OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santiago Lluís Dupuy de Lôme

Santiago Lluís Dupuy de Lôme (València, 1818 - Alacant, 1882) fou un polític valencià. La seva família era d'origen francès i s'havia establit a València a començaments del segle xix com a marxants i comerciants de seda que adquiriren la fàbrica de coneguda com la Batifora a Patraix, que el 1837 instal·là la primera màquina de vapor al País Valencià, i nombroses propietats a Ontinyent. El 1842, com a pròxim al liberalisme progressista, fou nomenat administrador dels Béns Nacionals a la província de València. Aprofità el càrrec per a adquirir béns desamortitzats, i quan el desembre de 1851 deixà el càrrec fou nomenat alcalde de Barcelona, càrrec que ocupà fins a desembre de 1852. Aleshores ja era pròxim al Partit Moderat i després a la Unió Liberal, amb la que fou nomenat governador civil de les províncies de Tarragona (1859), Toledo (1861), Sevilla (1864) i Màlaga (1865).
La revolució de 1868 va provocar que tant ell com tots els dirigents moderats es mantinguessin marginats políticament durant el Sexenni Democràtic. Amb l'arribada de la restauració borbònica tornà a la política, i el 1875 fou nomenat governador civil de la província de Cadis, càrrec que deixà el 1877 quan fou nomenat vocal del Consell Superior d'Agricultura, Indústria i Comerç i de la Junta d'Aranzels i Valoracions. Fou pare dels polítics Federico i Enrique Dupuy de Lome y Paulín.

## Referències

* ↑ «Santiago Lluís Dupuy de Lôme». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Biografies de polítics valencians». Arxivat de l'original el 2006-02-14. [Consulta: 16 abril 2012].
# Angiografia amb fluoresceïna

L'angiografia amb fluoresceïna, també anomenada angiofluoresceïngrafia, és una tècnica diagnòstica que s'utilitza en medicina per a l'estudi dels vasos sanguinis de la retina. La retina és la capa de teixit sensible a la llum que es troba a l'interior de l'ull, gràcies a la qual és possible la visió.

## Descripció

L'angiografia amb fluoresceïna consisteix en l'administració intravenosa d'una substància colorant que es diu fluoresceïna. Aquest colorant circula pel torrent sanguini i arriba als vasos de la retina, on emet una fosforescència característica que es pot captar mitjançant unes càmeres especials. Les imatges així obtingudes s'imprimeixen en paper i permeten observar els vasos sanguinis de la retina i comprovar si hi ha anomalies, com hemorràgies, trombosis o embòlies.
Aquesta tècnica s'utilitza per a oftalmòlegs per al diagnòstic i valoració de múltiples malalties, com la retinopatia diabètica, la degeneració macular associada a l'edat, el despreniment de retina, la retinosi pigmentària o l'oclusió dels vasos de la retina com passa en l'embòlia de l'artèria central de la retina i en la trombosi de la vena central de la retina.

## Vegeu també

* Fons d'ull

## Referències

* ↑ Medline Plus. Angiografia amb fluoresceïna, 2008.08.22 [Consulta: 28 novembre 2009].
# Sandra Gómez López

Sandra Gómez López (València, 1985) és una política socialista i advocada valenciana, primera tinent d'alcalde de l'Ajuntament de València des d'agost de 2016, al govern de Joan Ribó.
Afiliada a les joventuts socialistes des dels 18 anys i expresidenta del Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana. Es llicencià en Dret i ADE per la Universitat de València i realitzà les pràctiques en el despatx Gómez Acebo, passant després dos anys en el departament processal – penal de Garrigues, que abandonà per a fer el doctorat i muntar el despatx GómezBelenguer Advocats. Cursà a més un master de Dret Empresarial organitzat per Garrigues i la Universitat Harvard. Al si del PSPV-PSOE, és secretària d'Acció Electoral de Joves Socialistes i secretària d'Idees i Programes a l'agrupació de València.
L'any 2015 coordinà la campanya del candidat a l'Alcaldia Joan Calabuig, que obtingué un 14% dels vots i cinc regidors, entre els quals es trobava la mateixa Gómez. El pacte entre socialistes, Compromís (amb Joan Ribó al capdavant) i València en Comú permeté desbancar a Rita Barberà de l'alcaldia de València després de 24 anys de governs conservadors i que Sandra Gómez ocupara la regidoria responsable de la Policia Local, Bombers i Protecció Civil.
L'agost de 2016, amb l'eixida de Joan Calabuig del consistori per a ocupar la Delegació del Consell per a la Unió Europea i Relacions Externes, Gómez va ser nomenada Primera Tinent d'Alcalde i Portaveu del PSPV de la ciutat de València.

