OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# UTC−01:00

UTC−01:00 és una zona horària d'UTC amb 1 hora de retard de l'UTC. El seu codi DTG és N -Novembre.

## Zones horàries

* Azores Standard Time (AZOST)
* Cape Verde Time (CVT)

## Franges
### Temps estàndard (l'any sencer)

* Cap Verd

### Temps estàndard (hivern a l'hemisferi nord)

Aquestes zones utilitzen el UTC-01:00 a l'hivern i el UTC±0 a l'estiu.
* Groenlàndia
** Ittoqqortoormiit
* Portugal
** Açores

## Geografia

UTC-01 és la zona horària nàutica que comprèn l'alta mar entre 22,5°O i 7,5°O de longitud. En el temps solar aquest fus horari és el corresponent el meridià 15° oest.
# Judit Ember

Judit Ember (Abádszalók, 16 de maig de 1935- Budapest, 13 de novembre de 2007) va ser una directora de cinema hongaresa. És germana de la periodista Mária Ember.
Va estudiar a la universitat, aleshores escola de cinema i d'actuació a Budapest entre 1964-1968. Al principi va dirigir curtmetratges. Aviat les seves pel·lícules van ser sovint prohibides. Va ser una de les fundadores de l'equip de cinema de l'oposició Fekete Doboz (Caixa Negra) el 1987. Va rebre diversos premis entre 1989 i 2004.

## Filomografia

* Húsz év múltán (1964)
* Látogatóban (1965)
* Nyáron nyaralok, télen telelek (1966)
* Színpad I–II. (1968)
* Tisztavatás, 1969 (1969)
* Vitaklub (1971)
* A határozat (1972)
* Az emlékezet tartóssága (1974)
* Az olcsóját és a jóját (1974)
* Kavaró-Erdőháton (1974)
* Tantörténet (1976)
* „…ijent sose láttam, de nem is csináltam…” (1976)
* Fagyöngyök (1978)
* Pócspetri (1982)
* Pipás Pista és társai (1983)
* Hagyd beszélni a Kutruczot! (1985)
* Menedékjog I-V. (1988)
* Újmagyar siralom (1989)
* A per (1989)
* Dessewffy Gyula tanúvallomása (1989)
* Szellemidézés (1990)
* Civil kurázsi (1990)
* Enyém a vár… (1991)
* Diákparlament (1991)
* Hit-vita (1992)
* „És ne vígy minket a kísértésbe…” (1993)
* A snagovi gyerekek (1986-1997)
* A misszió (1999)
* Angyalföld – Kertváros (2003)
* Hangoskönyv (2006)

## Referències

* ↑ Elhunyt Ember Judit filmrendező a index.hu
* ↑ [Visszahúz a múlt - Ember Judit portréja, dokumentumfilm, 2016; m5 tévé, 2017. aug. 26.]
# Teògenes d'Atenes

Teògenes d'Atenes és el nom dels següents personatges:
* Teògenes d'Atenes (militar) militar atenenc.
* Teògenes d'Atenes (ambaixador), ambaixador atenenc.
# Beemer

Beemer és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 773 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Beemer tenia 773 habitants, 298 habitatges, i 196 famílies. La densitat de població era de 746,1 habitants per km².
Dels 298 habitatges en un 29,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,4% hi vivien parelles casades, en un 5,4% dones solteres, i en un 34,2% no eren unitats familiars. En el 31,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,42 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,08.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,7% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 22,6% entre 25 i 44, un 19,5% de 45 a 60 i un 26,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.938 $ i la renda mediana per família de 36.429 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.842 $ mentre que les dones 16.806 $. La renda per capita de la població era de 14.653 $. Aproximadament el 4,5% de les famílies i el 7,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Beemer». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Beemer». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ualabi de Brun

El ualabi de Brun (Thylogale brunii) és una espècie de marsupial de la família dels macropòdids. Viu a Indonèsia i Papua Nova Guinea. El seu hàbitat natural són els boscos secs tropicals o subtropicals, sabanes seques, matollars secs tropicals o subtropicals i herbassars secs de plana tropicals o subtropicals. Està amenaçat per la pèrdua d'hàbitat.
Aquest animal fou anomenat en honor de Cornelis de Bruijn, el pintor neerlandès que fou el primer a descriure aquest marsupial (1711).

