OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Contoocook

Contoocook és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Hampshire. Segons el cens del 2000 tenia 1.444 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Contoocook tenia 1.444 habitants, 590 habitatges, i 394 famílies. La densitat de població era de 246,7 habitants per km².
Dels 590 habitatges en un 32% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,6% hi vivien parelles casades, en un 7,5% dones solteres, i en un 33,2% no eren unitats familiars. En el 27,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,8% tenia menys de 18 anys, un 4,8% entre 18 i 24, un 25,4% entre 25 i 44, un 30,1% de 45 a 60 i un 13,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 49.038 $ i la renda mediana per família de 56.848 $. Els homes tenien una renda mediana de 46.429 $ mentre que les dones 29.875 $. La renda per capita de la població era de 22.124 $. Entorn del 2,8% de les famílies i el 3,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Contoocook». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Contoocook». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Continuïtat uniforme

En anàlisi matemàtica una funció $f(x)$ es diu que és uniformement contínua si petits canvis en el valor de $x$ produeixen petits canvis en el valor de la funció (continuïtat) i la grandària dels canvis en $f(x)$ depèn únicament de la grandària dels canvis en $x$ però no del valor de $x$ (uniforme).

## Definició

Donats dos espais mètrics $(X,d_{X})$ i $(Y,d_{Y})$, i $M\subseteq X$ llavors una funció $f:M\to Y$ es diu uniformement contínua en $M$ si per a qualsevol nombre real $\varepsilon >0$ existeix $\delta >0$ tal que $d_{X}(x_{1},x_{2})<\delta$, implica que $d_{Y}(f(x_{1}),f(x_{2}))<\varepsilon$ per a tot $x_{1},x_{2}\in M$.
Una funció $f:\mathbb {R} \to \mathbb {R}$ és uniformement contínua en un interval $A$ si per a tot $\varepsilon >0$ existeix algun $\delta >0$ tal que per a tot $x,y\in A$ es compleix que si $|x-y|<\delta$, llavors $|f(x)-f(y)|<\varepsilon$.
A diferència de la continuïtat, on el valor de $\delta$ depèn del punt $x$, en les funcions uniformement contínues, no.$$
Notem que el concepte de continuïtat uniforme fa referència sempre a un conjunt de punts. Que una funció sigui uniformement contínua en un conjunt o no depèn tant de la funció com del conjunt. La funció $f(x)=\ln x$ no és uniformement contínua a $(0,+\infty )$, però sí que ho és a $[1,10]$.

## Exemples

* La funció ${\frac {1}{x}}$ amb $x>0$ és contínua però no uniformement contínua.
* La funció $x$ és uniformement contínua en l'interval [0,1].
* Tot polinomi $p:\mathbb {C} \rightarrow \mathbb {R}$ de grau major o igual que u és uniformement continu en un interval tancat.$$

## Resultats

* De la definició es dedueix que tota funció uniformement contínua és contínua. El contrari (tota funció contínua és uniformement contínua) no és cert.
   Exemple: Si $x\in \mathbb {R} ^{+}$ i $f(x)={\frac {1}{x}}$. $f(x)$ és contínua i no és uniformement contínua. No obstant això, es verifica que:
   "Si $M$ és un espai mètric compacte i $Y$ un espai mètric, llavors tota funció contínua $f:M\rightarrow Y$ és uniformement contínua. En particular, tota funció contínua sobre un interval tancat i fitat és uniformement contínua en aquest interval." (Teorema de Heine-Cantor)
* Si $\{x_{n}\}$ és una successió de Cauchy continguda en el domini de $f$ (no necessàriament convergent) i $f$ és una funció uniformement contínua, llavors $\{f(x_{n})\}$ també és una successió de Cauchy.
* Tota funció Lipschitz contínua és uniformement contínua.

