulades «Materials sobre geologia de Rússia» (1869-1928). També ha organitzat expedicions geològiques, instituït medalles honorífiques i premis per als treballs científics més destacats.
De 1948 a 1991, rebé nom de "Societat mineralògica de tota la Unió" i pertany a l'Acadèmia de Ciències de la URSS. Des del 1991 fins al 2004 el nom de la Societat fou "Societat Mineralògica de l'Acadèmia de Ciències de Rússia". El 1958 fou una de les societats fundacionals de la Associació Mineralògica Internacional.

## Referències

* ↑ «Russian Mineralogical Society: History». Arxivat de l'original el 2019-06-03. [Consulta: 4 juny 2019].
# Casa al carrer Panyó, 7 (Olot)

La casa al carrer Panyó, 7 d'Olot (Garrotxa) és una obra noucentista inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa rodejada d'un petit jardí. Té una torre que a la seva part baixa té dues arcades de mig punt separades per una columna i sobre d'elles hi ha una petita teulada que tapa un dibuix fet amb rajola de colors. Sota la teulada hi ha tres finestres a cada costat de la torre amb arcs de punt rodó. Al costat de la torre hi ha una galeria, actualment reconstruïda.

## Història

El racionalisme no disposa amb massa obres a Olot donat el curt període.

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer Panyó, 7». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Pica-soques becgroc

El pica-soques becgroc (Sitta solangiae) és un ocell de la família dels sítids (Sittidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos a les muntanyes del nord i centre del Vietnam i l'illa Hainan, propera al sud-est de la Xina.

## Referències

* ↑ «Pica-soques becgroc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Septfontaines

Septfontaines (luxemburguès Simmer, alemany Simmern) és una comuna i vila a l'est de Luxemburg, que forma part del cantó de Capellen. Comprèn les viles de Septfontaines, Greisch, Roodt-sur-Eisch, Simmerfarm, Simmerschmelz i Leesbach.

## Població

| Nacionalitat | Població | % |
| Luxemburguesos | 528 | 67,95% |
| Forasters | 249 | 32,05% |
| - Portuguesos | 25 | 3,22% |
| - Francesos | 31 | 3,99% |
| - Italians | 11 | 1,42% |
| - Belgues | 63 | 8,11% |
| - Alemanys | 16 | 2,06% |
| - Iugoslaus | 57 | 7,34% |
| - Altres | 46 | 5,92% |

## Evolució demogràfica

| Any | Població |
| 15/02/2001 | 777 |
| 01/01/2002 | 790 |
| 01/01/2003 | 798 |
| 01/01/2004 | 801 |
| 01/01/2005 | 789 |

## Enllaços externs

* Ajuntament de Septfontaines
* Castell de Septfontaines a la ciutat de Luxemburg Arxivat 2009-12-05 a Wayback Machine.
# Scheibenhard

Scheibenhard (en alsacià Schaiwert) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 675 habitants.
Forma part del cantó de Wissembourg, del districte de Haguenau-Wissembourg i de la Comunitat de comunes de la Plana del Rin

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 319 | 355 | 414 | 432 | 513 | 675 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Francis Joerger | |
# Scheidemann

Scheidemann és el nom dels següents personatges:
* Heinrich Scheidemann (~1595 - 1663), organista i compositor alemany de principis del Barroc
* Philipp Scheidemann (1865 - 1939), polític socialdemòcrata alemany
# Scheidgen

Scheidgen (en luxemburguès: Scheedgen; en alemany: Scheedgen) és una vila de la comuna de Consdorf situada al districte de Grevenmacher del cantó d'Echternach. Està a uns 25 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Scheidgen». [Consulta: 25 octubre 2015].
# Scheibbs

Scheibbs és una localitat del districte de Scheibbs, en l'estat federal de Baixa Àustria, a Àustria, amb una població de 4.132 habitants, l'1.1.2019. Està ubicada al sud-oest de l'estat, al sud del riu Danubi, sud-oest de Viena i al nord de la frontera amb l'estat federal d'Estíria.

## Referències

* ↑ «Citypopulation.de Estadístiques del districte de Scheibbs.» (en anglès). [Consulta: 17 gener 2020].
# Eleuterozous

Els eleuterozous (Eleutherozoa, del grec 'animals lliures') són un subembrancament de l'embrancament equinoderms que es caracteritza per ser de vida lliure, a diferència dels pelmatozous que viuen fixos al substrat.