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 69. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* ↑ Leary, T.; Seri, L.; Flannery, T.; Wright, D.; Hamilton, S.; Helgen, K.; Singadan, R.; Menzies, J.; Allison, A.; James, R. Thylogale brunii. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 29 desembre 2008.
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Tomàs de Llupià

* Aquest article tracta sobre l'evangelitzador de Veneçuela. Vegeu-ne altres significats a «Tomàs de Llupià (abat de Sant Quirze)».
Tomàs de Llupià (Llupià, 1631 - Belén (Veneçuela), 8 d'agost del 1688) va ser un missioner caputxí d'origen rossellonès.

## Biografia

Entrà a l'orde caputxí i el 1687 va ser destinat a l'evangelització de Veneçuela. Amb altres companys de l'orde participà en la fundació de la missió de Santo Tomé de Guayana a trenta-cinc quilòmetres a l'est de la desembocadura del riu Caroní i a les vores de l'Usupamo. Ja en solitari, Tomàs edificà una capella i fundà Nuestra Señora de Belén del cerro de las Totumas. Juntament amb el també missioner (i futur màrtir) Ramon de Figuerola intentà convertir els indis aruacs de la zona de Mariguaca, però hi morí al cap de poc.
Hom li ha atribuït la fundació de la "Misión Purísima Concepción del Caroní", les restes de la qual es poden veure a l'actual Ciudad Guayana. Aquesta hauria estat fundada el 1686 segons algunes fonts o el 1724 segons altres fonts.

## Bibliografia

* Basili de Rubí Necrologia dels frares missioners caputxins de la província de la Mare de Déu de Montserrat de Catalunya i Balears (1578-1944) Barcelona, 1945
* Miguel Ángel Perera La provincia fantasma: Guayana siglo XVII. Ecología cultural y antropología histórica de una rapiña, 1598-1704 Caracas: Universidad Central de Venezuela, 2003 ISBN 980-00-2076-4 p. 208

## Notes

* ↑ És esmentat com a Tomás de Lupián per alguns autors moderns
* ↑ Santo Tomé ja existia abans de l'arribada d'aquesta expedició, però tenint en compte que a la població se li atribueixen cinc emplaçaments successius per mor de les amenaces militars i per la insalubritat del terreny, podria ser que Tomàs de Llupià i els seus companys fossin responsables d'alguna de les refundacions.
* ↑ La data del 1724 hagués fet impossible la presència de l'aleshores difunt Tomàs, però aquesta data podria ser la de la construcció d'una edificació permanent en el lloc d'una estructura anterior molt més senzilla Arxivat 2010-09-11 a Wayback Machine.
# Sporting Club Universitaire de France

El Sporting Club Universitari de França, o SCUF, és un club esportiu francès amb seu a París, amb set seccions (bàsquet, esgrima, golf, natació, rugbi, tennis i voleibol). Va ser fundat a París el 5 de desembre de 1895 per Charles Brennus per fomentar el ciclisme i l'atletisme.
Els seus èxits inclouen una medalla d'or olímpica de waterpolo guanyada per Albert Mayaud als Jocs Olímpics d'Estiu de 1924 el 1924. Membres del club també han guanyat quinze títols mundials, 37 títols europeus i més de 260 títols nacionals (atletisme, natació, ciclisme, boxa, rugbi). El club va ser declarat d'utilitat pública per decret de 28 de novembre 1969.

## Referències

* ↑ «Les clubs sportifs : Le Sporting Club Universitaire de France» (en francès). Le Plein Air, 37, 24-06-1910, pàg. 588.