## Notes i referències

* ↑ Spivak, Michael. Cálculo infinitesimal. 2a edició. Reverté, 1992. ISBN 84-7739-518-7.
* ↑ Perelló, Carles. Càlcul infinitesimal : amb mètodes numèrics i aplicacions. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1994. ISBN 84-7739-518-7.
# Kurtuluş Son Durak

Kurtuluş Son Durak (en turc Darrera parada, Kurtuluş) és una pel·lícula de comèdia dramàtica turca del 2012. Yusuf Pirhasan va dirigir la pel·lícula el guió de la qual va ser escrit per Barış Pirhasan. Fou protagonitzada per Belçim Bilgin, Demet Akbağ, Asuman Dabak, Nihal Yalçın, Ayten Soykök i Damla Sönmez en els papers principals.

## Argument

La psicòloga Eylem (Belçim Bilgin) és una dona que s'ha estat preparant per al matrimoni recentment i estima molt el seu amant. Però, sorprenentment, es trasllada sola a la casa que van comprar al barri de Kurtuluş per viure amb el seu promès Okan perquè l'Okan diu que no està preparat per al matrimoni i deixa l'Eylem. AIxò provoca que Eylem caigui en una depressió. Mentre, la intenten ajudr les seves cinc veïnes que semblen viure una vida normal a l'apartament, però certs esdeveniments canviaran les seves vides completament.
Vartanuş (Demet Akbağ), que ha tingut cura del seu pare al llit tota la vida; Goncagül (Nihal Yalçın), adonant-se que el seu amant del cap de la màfia la distreu constantment; Gülnur (Ayten Soykök), que s'ha acostumat a les pallisses del seu marit pels seus fills, i la seva filla Tülay (Damla Sönmez), que pateix el mateix dolor que ella, i la perruquera Füsun (Asuman Dabak), que intenta mirar la vida a través d'unes ulleres de color rosa, trobaran l'Eylem a l'última parada de Kurtuluş. Aquestes dones, que estan en contra de totes les formes de violència, ja sigui psicològica o física, descobriran que juntes són més fortes.

### Repartiment

| Actor | Personatge |
| Belçim Bilgin | Eylem |
| Demet Akbağ | Vartanuş |
| Asuman Dabak | Füsun |
| Nihal Yalçın | Goncagül |
| Ayten Soykök | Gülnur |
| Damla Sönmez | Tülay |
| Mete Horozoğlu | Nejat |
| Ahmet Mümtaz Taylan | Macit |
| Yavuz Bingöl | Hüseyin |
| Hüseyin Soysalan | Recep |
| Tuncer Salman | Adnan |
| Güneş Sayın | Seher |
| Tolga Karaçelik | Okan |
| Olgun Toker | Hırsız |

## Premis

Premi a la millor pel·lícula a l'Oaxaca FilmFest de 2012.

## Referències

* ↑ Kurtuluş Son Durak a sinematurk.com
* ↑ Kurtuluş Son Durak, filmelestirisi.com
* ↑ 'Kurtuluş Son Durak' ilk kez Star'da, ntv.com, 28 de novembre de 2012

## Enllaços externs

* Resmi internet sitesi Arxivat 2014-12-17 a Wayback Machine.
* beyazperde.com'da Kurtuluş Son Durak
* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Karfí

Karfí (en grec, Καρφί) és un jaciment arqueològic de Grècia situat a l'illa de Creta, a les muntanyes Dikti, al nord de l'altiplà de Lassithiú. S'estén entre les muntanyes Karfí, Mikri Koprana i Megali Koprana.

