OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Seaside (Califòrnia)

Seaside és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2008 tenia 33.797 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Seaside tenia 31.696 habitants, 9.833 habitatges, i 7.394 famílies. La densitat de població era de 1.385,9 habitants/km².
Dels 9.833 habitatges en un 42,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,8% hi vivien parelles casades, en un 13,9% dones solteres, i en un 24,8% no eren unitats familiars. En el 18,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,21 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,59.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,2% tenia menys de 18 anys, un 11,1% entre 18 i 24, un 34,4% entre 25 i 44, un 15,8% de 45 a 60 i un 8,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 101,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.393 $ i la renda mediana per família de 43.259 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.204 $ mentre que les dones 26.424 $. La renda per capita de la població era de 15.183 $. Entorn del 9,3% de les famílies i el 12,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Seaside». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Seaside». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# La Fornarina

La Fornarina és un quadre pintat per Rafael entre 1518-1519 i actualment exposat a la Galleria Nazionale d'Arte Antica del palazzo Barberini, a Roma.
És probable que la pintura fos a l'estudi del pintor en el moment de la seva mort, el 1520, i que fos modificada i després venuda pel seu ajudant Giulio Romano. Al segle xvi, aquest retrat va estar a la casa de la comtessa de Santafiora, una noble romana i, en conseqüència, va passar a ser propietat del duc Boncompagni i després de la Galeria Nacional, on encara es troba.
Tradicionalment, s'ha considerat que retrata l'amant semillegendària de Rafael, que també protagonitza el quadre conegut com La Donna velata, conservat a Florència, al palau Pitti. La dona va ser identificada durant el segle xix amb la fornarina ('fornera') Margherita Luti, filla del forner Francesco Luti da Siena. No obstant això, és probable que el veritable sentit de l'obra encara estigui per aclarir.
La dona és representada amb un barret d'estil oriental i els pits nus. Fa el gest de cobrir-se el pit esquerre amb la mà, i està il·luminada per una forta llum artificial que ve de fora. Al braç esquerre, hi té una estreta banda que duu la signatura de l'artista, RAPHAEL URBINAS. Els historiadors d'art i erudits debaten si la mà dreta sobre el pit esquerre revela un tumor de càncer de mama detallat i disfressat en una clàssica posa d'amor. La mirada, particularment fixa, de la jove, contribueix igualment a l'artificialitat de tota la composició. Anàlisis amb rajos X han mostrat que, al fons, originalment hi havia un paisatge d'estil leonardesc amb arbusts de murta, que estava consagrat a Venus en la mitologia clàssica, dea de l'amor i la passió.
L'any 1904 el poeta parnassià català Jeroni Zanné li dedicà un sonet titulat precisament La Fornarina.

## Referències

* ↑ Zanné, Jerónim. Poesia original completa. Barcelona: Editorial Trípode, 2019. ISBN 978-84-948816-8-8.

## Enllaços externs

* Fitxa del quadre a Galleria Borghese Arxivat 2012-05-19 a Wayback Machine..
* La restauració del quadre a Beni Culturali Arxivat 2009-05-09 a Wayback Machine..
# Festucalex wassi

Festucalex wassi és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,4 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, la qual es troba a sota de la cua.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Fiji i la Samoa Nord-americana.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Dawson, C.E., 1985. Indo-Pacific pipefishes (Red Sea to the Americas). The Gulf Coast Research Laboratory Ocean Springs, Mississipi, Estats Units.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Fricke, R., 2004. Review of the pipefishes and seahorses (Teleostei: Syngnathidae) of New Caledonia, with descriptions of five new species. Stuttgarter Beitr. Naturkd., Ser. A Nr. 668:1-67.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lourie, S. A., Amanda C.J. Vincent i Heather J. Hall: Seahorses: An Identification Guide to the World's Species and their Conservation. Dorling Print Limited, Dorling House: Londres, Gran Bretanya: Project Seahorse, 1999.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Plaça de Calvo Sotelo