## Enllaços externs

* Web de la secció esgrima: «Escrime». SCUF.
* Web de la secció golf: «SCUF Golf» (en francès).
* Web de la secció natació: «SCUF Natation» (en francès). Arxivat de l'original el 2018-06-15. [Consulta: 14 juny 2018].
# Taquicàrdia paroxística supraventricular

La taquicàrdia paroxística supraventricular (TPSV) o taquicàrdia paroxismal supraventricular és un tipus de taquicàrdia supraventricular, anomenada pels seus episodis intermitents d'inici i terminació brusca. Sovint, les persones no tenen símptomes o bé palpitacions i augment de la freqüència cardíaca. Els símptomes poden incloure sensació de mareig, sudoració, dificultat per respirar i dolor al pit.
Es desconeix la causa. Els factors de risc inclouen l'alcohol, la cafeïna, la nicotina, l'estrès psicològic i la síndrome de Wolff-Parkinson-White, que sovint s'hereta.[3] El mecanisme subjacent normalment implica una via accessòria que dona lloc a la reentrada. El diagnòstic es fa normalment mitjançant un electrocardiograma (ECG) que mostra complexos QRS estrets i un ritme cardíac ràpid, normalment entre 150 i 240 batecs per minut.
Les maniobres vagals, com la de Valsalva, s'utilitzen sovint com a tractament inicial. Si no és efectiu i la persona té una pressió arterial normal, es pot provar d'administrar adenosina. Si l'adenosina no és eficaç, es pot utilitzar un blocador dels canals de calci o un blocador beta. En cas contrari, la cardioversió sincronitzada és el tractament. Els episodis futurs es poden prevenir mitjançant l'ablació amb catèter.
Al voltant de 2,3 per cada 1000 persones tenen TPSV. Els problemes solen començar entre els 12 i els 45 anys. Les dones es veuen més afectades que els homes. Els resultats generalment són bons en aquells que d'altra manera tenen un cor normal. Es pot fer una ecografia del cor per descartar problemes cardíacs subjacents.

## Referències

* ↑ Consulta feta a Termcat: ambdues denominacions vàlides
* 1 2 3 4 5 6 7 8 Al-Zaiti, SS; Magdic, KS «Paroxysmal Supraventricular Tachycardia: Pathophysiology, Diagnosis, and Management.». Critical Care Nursing Clinics of North America, 28, 3, 01-09-2016, pàg. 309–16. DOI: 10.1016/j.cnc.2016.04.005. PMID: 27484659.
* ↑ «Types of Arrhythmia», 01-07-2011. Arxivat de l'original el 7 juny 2015. [Consulta: 29 setembre 2016].
* 1 2 Ferri, Fred F.. Ferri's Clinical Advisor 2013,5 Books in 1, Expert Consult - Online and Print,1: Ferri's Clinical Advisor 2013 (en anglès). Elsevier Health Sciences, 2012, p. 807. ISBN 978-0323083737.
* ↑ «What Are the Signs and Symptoms of an Arrhythmia?», 01-07-2011. Arxivat de l'original el 19 febrer 2015. [Consulta: 27 setembre 2016].
* 1 2 3 4 Neumar, RW; Shuster, M; Callaway, CW; Gent, LM; Atkins, DL; Bhanji, F; Brooks, SC; de Caen, AR; Donnino, MW «Part 1: Executive Summary: 2015 American Heart Association Guidelines Update for Cardiopulmonary Resuscitation and Emergency Cardiovascular Care.». Circulation, 132, 18 Suppl 2, 03-11-2015, pàg. S315–67. DOI: 10.1161/cir.0000000000000252. PMID: 26472989.
* 1 2 Katritsis, Demosthenes G.; Camm, A. John; Gersh, Bernard J. Clinical Cardiology: Current Practice Guidelines (en anglès). Oxford University Press, 2016, p. 538. ISBN 9780198733324.
# Bernat Samsó

Bernat Samsó (segle xv) intervingué en la capitulació de Pedralbes a la guerra civil contra Joan II (1472). D'altres fonts indiquen com a més probable que es tracti de fra Miquel Samsó, abat de Sant Salvador de Breda i el trentaunè president de la Generalitat de Catalunya el 1470.