## Característiques

Aquest jaciment s'excavà entre 1937 i 1939 per un equip de l'Escola Britànica d'Atenes. Conté les restes d'un santuari del període minoic mitjà situat al cim de la muntanya Karfí, a 1.100 m d'altitud, i un assentament i una necròpoli que va perdurar entre els períodes minoic recent IIC i protogeomètric. A més, s'hi han trobat altres santuaris del període minoic recent IIIC.
Al santuari del minoic mitjà s'han trobat figuretes d'argila d'humans i d'animals, així com gots de pedra i d'argila. Temps més tard, en el període micènic, s'hi construí un assentament del qual s'han trobat restes de cases, carrers pavimentats, patis, magatzems i un mègaron. Hi havia diversos recintes destinats al culte, i a més el santuari d'època anterior continuà usant-se, com mostren les figuretes trobades, que representen dees amb braços alçats. També hi havia una necròpoli amb dèsset tolos petits. És un lloc proveït de diverses fonts. Altres troballes indiquen que en aquest llogaret es va practicar la ramaderia ovina, es conreava gra i olivera, es practicava la caça i s'elaboraven teixits.
Per la barreja d'objectes de procedència minoica i altres d'origen micènic, com cascos d'ullals de senglar, es creu que la població que visqué ací incloïa tant gent procedent de l'altiplà de Lasithi com altres habitants vinguts de la zona continental de Grècia que hi cercaren refugi. També s'han detectat objectes de bronze, ferro i ceràmica d'influència xipriota.

## Referències

* ↑ María Soledad Milán Quiñones de León, El naixement de l'estat a l'illa de Creta i el període protopalacial a Malia (tesi doctoral, 2008), pàgs. 308-310.

## Enllaços externs

* Ministeri de Cultura de Grècia: estatueta de dea amb els braços alçats trobada a Karfí
# Karhu

Karhu és una marca de cervesa finlandesa propietat de la cerveseria Sinebrychoff, actualment part del grup Carlsberg. Karhu, que significa os en finès, és una pale lager de gust intens.
L'elaboració de Karhu va començar el 1929. El 2020, la Karhu 4,6% era la sisena cervesa més venuda a les botigues de Finlàndia i la Karhu 5,3% la novena. La malteria Pori original va ser comprada per Sinebrychoff el 1972 i va tancar el 2009. Des del 2006 la cervesa Karhu s'elabora en una nova fàbrica de cervesa a Kerava.

## Cerveses Karhu

El nombre entre parèntesis és el percentatge d'alcohol per volum (ABV):
* Karhu III (4.6% o 5.4%)
* Karhu A (5.3%)
* Karhu Real Strong (8.0%)
* Karhu Dark I (2.8%)
* Karhu Rye (4.6%)
* Karhu Double Hops (4.6%)
* Karhu Frosted (4.6%)

## Referències

* ↑ «Karhu-oluelle uusi markkinavaltaus – "Suuret kasvumahdollisuudet"» (en finès), 20-01-2016. [Consulta: 12 abril 2023].
* ↑ Horppu, Anna. «Tässä ovat markettien myydyimmät oluet – kolme trendiä näkyy selvästi» (en finès). Ilta-Sanomat, 30-06-2020. [Consulta: 23 gener 2021].
* ↑ «Antes y después: Concepto cerveza Karhu» (en castellà). El Poder de las Ideas, 12-07-2012.
# Karenwebberita

La karenwebberita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la trifilita. Rep el seu nom de Karen Louise Webber, professora adjunta i investigadora del grup de recerca en mineralogia, petrologia i pegmatologia del Departament de Ciències de la Terra i Medi Ambient de la Universitat de Nova Orleans, Louisiana, Estats Units.

## Característiques

La karenwebberita és un fosfat de fórmula química NaFe$^{2+}$(PO₄). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2011. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. És un mineral dimorf de la marićita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la karenwebberita pertany a «08.AB - Fosfats, etc. sense anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: farringtonita, ferrisicklerita, heterosita, litiofilita, natrofilita, purpurita, sicklerita, simferita, trifilita, sarcòpsid, chopinita, beusita, graftonita, xantiosita, lammerita, lammerita-β, mcbirneyita, stranskiïta, pseudolyonsita i lyonsita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dic pegmatític Malpensata, situat a la península de Piona, a la localitat de Colico, a la província de Lecco (Lombardia, Itàlia). També ha estat descrita al meteorit 03505, un meteorit de ferro trobat al Sàhara. Són els dos únics indrets on ha estat descrita aquesta espècie.