## Referències

* ↑ «Fitxa de regidora» (en castellà). Valencia.es. [Consulta: 16 agost 2016].
* ↑ «La socialista Sandra Gómez, primera mujer que dirigirá la Policía Local» (en castellà). Valencia Plaza, 20-06-2016. [Consulta: 16 agost 2016].
* ↑ «Cambios en el Ayuntamiento: Gómez lidera el PSPV y Menguzzato asume Policía» (en castellà). Eldiario.es, 04-08-2016. [Consulta: 23 agost 2016].
# Sandra Guaita Esteruelas

Sandra Guaita Esteruelas és una política de Reus nascuda el 1976. Des del 2023 és alcaldessa de la ciutat de Reus. Abans havia estar regidora d'aquest ajuntament entre el 2011 i el 2015 i entre el 2016 i el 2021. També havia estat diputada del Congrés dels Diputats en la legislatura del 2019 al 2023.
Sandra Guaita és Llicenciada en Biologia i Doctora en Ciències Experimentals i Salut. Ha treballat a laboratoris de recerca oncològica a Barcelona i Londres.

## Referències

* ↑ «Sandra Guaita Esteruelas» (en castellà). [Consulta: 5 octubre 2023].
* ↑ «Sandra Guaita se convierte en la primera alcaldesa de Reus» (en espanyol europeu). [Consulta: 5 octubre 2023].
# Sedé Bóqer

Sedé Bóqer (en hebreu: שדה בוקר) és un quibuts israelià. La població es troba en el desert del Nègueb, en el Districte del Sud. Aquest quibuts és conegut per haver estat el lloc de retir de l'ex-primer ministre d'Israel, David Ben-Gurion. El municipi de Sedé Bóqer, pertany al consell regional dels Alts del Nègueb. En 2014 el nombre d'habitants d'aquesta vila era 426 persones.

## Història

Una granja o un petit poble agrícola existia allà a començaments del període islàmic, des de finals del segle setè, fins a principis del segle novè. Restes de dotzenes d'estructures existeixen, entre elles una mesquita propera on s'han trobat centenars d'inscripcions en àrab.
El quibuts va ser establert en el dia 15 de maig de 1952. L'any 1953, el primer ministre Ben-Gurion, va renunciar al seu càrrec, i va marxar a viure al quibuts. Malgrat que va tornar a la política l'any 1955, va continuar vivint en el quibuts fins a la seva mort l'any 1973, quan va ser enterrat a prop de la vila de Midreshet Ben-Gurion, al costat de la seva esposa Paula. Ben Gurion va anar a viure al quibuts degut a la seva visió de conrear l'àrid desert del Nègueb, i de construir-hi pobles, i assentaments com Yeruham o Dimona. Ben Gurion creia que eventualment el Nègueb seria la llar de molts jueus que emigrarien a Israel, i sentia que Sedé Bóqer era un exemple que calia seguir. En les seves notes, Ben-Gurion sovint escriu sobre els seus esforços per desenvolupar l'àrid desert del Nègueb. Sedé Bóqer és ben conegut per les seves tendes beduïnes.La llar de David i Paula Ben Gurion ha estat convertida en un museu.

## Referències

* ↑ Magness, Jodi. The Archaeology of the Early Islamic Settlement in Palestine. Eisenbrauns, 2003, p. 138–39, 146–47.
* ↑ David Ben-Gurion. Jewish Agency.

## Enllaços externs

* www.sde-boker.org.il/ (hebreu)
# See You

«See You» és el primer senzill de A Broken Frame, segon àlbum d'estudi de la banda britànica Depeche Mode. Fou composta per Martin Gore, enregistrada als Blackwing Studios i llançada l'any 29 de gener de 1982. Van realitzar dues versions de la cançó, la del senzill i l'estesa amb una introducció més llarga, que va ser inclosa finalment en l'àlbum. Fou certificat amb un disc d'argent al Regne Unit en superar les dues-centes mil còpies venudes.
La cara-B del senzill fou "Now, This Is Fun", de la qual també en van editar una versió ampliada. El videoclip de "See You" fou dirigit per Julien Temple i aparegué per primera vegada Alan Wilder. La banda no va quedar gaire satisfeta amb el resultat final i per aquest motiu no el van incloure en la compilació de videoclips Some Great Videos que van publicar l'any 1985.