La plaça de Calvo Sotelo és una plaça ubicada al centre de la ciutat d'Alacant, contigua a les avingudes del Doctor Gadea i de Federico Soto. És coneguda popularment com la plaça dels coloms.
La construcció inicial data del segle xvi. Antigament es denominava plaça de Sant Francesc, però posteriorment va ser rebatejada en honor del polític José Calvo Sotelo, assassinat el 13 de juliol de 1936.
A l'interior de la plaça es localitzava des de 1935 el monument a Maisonnave que posteriorment va ser traslladat a tocar de la seua ubicació originària, en les confluències de les avingudes de Federico Soto i Doctor Gadea. Actualment es troba el monument a Eugenio Barrejón, governador civil de la província d'Alacant, realitzat en bronze, ferro i pedra per l'escultor Antonio Yerro, així com tres arbres singulars: un plàtan d'ombra (Platanus × hispanica), un om comú (Ulmus minor) i una araucària de grans dimensions (Araucaria excelsa).

## Referències

* ↑ «El patrimonio local de la ciudad de Alicante cambia de nombre». 20 minutos, 2009. [Consulta: 20 abril 2020].
* 1 2 «Itinerario. Paseos y árboles en el Centro Tradicional de Alicante» (en castellà). Ayuntamiento de Alicante. Arxivat de l'original el 10 de setembre de 2013. [Consulta: 21 desembre 2013].
* ↑ Gerardo Muñoz Lorente. La Guerra de la Independencia en la provincia de Alicante (1808-1814) (en castellà). Alicante, España: Editorial Club Universitario, 2008, p. 221. ISBN 9788484547464.
* ↑ Manuel Martínez López. Alicante, la historia a través de sus calles (en castellà). Alicante, España: Editorial Club Universitario, 1999, p. 108. ISBN 9788484547297.
* ↑ «Retrato de Barrejón» (en castellà). Ayuntamiento de Alicante, Concejalía de Cultura. Arxivat de l'original el 2013-12-19. [Consulta: 17 desembre 2013].
# Mare de Déu de Turbidé

La Mare de Déu de Turbidé és una ermita romànica llombarda de meïtat segle xii, situada al municipi de Les Paüls, dins de la Franja de Ponent a la comarca de la Ribagorça a l'indret conegut com a Vilarué.
La seva planta és una nau i absis cilíndric amb arcuacions cegues. La portalada és dovellada de mig punt.
El seu estat és correcte i ha esat restaurada.

## Referències

* ↑ «Fitxa al Portal románico aragonés». Arxivat de l'original el 2017-01-12. [Consulta: 24 agost 2009].
# Searsia leptodictya

Searsia leptodictya és una espècie de planta de la família de les Anacardiàcies, endèmica del centre de Sud-àfrica. Les seves baies poden ser utilitzades per a elaborar una espècie de cervesa.
És un arbre perennifoli que arriba a mesurar fins a 5 m d'alçada i una extensió similar. És tolerant a la sequera però només semi-resistent a les gelades. És un petit arbre atractiu amb la copa arrodonida i un agradable efecte ploraner. Pot ser plantat a ple Sol o en ombra parcial. L'arbre produeix petites flors blanques, les quals als arbres femella esdevenen ramells de fruits petits tipus baia, les quals atrauen les aus que s'alimenten de les baies. L'arbre és atractiu i ideal per als jardins petits.

## Referències

* ↑ «Searsia leptodictya a EOL» (en anglès). [Consulta: 20 juliol 2014].

## Bibliografia

* Gibbs Russell, G. E., W. G. M. Welman, E. Retief, K. L. Immelman, G. Germishuizen, B. J. Pienaar, M. Van Wyk & A. Nicholas. 1987. List of species of southern African plants. Mem. Bot. Surv. S. Africa 2(1–2): 1–152(pt. 1), 1–270(pt. 2).