## Taxonomia

Està format per les següents classes:
* Concentricicloïdeus (Concentricycloidea), al qual pertanyen les margarides de mar, compta amb 2 espècies.
* Holoturioïdeus (Holothuroidea), al qual pertanyen els cogombres de mar, amb 900 espècies.
* Equinoïdeus (Echinoidea), eriçons de mar, amb 850 espècies.
* Asteroïdeus (Asteroidea), estrelles de mar, amb 1.500 espècies.
* Ofiuroïdeus (Ophiuroidea), ofiures, amb 2.000 espècies.

## Referències

* ↑ «A New Text-Book on Echinoderms». The American Naturalist, 34, 404, 1900, pàg. 675–676. ISSN: 0003-0147.
* ↑ Smith, Andrew B. «The pre‐radial history of echinoderms» (en anglès). Geological Journal, 40, 3, 01-06-2005, pàg. 255–280. DOI: 10.1002/gj.1018. ISSN: 0072-1050.
# El Majjatia Oulad Taleb

El Majjatia Oulad Taleb (àrab المجاطية أولاد طالب) és una comuna rural de la província de Médiouna de la regió de Casablanca-Settat. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 32.286 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# El Mallol (Sant Hipòlit de Voltregà)

El Mallol és una obra de Sant Hipòlit de Voltregà (Osona) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Casa de grans dimensions i aspecte noble. Té planta baixa i dos pisos, i presenta una coberta de teules a quatre vessants. La façana principal és al nord i dona al carrer del mateix nom. Al sud presenta galeries amb arcades al nivell del primer i segons pis. Malgrat el seu aspecte opulent, bona part dels seus murs són de tàpia recoberta amb guix, i la pedra només s'utilitza en llindes de portes i finestres.
L'estructura interna es trobava en molt mal estat i va ser rehabilitada a partir de l'any 2010 per part de l'ajuntament de la població.

## Història

Casa noble que data del segle xvii i que havia pertangut a la família Serinarell. El seu emplaçament mostra que fou construïda en una zona d'expansió de Sant Hipòlit, ja que el carrer del Mallol presenta un interessant conjunt de llindes dels segles XVIII. En ser abandonada com a habitatge, la casa ha caigut en un estat progressiu de deteriorament que culminà als anys 70 del segle XX amb l'habilitació de la planta baixa com a cort de porcs.
L'any 2019 es va inaugurar la rehabilitació de la casa duta a terme per l'Ajuntament de Sant Hipòlit de Voltregà per tal de convertir-la en una casa de cultura oberta a tota la ciutadania, emmarcada en una reforma integral de tot el barri al qual dona nom la casa.

## Referències

* 1 2 «El Mallol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
* ↑ «El Mallol, un barri renovat». [Consulta: 13 gener 2020].
# Sekh

Sekh (en rus: Сех) és un poble del Daguestan, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 288 habitants. Pertany al districte rural de Gunib.

## Referències

* ↑ Закон Республики Дагестан от 13 января 2005 года № 6 «О статусе и границах муниципальных образований Республики Дагестан»
# El fetillat

El fetillat (The Haunted Man and the Ghost's Bargain), també conegut L'embruixat i El posseït, és un relat de Charles Dickens publicat el 1848, el cinqué i darrer dels de tema nadalenc. El conte tracta més sobre l'esperit del Nadal que sobre el mateix Nadal, la qual cosa recorda el primer llibre de la sèrie, Conte de Nadal. El relat ens explica les aventures del professor Redlaw i els que l'envolten.

## Argument

El Sr. Redlaw és un professor de química solitari i pessimista, a qui agrada rumiar el dany que li fan i les tribulacions que ha sofert.
Una nit s'apareix a Redlaw un esperit que en realitat és el seu bessó fantasmal, d'«una espantosa semblança (…) amb les seues característiques, i els seus ulls lluents, i el cabell canós, vestit amb l'ombra plúmbia de la seua roba...». Aquest espectre li fa una proposta: li permetrà «oblidar el dolor, el dany i els problemes que ha conegut (…) cancel·lar-ne el record». El professor en acabant hi accedeix.
Per això, Redlaw no recorda els incidents dolorosos del seu passat, però experimenta una ràbia general que no pot explicar. La seua amargor s'estén al seu servent Swidgers, a la família Tetterby i al seu estudiant. Tots se senten tan furiosos com el mateix Redlaw. L'única que aconsegueix mantenir-se tranquil·la és Milly, l'esposa de Swidgers.
El relat acaba amb la tornada a la normalitat, i Redlaw, com Ebenezer Scrooge, esdevé un home nou, més amable i compassiu. D'acord amb el seu nou tarannà, aprén a ser humil per Nadal.