## Llista de cançons

Totes les cançons foren escrites per Martin Gore.

### 7": Mute / 7Mute18 (Regne Unit)

* "See You" − 3:55
* "Now, This Is Fun" − 3:23

### 12": Mute / 12Mute18 (Regne Unit)

* "See You (Extended Version)" − 4:50
* "Now, This Is Fun (Extended Version)" − 4:45

### CD: Mute / CDMute18 (Regne Unit) i Sire / Reprise 40292-2 (Estats Units, 1991 i 2004)

* "See You (Extended Version)" − 4:50
* "Now, This Is Fun" − 3:23
* "Now, This Is Fun (Extended Version)" − 4:45

### 12": Sire 29957-0 (Estats Units)

* "See You (Extended Version)" − 4:50
* "Now, This Is Fun (Extended Version)" − 4:45
* "The Meaning of Love (Fairly Odd Mix)" − 4:59
* "See You" − 3:55

## Referències

* 1 2 3 4 «DM archives > Discography / Singles > See You» (en anglès). Depeche Mode. [Consulta: 19 agost 2013].

## Enllaços externs

* See You a DepecheMode.com (anglès)
# Sedusis

Els sedusis (Sedusii) foren una tribu germànica esmentada per Juli Cèsar entre les tribus sotmeses a Ariovist. No tornen a ser esmentats posteriorment.

## Referències

* ↑ Gai Juli Cèsar, 1974, p. 121.

## Bibliografia

* Gai Juli Cèsar. Guerra de les Gàl·lies. Volum I. Fundació Bernat Metge, 1974. ISBN 9788472250932.
# See for Miles Records

See for Miles Records (SFM) era un segell discogràfic britànic creada el 1982, que va ser un dels primers a reeditar edicions britàniques, anteriors a l'aparició del CD.
See for Miles ha reeditat la majoria de les edicions de molts segells, incloent Dandelion Records en CD a la dècada de 1990. El nom fa al·lusió tant al seu co-propietari Colin Milers i a la cançó "I Can See for Miles" dels The Who. Milers va treballar per al seu company a SFM Mark Rye a EMI en el seu programa de reedició, i es van reunir després que Miles havia creat el segell al sortir d'EMI. La companyia va entrar en concurs dec creditors i el 2007 es van vendre els drets del segell a Phoenix Music Internacional. Llavors Rye va passar a formar Pucka Records, GVC Records i del projecte RockHistory.co.uk, així com va continuar amb l'empresa de venda per correu Magpie Direct que havia creat durant l'època de See For Miles.

## Referències

* ↑ «See For Miles Records Ltd.» (en anglès). Discogs.
# Sankt Gallen

«Sankt Gallen» té aquests significats:
* Sankt Gallen (capital), capital del Cantó de Sankt Gallen (Suïssa)
* Abadia de Sankt Gallen, monestir de l'Orde Benedictí a la ciutat de Sankt Gallen (Suïssa)
* Cantó de Sankt Gallen, cantó de Suïssa
* Districte de Sankt Gallen, cercle administratiu del Cantó de Sankt Gallen (Suïssa)
* Fussballclub Sankt Gallen 1879, club suís de futbol de la ciutat de Sankt Gallen
# Armak

Armak (en rus: Армак) és un poble de la República de Buriàtia, a Rússia, segons el cens del 2020 tenia 472 habitants.