## Enllaços externs

* «Rhus leptodictya». Plant of the week: University of Oklahoma, Department of Botany & Microbiology. Arxivat de l'original el 2005-12-15. [Consulta: 2 febrer 2010].
* «Mountain Karee». Gardening Eden. [Consulta: 2 febrer 2010].
# Quarantamaula

Quarantamaula, Corantameula (Ontinyent), Cucamaula o Quicamaula és una criatura misteriosa, d'origen demoníac, un ésser fantàstic i mutant propi de l'imaginari valencià que els adults usaven per a fer por als xiquets malcreguts.

## Representació

A Tibi diuen que és un monstre mig humà i mig gallina, amb la meitat del cos cobert de plomes, les potes llargues i el coll com un voltor i que té el seu cau entre els canyars del pantà. A la Vall d'Albaida es diu que és una bruixa que s'assembla a un gat i fa el que més els agrada als gats, pujar a les teulades i així anar de casa en casa, fer soroll i atemorir els xiquets. En altres zones fins i tot adopta la forma inofensiva de caragol o gat. En tot cas es repetix la idea de ser una criatura que va per les teulades i fa soroll amb pedres contra les finestres. Esta criatura que té tantes formes ens recorda que les formes del mal són infinites i fins i tot agafa el cos d'éssers inofensius com pot ser un gat.

## Referències

* 1 2 Sanchis Carbonell, Josep «L'Home dels nassos no fa por. Però de res tinc gana l'Home del Sac! On paren les dones d'aigua? (i altres mites i llocs d'ací)». Alba: revista d'estudis comarcals de la Vall d'Albaida, 26, 2015, pàg. 50-75.
* 1 2 3 Gisbert, Francesc. Màgia per a un poble : guia de creences i criatures màgiques populars. Picanya: Edicions del Bullent, 2008. ISBN 978-84-96187-88-7.
* ↑ Borja i Sanz, Joan. Llegendes del sud. Picanya: Edicions del Bullent, 2005 (Farga monogràfica ; 22). ISBN 84-96187-26-8.
* ↑ Gómez i Soler, Sergi. Calendari de Festes, Tradicions i Gastronomia de la Vall d'Albaida. Ontinyent: IEVA, 2010.
* ↑ Labrado, Víctor. «La Quarantamaula». A: Llegendes valencianes : criatures mítiques de la tradició oral. Alzira: Bromera, 2007, p. 59. ISBN 978-84-9824-156-3.
# Xakhovita

La xakhovita o shakhovita és un mineral de la classe dels òxids. Va ser anomenada en honor de Féliks Nikolàievitx Xàkhov (1894–1971), Cap de la Divisió de Geoquímica de l'Acadèmia de Ciències de Rússia (Novosibirsk, Rússia).

## Característiques

La shakhovita és un òxid de fórmula química Hg+ 4Sb$^{5+}$O₃(OH)₃. Cristal·litza en el sistema monoclínic en forma de cristalls escatats, d'uns 2 mm, lleugerament allargats.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la shakhovita pertany a «04.FB - Hidròxids (sense V o U) amb OH, sense H₂O; octaedres aïllats» juntament amb els següents minerals: omsita, cualstibita i zincalstibita.

## Formació i jaciments

La shakhovita és un mineral secundari tardà que es troba en la zona d'oxidació d'una mena de cinabri-estibina (mina Kelyana, Rússia) també s'ha trobat a la zona d'oxidació d'una mena de cinabri-livingstonita (Khaydarkan, Kirguizstan); i en una mena oxidada de tetraedrita amb contingut de Hg-Sb (Landsberg, Alemanya).
Sol trobar-se associada a altres minerals com: calomelana, eglestonita, mercuri, montroydita, terlinguaïta, corderoïta, kelyanita, kuznetsovita, cinabri, malaquita i goethita.