## Referències

* ↑ «Karenwebberite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 setembre 2017].
* ↑ Ritsuro MIYAWAKI, Frédéric HATERT, Marco PASERO, Stuart J. MILLS «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) NEWSLETTER 50». Mineralogical Magazine, 83, 2019, pàg. 615-620 [Consulta: 24 novembre 2019].
* ↑ «Sahara 03505 meteorite, Sahara Desert» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 setembre 2017].
# L'insurrection qui vient

L'insurrection qui vient (en català La insurrecció que ve) és un assaig polític francès publicat el 2007 i redactat per un «Comitè Invisible». La identitat real dels seus autors és discutida. La policia francesa atribueix el llibre a Julien Coupat, acusat de sabotatge d'un tren.
El llibre va ser adaptat al teatre per una companyia belga.

## Vegeu també

* Insurrecció

## Referències

* ↑ Entrevista de Julien Coupat a Le Monde (castellà)
* ↑ Adaptació al teatre Arxivat 2010-10-13 a Wayback Machine. (francès)
# Corneta militar

La corneta militar, anomenada també corneta de banda de guerra, clarí de banda de guerra, cornetí o bugle, és un instrument de vent-metall, usat per donar senyals militars en unitats d'infanteria lleugera, de les que s'ha convertit en el seu símbol.

## Història

Deriva del halbmond usat per les unitats de caçadors de l'Electorat de Hannover, que al seu torn deriva de les banyes d'animals que usava alguna unitat d'infanteria ja des del segle xv.

## Característiques i mecanisme

Es diferencia d'una corneta de vàlvules en que les diverses notes musicals es produeixen sense ajuda de vàlvules o pistons. Se sol tocar en ensembles militars, de cerimònia o de marxa, acompanyats pel tambor redoblant.

## Tessitura i notes

Tot el control de l'altura es fa modificant l'embocadura amb tècniques de posició i pressió dels llavis, la boca i l'estómac, i en conseqüència, la corneta es limita a les notes de la sèrie harmònica, que consten només de cinc notes conegudes com l'escala de bugle.

## Referències

* ↑ «Corneta militar». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Baines, 1993, p. 173.
* ↑ Rabbai, George. Fun with the Bugle. Mel Bay Publications, 2010, p. 8. ISBN 1609741870.

## Bibliografia

* Baines, Anthony. Brass Instruments: Their History and Developmen. Anthony Baines, 1993. ISBN 0486275744.
# Creu de la plaça de l'Església (la Cellera de Ter)

La Creu de la plaça de l'Església és una obra modernista de la Cellera de Ter (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Ens trobem davant de la creu commemorativa de l'antic cementiri, el qual estava ubicat en la plaça de l'Església.
La creu es troba emplaçada sobre un doble pedestal. Així en primer terme, tenim un petit pedestal de pedra nomolítica, seguit d'un llarg i esbelt pedestal de ferro forjat, imitant una columna amb les seves respectives parts i seccions. Així contemplem el basament, el fust llis però motllurat en parts determinades i el capitell.
A sobre tenim el que seria la creu pròpiament, també de ferro forjat, ornada amb uns trets i detalls esbelts i estilitzats com així ho acredita tant les fulles i flors delicades, com la tija corbada que corona la creu i que semblen estar imbuïdes de vida.
La tija corbada està complementada amb una orla on hi ha gravada una inscripció molt interessant, que diu així:
“A L'OMBRA D'AQUEST ARBRE SANT DESCANSAREN
LES CENDRES DELS NOSTRES PARES 1907
JOSEP PLANES Y CARBÓ”
Pel que fa a l'estat de conservació de la creu, aquest és preocupant com així ho delaten dos factors: per una banda, els actes de bandalisme han provocat l'arrancament de dos trossos de la creu, mentre que per l'altra, el deteriorament avançat de parts determinades, en les que el ferro està bastant corrossionat i oxidat.