## Referències

* ↑ Карта Джидинского района Бурятии
* ↑ Численность населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2017 года Arxivat 2017-07-31 a Wayback Machine. Plantilla:Retrieved
* ↑ Расстояние от Алцака до Петропавловки 73 км
# Santa Maria de Vallbona

«Santa Maria de Vallbona» té aquests significats:
* Santa Maria de Vallbona (Argelers), al Rosselló
* Santa Maria de Vallbona de les Monges, a l'Urgell
# Uvàrovo

Uvàrovo és el nom dels següents llocs:
* Uvàrovo (Tambov), ciutat de l'óblast de Tambov, a Rússia
* Uvàrovo (Vladímir), municipi de l'óblast de Vladímir, a Rússia
# Plandellet

Plandellet és una plana de muntanya termenal entre els municipis -i les comarques- d'Abella de la Conca, de la comarca del Pallars Jussà, i Cabó, de la de l'Alt Urgell.
És al vessant sud-oriental de la Serra de Boumort, al sud-oest del Cap de Boumort. És a llevant de la Coma del Pi, al nord de la Solana dels Cóms. És al damunt de la cinglera de les Camaseries, al nord-oest del Tossal de Cabrit.

## Etimologia

Segons Joan Coromines, Plandellet és un dels topònims catalans que prové de l'abundor de vaques en pastures de muntanya. És, per tant, un topònim romànic descriptiu.

## Referències

* ↑ Coromines, 1995.

## Bibliografia

* COROMINES, Joan. "Eina". Dins Onomasticon Cataloniae. Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de parla catalana. III BI-C. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa d'Estalvis i de Pensions de Barcelona "La Caixa", 1995. ISBN 84-7256-902-0.

## Enllaços externs

* Plandellet en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Louis Verneuil

Louis Jacques Marie Colin du Bocage, conegut amb el sobrenom de Louis Verneuil, (París, el 14 de maig 1893 - el 3 de novembre de 1952) fou un actor, realitzador i autor dramàtic francès. Va signar sol 38 obres de teatre i 25 en col·laboració de Georges Berr.

## Obra dramàtica

* 1919. Pour avoir Adrienne.
* 1920. Mademoiselle sa mère.
* 1923. Ma cousine de Varsovie, estrenada al Théâtre Michel.
* 1928. L'Amant de madame Vidal.

## Traduccions al català

* Vostè sera meva. Traducció d'Amichatis.
* La senyoreta mamà (1924). Traducció d'Amichatis
* L'amiga, el capritxo i el que paga (1926). Traducció d'Amichatis.
# Dolni

Dolni (en rus: Дольный) és un poble (una possiólok) de l'óblast de Rostov, a Rússia, segons el cens rus del 2010 tenia 59 habitants. Pertany al districte de Proletarsk.

## Referències

* ↑ «Топографическая карта Ростовской области. Генштаб Советской Армии.». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ «Почвенная карта России». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
# Vila Nova de Gaia

Vila Nova de Gaia és una ciutat de Portugal, situada al nord (en front de de Porto), amb prop de 273.100 habitants. La ciutat es troba al marge esquerre del riu Duero (Douro, en portuguès) i connecta amb Porto mitjançant sis ponts, un d'ells, el de Lluís I, declarat Patrimoni Mundial (1996). A Gaia es troben els cellers on s'elabora el Vi de Porto
Està subdividit en 24 barris. El municipi limita al nord amb Porto; al nord-est, amb Gondomar; al sud, amb Santa Maria da Feira i Espinho; i a l'oest té el litoral de l'oceà Atlàntic. Té platges sorrenques com Granja, Aguda, Miramar, Valadares, etc.
També és molt coneguda pels seus cellers —localment coneguts com a "caves"— on s'emmagatzema i s'envelleix el vi de Porto, mundialment famós. Els cellers s'han convertit en una atracció turística essencial. Al voltant del vi s'ha generat un pol de difusió i interpretació anomenat WOW World of wine.
La ciutat connecta amb Porto; a l'altra banda del riu, mitjançant sis ponts A la part alta s'hi troba el monestir de Serra do Pilar, declarat Patrimoni Mundial (1996). S'hi pot accedir mitjançant un telefèric panoràmic.