## Teatre

El 1862, John Henry Pepper feu la primera representació pública de la tècnica coneguda com a fantasma de Pepper en l'adaptació d'aquest relat al teatre, a la Universitat de Westminster. L'obra tingué bona acollida, tot i que només fora per la capacitat del nou aparell per projectar un fantasma de manera que semblara interactuar amb els actors sobre l'escenari.

## Referències

* ↑ Secord, J. A. «Quick and Magical Shaper of Science». 'Science'. Associació Estatunidenca per a l'Avanç de la Ciència, 06-09-2002. [Consulta: 15 agost 2012].

## Enllaços externs

* The Haunted Man and the Ghost’s Bargain en Internet Archive (anglès)
* Edició electrònica lliure de The Haunted Man and the Ghost’s Bargain en el Projecte Gutenberg (anglès)
* The Haunted Man and the Ghost's Bargain en Librivox, versió de domini públic (en anglés).
# Setge de Palerm (1392)

El Setge de Palerm de 1392 fou el resultat de la revolta d'Andrea Chiaramonte contra Martí el Jove.

## Antecedents

Martí el Jove es va convertir en rei de Sicília després del matrimoni amb Maria de Sicília però els vicaris i barons de Sicília, reunits a Castronovo el 10 de juliol de 1391 van rebutjar el nou príncep i van jurar lleialtat a la reina Maria. El març següent, quan Martí va arribar a Sicília amb la seva dona Maria, el seu pare i un ampli seguici, els barons van retre homenatge al nou rei tret d'Andrea Chiaramonte, almirall del regne, provocant la ira del rei.

## El setge

Andrea Chiaramonte es va refugiar en el Palazzo Chiaramonte Steri i va enviar al seu exèrcit per envoltar-lo, controlant una quarta part de la ciutat i proveïts per comerciants genovesos que infringien l'ordre de Antoniotto I Adorno, dux de Gènova d'aïllar els rebels. Aprofitant el complicat moment polític van haver diversos actes antijueus que el rei Martí va esmorteir amb citant la butlla Sicut Judaeis, actualitzada pel Papa Martí IV en 1281. El setge va acabar després d'un mes amb la captura i lliurament de Chiaramonte, qui es va veure obligat a declarar la seva submissió.

## Conseqüències

Andrea Chiaramonte va ser executat per decapitació l'1 de juny de 1392 a Palerm, davant del Palazzo Chiaramonte Steri en l'actual Piazza Marina. Amb ell, la família Chiaramonte es va extingir, els seus béns van ser confiscats i es van dividir entre Guillem Ramon de Montcada i Bernat IV de Cabrera.
Amb el temps el Palazzo Chiaramonte Steri es va convertir en la seu de la Inquisició i en l'actualitat és seu de la Universitat de Palerm.

## Referències

* ↑ Pispisa, Enrico. [Messina nei secoli d'oro: storia di una città dal Trecento Messina nei secoli d'oro: storia di una città dal Trecento al Seicento] (en italià). Intilla, 1988, p. 226.
* 1 2 Nef, Anneliese. A Companion to Medieval Palermo (en anglès). Brill, 2013, p. 342. ISBN 9004252533.
* 1 2 3 Schirò, Samuele. «Via Andrea Chiaramonte» (en italià). Palermo Viva. [Consulta: 13 agost 2015].
* ↑ Simonsohn, Shlomo. Between Scylla and Charybdis: The Jews in Sicily (en anglès). Brill, 2011, p. 102. ISBN 900419245X.
* ↑ Dummett, Jeremy. Palermo, City of Kings: The Heart of Sicily (en anglès). I.B. Tauris, 2015, p. 85. ISBN 1784530832.
* ↑ Chiesi, Gustavo. La Sicilia illustrata nella storia, nell'arte, nei paesi (en italià). E. Sonzogno, 1892, p. 656.
# Gotō Sumiharu