## Referències

* ↑ «Shakhovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Riba, O.; Melgarejo, J.C.; Mata, J.M. Vocabulari de mineralogia. Segons les normes de la International Mineralogical Association. Amb equivalències angleses. Edicions Universitat Barcelona, 2000. ISBN 9788493100100 [Consulta: 3 abril 2012].
* 1 2 3 4 «Shakhovite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 14 abril 2018].
# Frank Furedi

Frank Furedi és catedràtic de Sociologia de la Universitat de Kent. Des de 1995, i especialment des de l'11M, ha investigat sobre la sociologia de la por i sobre quins processos culturals han influenciat en la construcció de la consciència del risc en el món contemporani. És autor, entre d'altres, dels llibres Population and Development (Polity Press, 1997), The Silent War (Pluto Press, 1998), Culture of Fear (edició revisada per Continuum, 2002), Politics of Fear (Continuum Press, 2005) i Where Have All the Intellectuals Gone?: Confronting 21st Century Philistinism (segona edició per Continuum Press, 2006). Actualment treballa en dos textos interrelacionats: Disasters, Terrorism and the Growth of a Market in Fear i Rumours.

## Referències

* ↑ «Frank Furedi». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].
# Platja de la Punta

La platja de la Punta, o platja de la Perola, és una platja urbana situada al centre de la vila de Roses (Alt Empordà), entre el port esportiu de Roses i l'espigó de la riera dels Ginjolers. Té una longitud de 462 metres i una amplada mitjana de 53 m, formada per sorra fina i aigües poc profundes i transparents. Està certificada ambientalment segons el reglament europeu EMAS i la normativa internacional ISO 14.001.

## Referències

* ↑ «Platja de la Punta / la Perola». Visita Costa Brava.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Platja la Punta». Turisme de Roses.
# Spydeberg

Spydeberg és un antic municipi situat al comtat d'Østfold, Noruega. Té 5.736 habitants (2016) i té una superfície de 142 km². El centre administratiu del municipi és el poble homònim. Spydeberg va ser establert com a municipi l'1 de gener de 1838.
Està situat a 45 quilòmetres al sud-est d'Oslo i es pot arribar-hi fàcilment amb autobús o amb tren. Molts dels habitants de Spydeberg viatgen a Oslo per treballar. Spydeberg compta amb una bona infraestructura i és considerat un lloc segur.

## Informació general
### Nom

Aquest municipi (originalment parròquia) va obtenir el seu nom de l'antiga granja Spydeberg (en nòrdic antic: Spjótaberg) des que la primera església va ser construïda en el lloc. El primer element és el cas genitiu plural de spjót que significa «llança» i l'últim element és berg que significa «muntanya». La llança probablement fa referència a un pendent d'una muntanya propera.

### Escut d'armes

L'escut d'armes és modern. Se'ls hi va concedir el 30 de juny de 1978. Mostra tres puntes de llança platejades sobre un fons vermell. Les tres llances representen les tres parròquies del municipi. Va ser dissenyat per Truls Nygaard.

## Fills il·lustres

* Petter Solberg - famós conductor del Campionat Mundial de Ral·li de Subaru, va néixer a Askim i va créixer en Spydeberg. Es va convertir en campió del 2003. Oficialment resideix a Mònaco.
* Henning Solberg - (germà gran de Peter Solberg), conductor de Ford en el Campionat Mundial de Ral·li.
* Anton Skulberg - ex-alcalde de Spydeberg, professor i membre del gabinet.

## Ciutats agermanades

Spydeberg manté una relació d'agermanament amb les següents localitats:
* Thyholm, Midtjylland, Dinamarca
* Straupe, Cēsis, Letònia
* Kungsör, Västmanland, Suècia

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 22 abril 2016].
* ↑ Norske Kommunevåpen. «Nye kommunevåbener i Norden», 1990. [Consulta: 15 desembre 2008].
* ↑ «Spydebergs kommunevåpen» (en noruec). Spydeberg kommune. Arxivat de l'original el 2011-07-24. [Consulta: 15 desembre 2008].
* ↑ «Spydebergs vennskapskommuner» (en noruec). Spydeberg kommune. Arxivat de l'original el 2012-02-19. [Consulta: 15 desembre 2008].