## Referències

* ↑ Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0884-0. Biografia de Miquel Samsó
# North Babylon

North Babylon és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 17.877 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, North Babylon tenia 17.877 habitants, 6.146 habitatges, i 4.707 famílies. La densitat de població era de 2.048,2 habitants per km².
Dels 6.146 habitatges en un 33,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,3% hi vivien parelles casades, en un 10,5% dones solteres, i en un 23,4% no eren unitats familiars. En el 18,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,9 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,5% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 33,2% entre 25 i 44, un 22,3% de 45 a 60 i un 14,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 64.128 $ i la renda mediana per família de 69.714 $. Els homes tenien una renda mediana de 45.651 $ mentre que les dones 33.419 $. La renda per capita de la població era de 24.181 $. Entorn del 2,5% de les famílies i el 3,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- North Babylon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- North Babylon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Tirà becplaner gorjagroc

El tirà becplaner gorjagroc (Platyrinchus flavigularis) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa del bosc de les muntanyes al centre i nord-est de Colòmbia, oest de Veneçuela, nord-est de l'Equador i est del Perú.

## Referències

* ↑ «Tirà becplaner gorjagroc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Menjagrà de les Petites Antilles

El menjagrà de les Petites Antilles (Loxigilla noctis) és una espècie d'ocell de la família dels tràupids. Viu a altituds de fins a 900 msnm a les Petites Antilles (Anguilla, Antigua i Barbuda, Bonaire, Sint Eustatius i Saba, Dominica, Grenada, Guadalupe, les Illes Verges, Martinica, Montserrat, Puerto Rico, Saint Christopher i Nevis, Saint Lucia, Sant Martí i Saint Vincent i les Grenadines). És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, noctis, significa 'de la nit' en llatí.

## Referències

* ↑ «Menjagrà de les Petites Antilles». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
* ↑ BirdLife International. «Loxigilla noctis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2018-2.RLTS.T22734677A132183438.en. [Consulta: 24 març 2021].
* ↑ Jobling, 2010, p. 274, «noctis».

## Bibliografia

* Jobling, J. A. Helm Dictionary of Scientific Bird Names (en anglès). Christopher Helm, 2010. ISBN 9781408133262.
# Mika Vesterinen

Mika Vesterinen (Chertsey, 10 de maig de 1984) és un físic de partícules anglès que va destacar com a pilot de trial abans de dedicar-se professionalment a la física. L'any 2000 va guanyar el campionat d'Europa juvenil en la categoria de 250 cc i el 2004 fou tercer al campionat del món juvenil. El 2006 va abandonar definitivament la competició, tot i que fins al 2009 va estar compaginant la seva activitat laboral com a físic al laboratori Fermilab (prop de Chicago, EUA) amb la participació en espectacles de trial acrobàtic amb altres pilots britànics, com ara Shaun Morris. Actualment treballa com a investigador a la Universitat de Warwick.
Mika Vesterinen és fill del tres vegades Campió del Món de trial Yrjö Vesterinen, un finlandès establert al Regne Unit de fa anys.

## Referències

* ↑ «The rider... Vesterinen Mika» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 15 febrer 2011].
* ↑ «Mika Vesterinen» (en anglès). clued0.fnal.gov, 01-03-2009. Arxivat de l'original el 15 d’octubre 2011. [Consulta: 3 maig 2010].
* ↑ «Trialshowuk Team Riders» (en anglès). trialshowuk.com. Arxivat de l'original el 13 de maig 2008. [Consulta: 3 maig 2010].
* ↑ «Mika Vesterinen» (en anglès britànic). [Consulta: 22 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès de Mika Vesterinen al Campionat del Món júnior (anglès) PDF
# Bipalium graffi

Bipalium graffi és una espècie de planària terrestre predadora nadíua de Borneo, Indonèsia. El cos és allargat i el cap presenta forma de semilluna.