    En aquest nom japonès, el cognom és Gotō.
Gotō Sumiharu (五 岛 纯 玄, - 1595) va ser un dàimio del període Azuchi-Momoyama de la història del Japó.
Sumiharu va ser el fill gran d'Uku Sumitaka i a l'edat de vint anys va prendre el lideratge del clan. Va contraure núpcies amb una filla adoptiva de Matsura Shigenobu. Encara que originalment el seu cognom era Uku tal com el seu pare, va decidir canviar-ho a Gotō posteriorment.
El 1587 es va convertir en vassall de Toyotomi Hideyoshi, per la qual cosa va estar present durant les invasions japoneses a Corea sota el comandament de Konishi Yukinaga. El 1595 va contraure la verola, pel que va haver d'abandonar el camp de batalla. Aquesta malaltia li va causar la mort al cap de poc.
El seu fill, Gotō Harumasa va prendre el lideratge del clan a la seva mort.

## Bibliografia

* Turnbull, Stephen. Samurai Invasion: Japan's Korean War 1592–98. London: Cassell & Co, 2002, ISBN 0-304-35948-3.
# Societat Missionera de Londres

La Societat Missionera de Londres (en anglès London Missionary Society) fou una societat missionera no confessional. Va ser fundada a Anglaterra el 1795 per evangèlics anglicans inconformistes, en la seva major part de l'Església congregacional. Disposa de missions a les illes del Pacífic Sud i Àfrica. En l'actualitat forma part del Council for World Mission (CWM).

## Orígens

La proposta de creació d'una Societat Missionera que promogués la difusió del cristianisme va venir de mà del ministre William Carey. Aquest va suggerir al ministre baptista John Ryland d'unir forces amb altres i utilitzar la causa comuna de la lluita contra l'esclavitud per aconseguir vèncer les dificultats que trobaven els evangelistes en la seva obra missionera, ja que la seva Església estava molt atomitzada i les seves missions amb massa freqüència només arribaven a un petit grup de persones i resultaven molt difícils de sostenir.
La societat té per objecte ser més eficaços mitjançant la creació d'un fòrum en el qual els evangelistes puguin treballar junts, donant a les missions a l'estranger més línies de suport financer i una millor coordinació, inclòs suport contra els seus opositors que desitgen no tenir restriccions comercials i / o militars en les seves relacions amb els pobles natius. L'objectiu és aconseguir que les missions tinguin viabilitat a més llarg termini i un major èxit.

## Bibliografia

* Ellis, William (1844), 'History of the London Missionary Society', Londres: John Snow Volum 1r
* Lovett, Richard (1899), 'History of the London Missionary Society 1795-1895', Londres: Henry Frowde Volum 1er,Volum 2n
* Goodall, Norman (1954), 'History of the London Missionary Society 1895-1945', Londres: O.U.P.
* Hiney, Thomas (2000), 'On the Missionary Trail', Nova York: Atlantic Monthly Press
* Chamberlain, David (1924), 'Smith of Demerara', Londres: Simpkin, Marshall &co
* Northcott, Cecil (1945), 'Glorious Company; 150 Years Life and Work of the London Missionary Society 1795–1945', Londres:Livingstone Press
* The Evangelical Magazine and Missionary Chronicle
* Spa Fields Chapel Minutes, British History Online: http://www.british-history.ac.uk/report.asp?compid=38774

## Enllaços externs

* The Council for World Mission (que va incorporar l'antiga Societat Missionera de Londres) (anglès)
* Robert Morrison se enroló en la Sociedad Misionera de Londres (castellà)
* Obres de London Missionary Society al Projecte Gutenberg.
* Obres de London Missionary Society a Internet Archive
# Stoian Kitov

Stoian Kitov (Sofia, 27 d'agost de 1938) fou un futbolista búlgar de la dècada de 1960.
Fou 3 cops internacional amb la selecció búlgara amb la qual participà a la Copa del Món de Futbol de 1962 i a la Copa del Món de Futbol de 1966.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de l'Spartak Sofia.

