OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hymenocephalus tenuis

Hymenocephalus tenuis és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 485-512 m de fondària.

## Distribució geogràfica

És un endemisme de les Illes Hawaii.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Giglioli E. H. & Issel A. 1884. Pelagos. Saggi sulla vita e sui prodotti del mare. Esplorazione talassografica del Mediterraneo. Pp. 198-270. Istituto de' Sordo-muti, Genova. Esplor. Talassogr. Medit.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Sazonov, Y.I. i T. Iwamoto, 1992. Grenadiers (Pisces, Gadiformes) of the Nazca and Sala y Gómez ridges, southeastern Pacific. Proc. Calif. Acad. Sci. 48(2):27-95.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Floricomus

Floricomus és un gènere d'aranyes araneomorfes de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae.
Fou descrit per primera vegada per C. R. Crosby & S. C. Bishop l'any 1925.

## Distribució

Es pot trobar a l'Amèrica del Nord.

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0:
* Floricomus bishopi Ivie & Barrows, 1935
* Floricomus crosbyi Ivie & Barrows, 1935
* Floricomus littoralis Chamberlin & Ivie, 1935
* Floricomus mulaiki Gertsch & Davis, 1936
* Floricomus nasutus (Emerton, 1911)
* Floricomus nigriceps (Banks, 1906)
* Floricomus ornatulus Gertsch & Ivie, 1936
* Floricomus plumalis (Crosby, 1905)
* Floricomus praedesignatus Bishop & Crosby, 1935
* Floricomus pythonicus Crosby & Bishop, 1925
* Floricomus rostratus (Emerton, 1882) (Espècie tipus)
* Floricomus setosus Chamberlin & Ivie, 1944
* Floricomus tallulae Chamberlin & Ivie, 1944
* †Floricomus fossilis Penney, 2005

## Referències

* ↑ Crosby, C. R.; Bishop, S. C. «A new genus and two new species of spiders collected by Bufo quercicus (Holbrook).». Florida Entomologist, vol. 9, 3, 1925, pàg. 33–36. DOI: 10.2307/3492476. JSTOR: 3492476.
* ↑ «Gen. Floricomus Crosby & Bishop, 1925». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog (American Museum of Natural History).

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Riupeirós (Avairon)

Riupeirós (en francès Rieupeyroux) és un municipi del departament francès de l'Avairon, a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 2.401 | 2.492 | 2.524 | 2.556 | 2.348 | 2.157 | 2.066 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jean-Pierre Belloc | |
| 2008- | Michel Soulie | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Eleccions legislatives neerlandeses de 1909

Les eleccions legislatives neerlandeses de 1909 se celebraren el 1909, per a renovar els 100 membres de la Tweede Kamer. Es formà un govern de coalició presidit per l'antirevolucionari Theo Heemskerk.

## Resultats

← Eleccions legislatives neerlandeses, 1909 → :
| Partit | Partit | % | Escons |
| | Lliga General dels Caucus Catòlics Romans (ABRKK) | | 25 |
| | Partit Antirevolucionari (ARP) | | 25 |
| | Unió Liberal (LU) | | 20 |
| | Partit Socialdemòcrata dels Treballadors (SDAP) | | 7 |
| | Unió Cristiana Històrica (CHU) | | 10 |
| | Lliga dels Liberals Lliures (BVL) | | 9 |
| | Lliga Democràtica per la Llibertat de Pensament (VDB) | | 4 |
| Total | Total | - | 100 |
# Luci Arri Pudent

Luci Arri Pudent (en llatí: Lucius Arrius Pudens) va ser un magistrat romà del segle ii que va ser cònsol l'any 165 junt amb Marc Gavi Orfit.
Va desenvolupar la seua carrera política sota l'imperi d'Antoní Pius i Marc Aureli i Luci Ver. El seu únic càrrec conegut és el de cònsol ordinari el 165, sota Marc Aureli i Luci Ver.

## Bibliografia

* R. Hanslik, "L. Volusius Saturninus 19", Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft, Supp. vol. 9, Stuttgart, 1962, col. 1862.
* Der Neue Pauly, vol II, Stuttgartd, 1999, col. 32.

## Referències

* ↑ Així ho indiquen les següents inscripcions: CIL VI, 164 = CIL VI, 30705k (Roma); CIL XIV, 244 (Ostia Antica); CIL XIV, 4564 (Ostia Antica); CIL XVI, 120 (Pàdua).
| Precedit per: Marc Pompeu Macrí i Publi Juvenci Cels | Cònsol de l'Imperi Romà juntament amb Marc Gavi Orfit 165 | Succeït per: Quint Servili Pudent i Luci Fufidi Pol·lió |
# Jerzu

Jerzu (en sard, Jersu) és un municipi italià de la Província de Nuoro, a la regió de Sardenya. L'1 de gener del 2017 tenia 3.166 habitants. Limita amb els municipis d'Arzana, Cardedu, Gairo, Lanusei, Osini, Tertenia, Ulassai i Villaputzu (CA).
Jerzu és conegut per la seva tradició vitivinicola lligada al cultiu de la varietat cannonau. La producció dels seus vins està regulada per la denominació Cannonau di Sardegna Jerzu, i la seva qualitat li ha valgut l'apel·latiu de Città del vino. A l'agost se celebra la festa de la Sagra del vino–Calici di stelle, consagrada a la cultura del vi i al folklore tradicional.