## Història

Un fet cabdal dins l'urbanisme local va ser la construcció, l'any 1890, del nou cementiri al camp d'en Gurri, que havia estat llargament reivindicat, abandonant per tant el cementiri primigeni ubicat en la plaça de l'Església.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Creu de la plaça de l'Església». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2017].
# Creu de la plaça de l'Església (Vinaixa)

La Creu plaça Església de Vinaixa és una obra de Vinaixa (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Creu de terme feta totalment de pedra. Arrenca d'una peanya circular, una roda de molí granítica; segueix una base mixtilínia, un cub rematat amb una mena de piràmide de formes arrodonides. A la cara frontal hi ha una inscripció amb una data "MCMLX". El fust de secció octogonal és força estret i monolític, amb un capitell cònic amb uns ornaments ondulants. Rematant trobem pròpiament la creu. Al centre dins d'un requadre hi figura el nom de Crist, JHS, i al revers, el de Maria. És una creu llatina amb braços poligonals acabats en punta.

## Referències

* ↑ «Creu plaça Església de Vinaixa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Creu de la plaça de la Creu

La Creu de la plaça de la Creu és una obra del municipi de Martorell (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una creu de pedra erigida damunt una base de dos graons, de planta circular. Al centre es disposa la columna de planta hexagonal amb un volum a la part inferior més ample. A la part superior, s'hi encasta la magolla o capitell, també sisavat rematat per dues motllures planes i amb les cares decorades per figurestes de sants i/o evangelistes, entre les que s'identifica sant Isidre, canonitzat el 1622. La creu pròpiament dita és de tipologia llatina amb el braços acabats amb formes vegetals que recorden la flor de lis. Els plans mostren, a l'anvers, la imatge del crucificat i, al revers, motllures nerviades.
La magolla o capitell és una peça recuperada que temps enrere havia format part d'altres dues cresus de Martorell: la creu de l'illa Santacana, construïda l'any 1922 per Francesc Santacana i Romeu i enderrocada l'any 1936, i la creu del jardí del Museu de l'Enrajolada, erigida el 1968 i enderrocada per la caiguda d'un arbre el 1988.

## Història

El dia de sant Joan del 2000 es va fer la inauguració de les obres d'urbanització de la plaça de la Creu, amb la reconstrucció de l'antiga creu de terme, destruïda el 1869. La primitiva creu va ser erigida l'any 1576 pel comú de Martorell, i era situada a l'entrada de la vila, al peu de la cruïlla de camins entre el Congost i el Pont del Diable, davant el portal d'en Subirats, que, a partir d'aquell moment va ser conegut com a portal de la Creu.

## Referències

* 1 2 3 «Creu de la plaça de la Creu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 febrer 2016].
# Convent de la Mare de Déu dels Àngels

* Per a altres significats, vegeu «Convent dels Àngels».
El convent de Nostra Senyora dels Àngels és un edifici conventual, catalogat com a Bé de Rellevància Local amb identificador número 46.20.011-006, a la plaça del Mestre Albuixech, del municipi d'Alberic, a la comarca valenciana de la Ribera Alta.