## Referències

* ↑ Gaia, Câmara Municipal de. «Câmara Municipal de Gaia» (en portuguès). [Consulta: 15 agost 2023].
* 1 2 Centre, UNESCO World Heritage. «Historic Centre of Oporto, Luiz I Bridge and Monastery of Serra do Pilar» (en anglès). [Consulta: 15 agost 2023].
* ↑ «WOW | Página Inicial» (en portuguès de Portugal). [Consulta: 15 agost 2023].
* ↑ «Monumentos» (en anglès). [Consulta: 15 agost 2023].
* ↑ «Teleférico de Gaia – Gaia CableCar – Teleférico de Gaia – Gaia CableCar» (en portuguès de Portugal). [Consulta: 15 agost 2023].
# Hironori Ōtsuka

Hironori Ōtsuka (大 冢 博 纪, 1 de juny de 1892 Shimodate, Prefectura d'Ibaraki, Japó - 29 de gener de 1982), va ser un karateka japonès i fundador de l'escola wado ryu. El seu pare va ser el doctor Tokujiro Otsuka que dirigia una clínica, Hironori va ser segon dels quatre fills de Tokujiro.
Als 6 anys el 1898 va començar a practicar diverses arts marcials al costat d'un dels seus oncles i a l'edat de tretze anys va entrar a l'escola del gran mestre Yokiyoshi Tatsusaburo Nakayama, on va començar amb el seu primer aprenentatge de Shindo Yoshin Ryu jujutsu, un dels estils de (lluita) jujutsu clàssic japonès del qual deriva el judo modern. Després va aprendre karate per diversos anys amb el mestre Gichin Funakoshi, creador del que avui es coneix com l'estil shotokan'; posteriorment després d'entrar en desacord amb el mestre Funakoshi, respecte als canvis fets pel seu fill Yoshitaka al karate. Va decidir practicar i aprendre les diferents tècniques de karate des de la perspectiva d'altres mestres com Kenwa Mabuni de l'escola shito-ryu i Chokier Motobu, de qui va aprendre el seu estil de kumite, a més del Kata Naihanchi i entre diverses altres tècniques.
A partir de 1977 va començar a escriure el seu primer llibre titulat "Wado Ryu Karate", on explica i expressa de forma poètica sobre la formació del seu estil. El 20 novembre 1981 abdicà com Gran Mestre de Karate-Do Wado Ryu i declarà el seu fill gran, Jiro Otsuka, com el 2n Gran Mestre d'aquest estil, conegut com a Hironori Otsuka II, com una herència tradicional respecte de continuar amb el llinatge de l'escola. Després de la seva mort el 1982, és fins ara un dels mestres de karate més recordats, especialment per aquells que practiquen i apliquen el seu estil.
# Mare de Déu de l'Almudena

Santa Maria de l'Almudena (o Santa María de la Almudena, en castellà), és una advocació de la Mare de Déu. També anomenada en castellà Virgen de la Almudena. És la patrona de Madrid, i el seu nom prové de l'àrab Al Mudayna (la ciutadella).

## Història

Existeixen diverses tradicions sobre l'origen del nom i la imatge. La primera conta que al 712, abans de la presa de Madrid pels musulmans, els habitants de la vila tapiaren una imatge de la Mare de Déu a les murades per a protegir-la. Amb la reconquesta al segle xi pel rei Alfons VI de Castella, es proposaren trobar la imatge oculta. Després de dies de pregàries, quan una processó passava per la Cuesta de la Vega, el fragment de murada on es trobava es va solsir, mostrant la imatge de la verge intacta. Aquesta llegenda és impossible, perquè la vila de Madrid i les seues murades, va ser fundada al segle iX per l'emir cordovés Muhammad I.
Pareix més que probable que l'origen de la talla sigui la baixa edat mitjana, durant la repoblació cristiana de Madrid, per a ser col·locada a l'altar de l'antiga mesquita major, ara reconvertida en església major. Probablement, per a diferencir-la d'altres esglésies que anaren sorgint als arrabals, es coneixeria al temple com Santa Maria de l'Almudaina o Almudena, és a dir de la ciutadella, per estar tancada al primer perímetre emmurallat d'origen musulmà.