## Enllaços externs

* Spydeberg - Lloc web oficial Arxivat 2020-02-03 a Wayback Machine.
# Quaraí

Quaraí és un municipi brasiler del sud-oest de l'estat de Rio Grande do Sul, formant part de la microrregió Campanha occidental, i ubicat a 590 km a l'oest de Porto Alegre, capital estatal. Es troba a una latitud de 30° 23′ 08″ sud i a una longitud de 56° 27′ 02″ oest, a una altitud de 112 metres. La seva població aproximada és de 22.552 habitants, per a una superfície de 3.148 km².
El municipi fa frontera amb l'Uruguai, separat de la ciutat d'Artigas pel riu Cuareim-Quaraí.
En el passat, Quaraí ha estat centre de conflictes entre els imperis portuguès i espanyol, essent declarat part del Brasil el 1801.

## Enllaços externs

* Quaraí - Lloc web oficial (portuguès)
* Pàgina del periòdic Notícia Arxivat 2009-12-26 a Wayback Machine. (portuguès)
* Pàgina de la Ràdio Quaraí A.M. Arxivat 2014-07-05 a Wayback Machine. (portuguès)
# Yue Jin

    En aquest nom xinès, el cognom és Yue.
Yue Jin (mort el 218) va ser un general militar servint sota el senyor de la guerra Cao Cao a la fi de la Dinastia Han de la Xina. Va destacar tant per la seva baixa alçada com pel seu valor i ferocitat en el camp de batalla. Yue Jin va participar en la majoria de les guerres inicials i intermèdies de Cao Cao, i va tenir múltiples èxits en les campanyes contra Lü Bu, Liu Bei, les restes dels Turbants Grocs i el clan Yuan del nord de la Xina. Va ser elogiat especialment per la seva habilitat en l'avantguarda de la batalla, però la seva fita més famosa va venir amb el seu paper de suport en la defensa de Hefei en contra dels avenços de l'exèrcit massiu de Sun Quan en el 208.
Chen Shou, autor dels Registres dels Tres Regnes, va considerar a Yue Jin com un dels cinc millors generals de Cao Wei, juntament amb Zhang Liao, Yu Jin, Zhang He i Xu Huang, i es va referir a ell com el més ferotge de tots els generals de Cao Cao.

## Biografia
### Inicis

Yue Jin era originari de la Comandància de Yangping (阳平卫国, el que és avui en dia el Comtat de Qingfeng, Henan), i poc és conegut d'ell abans d'unir-se a l'exèrcit de Cao Cao. Sent un jove de cos petit, va ser fet inicialment un empleat que manejava la paperassa en un campament. Quan començà el reclutament de tropes per la coalició contra Dong Zhuo, se li assignà el reclutar soldats pel campament de Cao, al qual va portar 1.000 homes de la seua poble natal. Pel seu esforç, Yue va ser posat a prova en qualitat de Mariscal i Comandant de Trencament de Formació. A partir de llavors, Yue assumí posicions militars i seguí a Cao Cao en la seva fútil guerra amb Dong Zhuo. Tot i ser derrotat, la força física i valentia de Yue li va valer per guanyar-se una gran confiança Cao, que l'usaria com l'avantguarda de tant en tant.

### Solidificant la posició de Cao Cao

El famós guerrer, Lu Bu, va irrompre a la base de Cao Cao, de la Província Yan, quan aquest estava en la seva expedició en contra de Tao Qian. Yue va ser assignat com l'avantguarda juntament amb Cao Hong per a l'exèrcit de tornada.

## Referències

* ↑ 遣還本郡募兵，得千餘人，還為軍假司馬、陷陳都尉。 Vegeu SGZ vol. 17.
* Chen Shou. San Guo Zhi. Yue Lu Shu She, 2002. ISBN 7-80665-198-5.
* Luo Guanzhong. San Guo Yan Yi. Yue Lu Shu She, 1986. ISBN 7-80520-013-0.
* Lo Kuan-chung; tr. C.H. Brewitt-Taylor. Romance of the Three Kingdoms. Tuttle Publishing, 2002. ISBN 0-8048-3467-9.
# María de Alvear