## Referències

* ↑ Olympic record
* ↑ Stoian Kitov a National-Football-Teams.com (anglès)
# Clarke

* No s'ha de confondre amb Clark.
«Clarke» té aquests significats:
* Biografies:
** Arthur C. Clarke (Minehead, Anglaterra, 1917 - Colombo, Sri Lanka, 2008), escriptor i científic anglès.
** David Leonard Clarke (Kent, 1937 -1976), arqueòleg anglès dins del corrent de l'arqueologia processual
** Emilia Clarke (Londres, 1986), actriu
** Gilby Clarke (Cleveland, Ohio, 1962), guitarrista estatunidenc
** Glenn Clarke (Wangaratta, Victòria, 1963), ciclista australià
** Harry Clarke (Dublín, 1889 - Coira, 1931), il·lustrador i artífex de vidrieres irlandès
** Hilton Clarke (Ormond, Melbourne, 1979), ciclista australià professional des del 2001
** Hilton James Clarke (Melbourne, 1944), ciclista australià que competí entre 1969 al 1982
** James Clarke (Bohola, Mayo, 1874 – 1929), esportista irlandès
** Jason Clarke (Winton, Queensland, 1969), actor de cinema australià
** Jeremiah Clarke (Londres, 1674? - 1707), músic i compositor Barroc
** Jim Clark (1936 - 1968), pilot escocès de Fórmula 1
** Joan Clarke (West Norwood, Londres, 1917 – Headington, Oxford, 1996), criptoanalista i numismàtica anglesa que va treballar a Bletchley Park durant la Segona Guerra Mundial
** Kenny Clarke (Pittsburgh, 1914 - París, 1985), bateria de jazz estatunidenc, inventor de la bateria moderna
** Marcus Clarke (Londres, 1846 - Melbourne, 1881), novel·lista i poeta australià d'origen anglès
** Quentin Clarke (1962), jugador de futbol d'Antigua i Barbuda que jugava com a centrecampista
** Rebecca Clarke (Harrow, Anglaterra, 1886 – Nova York, Estats Units, 1979), compositora de música clàssica i violista britànica
** Ron Clarke (1937 – 2015), atleta i polític australià
** Simon Clarke (Melbourne, 1986), ciclista australià, professional des del 2006
** Samuel Clarke (Norwich, 1675 — Londres, 1729), filòsof i teòleg anglès
** Thomas J. Clarke (1857 – 1916), líder revolucionari irlandès, responsable de l'Aixecament de Pasqua de 1916
** William Clarke (Tasmània, 1985), ciclista australià, professional des del 2008
** William Horatio Clarke (Newton, Massachusetts, 1840 - 1913), organista estatunidenc
* Miscel·lània: Lleis de Clarke
# Plaça del Castell (Reus)

La Plaça del Castell és una plaça a la ciutat de Reus (Baix Camp) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Els elements més importants són el Portal Nou de l'Església Prioral de Sant Pere, les restes de l'antic castell (que es conserven integrades a un nou edifici), i al nord i a ponent, les úniques edificacions porticades de la plaça.
Plaça de planta rectangular, amb edificis que conserven el pla de la façana, que tenen obertures rectangulars, i, en el cas dels balcons, tenen balustres de ferro. Els murs estan totalment arrebossats o estucats. La tipologia del conjunt d'edificis és bastant unitària, on un petit nombre de plantes baixes són botigues. La resta, igual que tots els pisos, són habitatges. L'altura màxima dels edificis no sobrepassa els tres pisos. En general no hi ha ornamentació a les façanes.

## Història

La Plaça del Castell és l'espai urbà situat en el cor de la ciutat, amb accés des del Mercadal pel carrer del Castell i des del carrer de la Mar pel de Santa Maria. Aquí s'inicià el primer nucli de població desenvolupat a les darreries del segle xii, en la segona etapa de la Reconquesta, al començar la colonització del camp. Havia estat, en part, el pati de l'antic castell. El primer document referendant aquest pati és de finals del segle xv. Es devia començar a urbanitzar durant el primer quart del segle xvii, quan el capítol dels canonges de Tarragona, propietaris del castell, van anar desprenent-se de les terres que havien estat de la fortalesa. Referències del segle xix indiquen que els dilluns s'hi celebrava el mercat dels grans.

## Referències

* 1 2 3 «Plaça del Castell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 158. ISBN 8486387655.