## Història

En 1689 es va fundar a la parròquia de Sant Llorenç d'Alberic un convent de religiosos menors caputxins de l'Orde de Sant Francesc. Per tal de donar-los alberg es va edificar en 1701 el convent, que van habitar fins a la desamortització de 1835.
La fundació del convent va requerir una dispensa del rei Carles II d'Espanya, ja que entre Alberic i el convent de l'Alcúdia no hi havia la distància mínima requerida entre convents. La fundació va comptar amb el suport de la població, però la majoria dels clergues locals s'hi van oposar.
Pel que s'ha recollit en els llibres de comptes conventuals, se sap que la comunitat no va ser nombrosa, estant composta generalment per cinc o sis frares. No obstant això va haver d'exercir certa influència sobre la joventut local, ja que figuren entre els membres fills de la vila, distingibles en els llibres per posposar als seus noms d'Alberic.
El convent d'Alberic era pobre, fins i tot per als estàndards de sobrietat propis dels franciscans. Així es reflectia en la relació del mobiliari datat del 24 de novembre de 1851, efectuada amb motiu del canvi d'ecònom de la parròquia de Sant Llorenç, a la qual havien anat a parar els béns conventuals.
El convent va ser suprimit el 25 d'agost de 1835, per l'aplicació del decret de 25 de juliol que treia l'activitat religiosa a tots els convents de menys de dotze frares. Un cop desamortitzat l'edifici i exclaustrats els caputxins, l'edifici havia de destinar-se a presó del partit judicial d'Alberic, tot seguint les instruccions d'una reial ordre que afectava molts convents de les comarques valencianes. No obstant això l'ajuntament va iniciar un expedient que finalment va portar a una nova reial ordre que adjudicava la propietat al consistori per establir-hi les escoles d'educació primària. Un informe de 1871 enviat per l'alcalde del municipi a l'Administració Econòmica de la Província de València fa constar que l'edifici es destinava llavors a escola primària, acadèmia de música, dipòsit municipal de presos, caserna de la Guàrdia Civil i teatre-casino.
Actualment, només es conserva l'església, la qual no s'utilitza ja per al culte i està en procés d'adaptació com a espai cultural.

## Referències

* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?IdInmueble=1983
* 1 2 3 4 5 6 7 http://www.alberic.com/historia/alberic_monumental/el_convent.htm
# Moldavanski

Moldavanski - Молдаванский (rus) és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a les terres baixes de Kuban-Azov, a la vora dreta del riu Kuban, davant de Netxàievski. És a 16 km al sud-est de Poltàvskaia i a 59 km al nord-oest de Krasnodar.
Pertany al possiólok d'Oktiabrski.

## Enllaços externs i referències

* Aquest article conté dades geogràfiques extretes de Google Earth i el mapa de Rússia de Yandex.ru, accessible des d'aquest enllaç.
* El municipi a la pàgina web del raion (rus)
* Mapa topogràfic soviètic a maps.vlasenko.net
# Viajando con Chester (programa de televisió)

Viajando con Chester, anteriorment anomenat Chester i, en la seva cinquena temporada, Chester in Love, és un programa de televisió espanyol, de gènere periodístic, produït per Mediaset Espanya i La Fàbrica de la Tele per a la seva emissió a Cuatro. El format és conduït pel publicista Risto Mejide, sent aquest rellevat en diverses temporades per la periodista Pepa Bueno.

## Format

Chester se centra en la informació a través de l'entrevista a personatges de rellevància en l'actualitat social.
Com a curiositat, cal destacar que Chester és un sofà, el qual, en les quatre primeres temporades, variava el seu tapís segons els gustos i la personalitat de cada convidat. Aquest sofà era posteriorment subhastat i la recaptació obtinguda, destinada a una causa benèfica triada per cada personatge.
El programa d'emissió setmanal es va estrenar el 23 de febrer de 2014. Després de quatre temporades en antena i, després les baixes audiències de l'última emesa amb Pepa Bueno, va estar a l'aire la seva renovació per una cinquena temporada. Finalment, el programa va ser totalment renovat a Cuatro amb una nova aparença i un nou registre, a més de públic en plató i, comptant amb el retorn de Risto Mejide, el seu presentador original, al format. L'espai va emetre el seu darrer lliurament el 17 de març del 2019, encara que va comptar amb un especial, que va tenir lloc el 6 de maig del 2020, realitzat per videotrucada.

## Referències

* ↑ Risto Mejide vuelve a Cuatro con Chester in love

## Enllaços externs

* [ Viajando con Chester - Lloc web oficial]