## Referències

* ↑ Müller, J., 1902. Ein Beitrag zur Kenntnis der Bipaliiden. Zeit wiss Zool 73 (1):75-114.
# Tirà becplaner pitgroc

El tirà becplaner pitgroc (Tolmomyias flaviventris) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de Panamà oriental, nord i est de Colòmbia i sud-oest, nord i centre de Veneçuela, Guaianes, nord, est i nord-est de Brasil, Trinitat.

## Referències

* ↑ «Tirà becplaner pitgroc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Menjagrà de páramo

El menjagrà de páramo (Catamenia homochroa) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Páramo i matolls dispersos de les muntanyes de Santa Marta, al nord de Colòmbia i des de Colòmbia, oest i sud de Veneçuela i extrem nord de Brasil, cap al sud, a través dels Andes de l'Equador i Perú fins l'oest de Bolívia.

## Referències

* ↑ «Menjagrà de páramo». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Sext Turpili

Sext Turpili (en llatí: Sextus Turpilius) va ser un dramaturg romà del segle ii aC autor de fàbules pal·liates que malauradament no s'han conservat.
Es coneixen els títols de tretze o catorze de les seves obres: Acta, Boethuntes, Canephorus, Demetrius, Demiurgus, Epiclerus, Hetaera, Lemnii, Leucadiu Lindia, Paratcrusa, Philopator, Thrasyleon, i Veliterna, encara que aquest darrer és dubtós, i alguns fragments que són a la col·lecció Poetarum Latii Scenicorum Fragmenta.
Segons Jeroni d'Estridó a la Chronica Eusebii, va morir vell a Sinuessa l'any 101 aC. Segons la llista que dona Volcaci Sedigit, és el setè en l'ordre de més bo a més dolent.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/1200?rgn=full+text;view=image;q1=TurpiliusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 1192-1193. ]
# José Arana Goróstegui

José Arana Goróstegui (Deba, 27 d'abril de 1911 - Sant Sebastià, 29 de gener de 1971) fou un futbolista basc de les dècades de 1930 i 1940.

## Trajectòria

Destacà al Deportivo Alavés fins que el 1934 fou incorporat pel FC Barcelona. Jugà al Barcelona tres temporades no complertes. Durant aquest temps jugà un partit amb Catalunya a benefici de la Mutual Esportiva el 24 de setembre de 1935 enfront Andalusia, amb victòria catalana per 2 a 0. El 1935 ingressà al CA Osasuna, i durant la Guerra Civil marxà a França per jugar a Girondins de Burdeus i Excelsior Roubaix. Acabada la contesa retornà a Espanya, jugant a clubs com l'Atlético Aviación, el CD Málaga, l'Algeciras CF i l'Atlético Tetuán.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Arana». amigosmalaguistas. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «La Federación Española ....». Diari ABC, 19-04-1947. [Consulta: 1r abril 2015].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Bivongi

Bivongi és un comune (municipi) de la Ciutat metropolitana de Reggio de Calàbria, a la regió italiana de Calàbria, situat a uns 50 km al sud-oest de Catanzaro i a uns 80 km al nord-est de Reggio de Calàbria. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 1.301 habitants.
Bivongi limita amb els municipis de Guardavalle, Pazzano i Stilo.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 4 febrer 2020].
# UTC−12:00

UTC−12:00 és una zona horària d'UTC amb 12 hores de retard de l'UTC. El seu codi DTG és Y – Yankee. És l'últim lloc de fer el canvi d'any a la Terra, perquè és el fus horari a l'oest de la línia internacional de canvi de data.