María de Alvear (Madrid, 1960) és una compositora hispano-alemanya. Va estudiar piano, clavecí i composició tant a Espanya com a Alemanya. El 1986 va acabar els seus estudis al "New Music Theatre" de la Universitat de Música de Colònia amb Mauricio Kagel. Ha realitzar investigacions d'etnomusicologia a llocs com Amèrica del Nord, Escandinàvia, Sibèria i el Nord d'Àfrica. El 1992 va rebre el premi Bernd Alois Zimmermann.
María de Alvear treballa en contextos interdisciplinars i multimèdia així com en el camp de les arts visuals. Ha participat en nombrosos concerts, instal·lacions i performances per tot el món, així com en produccions de televisió i ràdio i documentals (CBC Canadà, Arte, TVE, companyies públiques alemanyes i suïsses de gravació). María de Alvear també ha participat en gravacions en CD, produccions de vídeo i exposicions d'art.
Els seus últims treballs inclouen l'òpera Colorful Penis, 2008 (interpretada al Festival for New Music, Festspielhaus Hellerau/Dresden), Sky Music 2, per a piano i orquestra a Waterloo, Ontario (amb Eve Egoyen al piano), 2009, una banda anomenada Equilibrio per a la pel·lícula The Yishan Islan del creador Isaac Julien, estrenada el 2010 a Madrid, amb l'Atelier Gombau i Juan Carlos Garvayo i Isabel Pérez-Requejo al piano) i dues estrenes mundials a Darmstadt, Alemanya (In Kern amb el Trio Arbós i Orgasmus Vulgaris amb l'Ensemble Modern) el 2011. El 2014, María de Alvear va rebre el Premio Nacional de Música en la categoria de Composició.

## Referències

* ↑ «https://www.elcompositorhabla.com/es/artistas/maria-de-alvear/curriculum.zhtm». [Consulta: 14 març 2020].
* ↑ «https://elcorreoweb.es/aladar/compositora-y-editora-FX2617698». [Consulta: 14 març 2020].
* ↑ «https://cat.elpais.com/cat/2014/10/29/cultura/1414593859_222072.html». [Consulta: 14 març 2020].
* ↑ «https://www.docenotas.com/126709/maria-de-alvear-una-hora-de-sexo/». [Consulta: 14 març 2020].
# Sans

«Sans» té aquests significats:
* Sans o poble san, pobles africans tradicionalment caçadors-recol·lectors, que parlen alguna de les llengües khoisànides
* Teatre Sans, espai d'exhibició en la que hi treballa la companyia de teatre professional Estudi Zero Teatre fundada l'any 1985
* Sans-Vallois municipi francès al departament dels Vosges
* Biografies:
** Agustí Sans, jugador de bàsquet
** Albert Sans i Arís, coreògraf i mestre de dansa català
** Carles Sans i Padrós (Badalona, 1955), actor, mim i director de teatre català
** Enric Sans i Salellas (Figueres, 1890 - 1953), compositor de sardanes
** Francesc Sans i Cabot (Girona, 1834 - Madrid, 1881), pintor català
** Francesc Miró-Sans i Casacuberta (Barcelona, 1918 -1989), empresari i president del FC Barcelona
** Joan Sans, diversos personatges
** Jordi Sans, diversos personatges
** Josep Maria Sans i Travé (Solivella, Conca de Barberà), historiador i arxiver
** Margarida Sans i Jordi (Barcelona, 1911 - 2006), escultora catalana
** Pau Sans, diversos personatges
** Pere Sans i Druguet (Sant Quirze Safaja, 1918 – 1978) forner i alcalde de Sant Quirze Safaja del 1957 al 1971
** Pere Sans i Jordà (Ascó, 1697 - Fǔzhōu, Xina, 1747), frare dominic, missioner a la Xina on va morir màrtir
** Pete Sans (Barcelona, 1947) dissenyador industrial català
** Rafael Bosch Sans (Palma, 1959), conseller d'Educació, Cultura i Universitats del Govern de les Illes Balears
** Raquel Sans i Duran (Barcelona), periodista catalana
Viccionari