## Vegeu també

* Catedral de l'Almudena de Madrid
# Sant Miquel de Palau-sacosta

Sant Miquel és una església al barri de Palau al municipi de Girona anteriorment al desaparegut terme municipal de Palau-sacosta. Les primeres notícies daten del 1221, quan es parla d'una vinya al territori de Sant Miquel de Palau. La segona és la visita del bisbe Jaume Satrilla al 1373 (pertanyia a Sant Feliu de Girona). Al 1495 es construeix la fàbrica gòtica, que serà substituïda al 1936. El mestre d'obres de la gòtica fou Joan Parés, que feu contracte amb el cavaller Joan de Sarriera. L'actual es construeix entre el 1941 i el 1942. Els materials ceràmics són de Quart (columnes cilíndriques negres). El campanar és de nova factura.
L'edifici contemporani és una església de tres naus, amb creuer i cimbori octogonal. Clou amb tres absis. Composició de la façana amb el campanar a l'esquerra (posterior). Accés centrat a la nau, i per portada d'arcs de punt rodó de pedra polida. Al damunt: tres finestres esglaonades d'arcs de punt rodó i teulat voltat. Els absis no estan acabats de remolinar. El conjunt el formen el cementiri a l'esquerra de l'església (accés posterior per porta amb llinda amb frontó classitzant), un edifici al davant, de composició simètrica i un edifici adossat al costat dret de l'església (de planta allargassada, de planta baixa i dos pisos, i teulat a dues aigües i carener paral·lel a la façana. La façana conté tres finestres de modillons i la porta del mateix. Al costat esquerre té restes de badius tapiats.
Al 1918 Rafael Masó va restaurar una capella per a la família Sarriera amb la construcció d'un nou altar que va desaparèixer durant la Guerra Civil.

## Notes

* 1 2 «ESGLÉSIA DE SANT MIQUEL». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 novembre 2016].
* ↑ Tarrús, Joan i COMADIRA, Narcís. Rafael Masó arquitecte noucentista. Barcelona: Lunwerg Editores, 1996.

## Enllaços externs

* Església de Sant Miquel de la Creu de Palau , fitxa del catàleg de l'Ajuntament
* Església de Sant Miquel de Palau / Restauració Capella Sarriera / Nova església de Palau, Col·legi d'Arquitectes de Catalunya
# Nyctereutes procyonoides viverrinus

Nyctereutes procyonoides viverrinus també conegut com a tanuki (en japonès: 狸, たぬき), és una subespècie del gos viverrí (N. procyonoides), tot i que algunes publicacions el consideren una espècie a part.
El gos viverrí japonès té un estómac relativament més petit i un pelatge més curt, que ofereix un menor valor d'aïllament que el dels gossos viverrins continentals. També se'n pot trobar de color blanc, tot i que és una raresa.
Al folklore japonès, els tanuki han tingut un paper important des de l'antiguitat. Els tanuki de les llegendes tenen fama de ser entremaliats i alegres, mestres de la disfressa i del canvi de forma, però una mica crèduls i distrets o despistats. Aquests animals també han estat habituals en l'art japonès, especialment com a subjectes per a estàtues. A l'obra del cineasta japonès Hayao Miyazaki hi figuren de manera prominent.

## Referències

* ↑ «Nyctereutes procyonoides viverrinus». Integrated Taxonomic Information System. [Consulta: 25 juny 2017].
* ↑ Kim, Sang-In; Oshida, Tatsuo; Lee, Hang; Min, Mi-Sook; Kimura, Junpei «Evolutionary and biogeographical implications of variation in skull morphology of raccoon dogs (Nyctereutes procyonoides, Mammalia: Carnivora)» (en anglès). Biological Journal of the Linnean Society, vol. 116, 4, 2015, pàg. 856–872. DOI: 10.1111/bij.12629. ISSN: 1095-8312.
* ↑ Sillero-Zubiri, Claudio; Hoffman, Michael; and MacDonald David W. Canids: Foxes, Wolves, Jackals, and Dogs: Status Survey and Conservation Action Plan. Gland, Switzerland and Cambridge, UK: IUCN; 2004. p136.
* ↑ «Rare white raccoon dog caught». , 18-10-2013.
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Pittsford (Vermont)

Pittsford és una població dels Estats Units a l'estat de Vermont. Segons el cens del 2000 tenia 3.140 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pittsford tenia 3.140 habitants, 1.284 habitatges, i 876 famílies. La densitat de població era de 27,9 habitants per km².
Dels 1.284 habitatges en un 29,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,2% hi vivien parelles casades, en un 8,3% dones solteres, i en un 31,7% no eren unitats familiars. En el 23,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,2% tenia menys de 18 anys, un 6,1% entre 18 i 24, un 30% entre 25 i 44, un 27,6% de 45 a 60 i un 13,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.027 $ i la renda mediana per família de 44.079 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.769 $ mentre que les dones 24.342 $. La renda per capita de la població era de 19.271 $. Entorn del 6% de les famílies i el 9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pittsford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pittsford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.