## Zones horàries

* International Date Line West (IDLW)
* Baker Island Time (BIT)

## Franges
### Temps estàndard (l'any sencer)

La zona habitada és de 4 km². La zona horària UTC-12 és el fus horàri més petit de la terra.
* Estats Units (Ambdues illes deshabitades)
** Illa Baker
** Illa Howland
Aquestes dues zones no tenen horari d'estiu.

## Geografia

UTC-12 és la zona horària nàutica que comprèn l'alta mar entre 180° i 172°30' de longitud.
# Tesaurus (edifici)

* No s'ha de confondre amb Tesaurus.
Tesaurus (del grec antic, θησαυρός, Thesaurus) o casa del tresor és, a l'antiga Grècia, un edifici on es dipositen objectes de valor. El terme s'utilitza en particular per designar petits edificis religiosos on s'emmagatzemaven ofrenes a una deïtat. Sovint es troba en un santuari panel·lènic i té la forma d'un petit temple, amb vestíbul i sala principal.

## Funció

Un tesaure o casa del tresor servia antigament per a guardar el tresor del rei o de l'estat, i fins i tot l'arxiu de l'un i l'altre (pel fet que encara es confonien en la mateixa persona). La tradició suposa que alguns edificis subterranis de Grècia van tenir aquesta funció en el període heroic, i allí s'hi estojaven metalls valuosos, armes i altres propietats de valor (per exemple a Mínies a Orcomen, que descriu Pausànies, del qual resta algunes restes; o l'edifici d'Astreu i els seus fills a Micenes conegut com a Tesaure d'Atreu, que es conserva en bon estat). Estructures suposadament dedicades a tesaures s'han trobat a diversos punts de Grècia i Itàlia, però no és clar ni de bon tros que fossin dedicats a desar-hi tresors, ja que molts arqueòlegs opinen que eren tombes. En temps històrics el tresor públic era guardat a l'edifici adjunt a l'àgora o a l'opisthodomus d'algun temple.

## Els tesaures dels santuaris

Els tesaures es van construir als grans santuaris panhel·lènics per preservar les estàtues i els exvots. Podrien ser consagrats pels governants o pels ciutats que dipositaven riques ofrenes per al tesaurus. Els tesaures, com els temples, es construeixen a l'espai del santuari (tèmenos) d'un déu, i el propi edifici del tesaures té l'estatus d'ofrena.
Els tesaures dels santuaris de Delfos i Olímpia es van construir entre el segle vi aC i el segle v aC. El santuari d'Olímpia té tretze tesaures, construïts al llarg d'una línia en una terrassa, al nord de Metronon (el temple de Cíbele); un d'ells va ser construït pel tirà Gela, i un altre pels habitants de Mègara. El santuari de Delfos també inclou diversos tesaures: el de Corint, el de Sifnos, el d'Atenes, el de Tebes, el de Tessàlia i el de Cirene. Els tesaures del santuari de Delfos mostren una varietat arquitectònica més gran que els d'Olímpia. El santuari de Delos també alberga edificis amb la mateixa funció, però alguns es deien simplement oikoi (cases).

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). «A Dictionary of Greek and Roman Antiquities». A: Ancientlibrary.com (en anglès), 1870.
* ↑ Bruit Zaidman i Schmitt Pantel, 2003, p. 45.
* ↑ Daremberg i Saglio, 1877-1919, p. 222.
* 1 2 Daremberg i Saglio, 1877-1919, p. 223.

## Bibliografia

* Bruit Zaidman, Louise; Schmitt Pantel, Pauline. La religion grecque dans les cités à l'époque classique (en francès). París: Armand Colin, 1991.
* Ginouvès, R; Martin, R. Dictionnaire méthodique d'architecture grecque et romaine (en francès). III, 1998.
* Daremberg, C.; Saglio, E. Dictionnaire des Antiquités grecques et romaines (DAGR) (en francès). V. París: Hachette, 1877-1919, p. Article «Thesaurus».