## Geologia

Una gran part del territori de Jerzu està constituït pels materials metasedimentaris de la formació de fil·lites grises del Gennargentu, els metagresos de San Vito (ambdós d'edat cambroordoviciana) i pels materials metavolcànics de la formació de Monte Santa Vittoria, atribuïts a l'Ordovicià mitjà.
A l'est de la falla post-varisca de les valls dels rius Pardu i Quirra el basament metamòrfic varisc està intruït per un complex de roques plutòniques d'edat tardi-varisca. Les litologies dominants són els leucogranits i les granodiorites, mentre que les tonalites són poc abundants. A sobre d'aquest complex intrusiu es troba una successió volcanosedimentària d'edat permiana, composta principalment per colades de composició riolítica a dacítica, així com algunes andesites.
Sobre el basament varisc reposen discordantment les dolomies i calcàries dolomítiques juràssiques de la Formació de Dorgali, l'erosió de les quals ha donat lloc als tacchi, els cingles característics d'aquesta regió.

## Llengües i dialectes

Juntament a la llengua italiana, la varietat de la llengua sarda parlada a Jerzu és el campidanès, en la seva variant ollastrina.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995–2000 | Luciano Mereu | Llista cívica centre-esquerra |
| 2000–2005 | Luciano Mereu | Llista cívica centre-esquerra |
| 2005–2008 | Marcello Piroddi | L'Unione |
| 2008–2013 | Mario Marco Piroddi | Insieme per Jerzu |
| 2013– | Roberto Congiu | Per Jerzu |

## Galeria d'imatges

* Localitat de Sant'Antonio
* Tacchi de Jerzu vists des de Sant'Antonio
* Tacchi de Troiscu (esquerra) i Tisiddu (al fons), aquest en terme d'Ulassai.
* Tacchi de Porcu 'e ludu (esquerra) i Troiscu (dreta).
* Vista dels tacchi de l'Ogliastra des del Troiscu.
* L'església de Sant'Antonio durant la nevada del 2007.

## Referències

* ↑ «Istituto Nazionale di Statistica». [Consulta: 1r desembre 2017].
# O Morrazo

O Morrazo és una comarca de Galícia a la província de Pontevedra que ocupa la major part del territori de la península homònima. Limita amb la ria de Pontevedra al nord i amb la comarca de Pontevedra a l'est.

## Municipis

En formen part els municipis de:
* Bueu
* Cangas do Morrazo
* Marín
* Moaña

## Territori

És una de les comarques naturals i sociològiques amb més caràcter de Galícia, sens dubte a causa del seu condicionament geogràfic de península. L'actual comarca oficial d'O Morrazo es correspon solament a una part de la comarca tradicional, car a part dels municipis que la integren, formen tradicionalment part d'ella també el de Vilaboa (menys la seva parròquia de Bértola i una part de la de Figueirido i el barri de Paredes en la parròquia de Vilaboa). També formen part d'O Morrazo històric les parròquies pontevedreses de Lourizán i la major part de la de Salcedo. Antigament fins i tot la mateixa ciutat de Pontevedra formava part d'O Morrazo, fins i tot dintre del seu arxiprestat.
El municipi de Vilaboa (que encara avui pertany al partit judicial de Cangas) es va integrar en la comarca de Pontevedra a causa de factors de funcionalitat; i les parròquies pontevedreses de Salcedo i Lourizán per pertànyer al mateix municipi capitalino. Al principi tampoc es va incloure en ajuntament de Marín dintre de la comarca oficial d'O Morrazo, incloent-se en la de Pontevedra, però a petició dels seus habitants, va ser integrada en la d'O Morrazo, a la qual pertany des de fa uns anys.
# Barranc de Comadòria

El Barranc de Comadòria és un torrent afluent per l'esquerra de la Riera de Sanaüja que neix a les Planes de Comadòria i realitza tot el seu recorregut pel terme municipal de Llobera.

## Xarxa hidrogràfica

La seva xarxa hidrogràfica consta de dos cursos fluvials que sumen una longitud total de 3.995 m. que també transcorren íntegrament pel terme de Llobera.

### Afluents destacables

   * La Rasa de Montraveta

## Enllaços externs

   * Taula amb les dades detallades de la xarxa hidrogràfica de la Riera de Sanaüja full de càlcul

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Missa en honorem Sanctissimae Trinitatis

La Missa in honorem Sanctissimae Trinitatis en do major, K. 167, és una missa composta per Wolfgang Amadeus Mozart el juny de 1773. Aquesta missa solemne, el seu nom ("en honor de la Santíssima Trinitat") i la data indiquen que és probable que fos composta per al diumenge de la Santíssima Trinitat i per als serveis religiosos a l'Església de la Trinitat de Salzburg.
Conté un número de cor en el que s'exclou els cantants solistes, fet rar en les misses de Mozart. Einstein sosté que pot haver estat motivat per aconseguir brevetat, seguint les directrius de l'arquebisbe Colloredo.

## Estructura

L'obra consta de sis moviments.
* "Kyrie" Allegro, do major, 4/4
* "Gloria" Allegro, do major, 3/4
* "Credo" Allegro, do major, 4/4
    "Et incarnatus est..." Adagio, do major, 4/4
    "Et resurrexit..." Allegro, do major, 4/4
    "Et in Spiritum Sanctum..." Allegro, sol major, 3/4
    "Et unam sanctam..." Allegro, do major, 4/4
    "Et vitam venturi saeculi..." Alla breve, do major, 2/2
* "Sanctus" Andante, do major, 3/4
    "Hosanna in excelsis..." Allegro, do major, 4/4
* "Benedictus" Allegro, fa major, 4/4
    "Hosanna in excelsis..." Allegro, do major, 4/4
* "Agnus Dei" Adagio, do major, 3/4
    "Dona nobis pacem..." Allegro moderato, do major, 2/2
La interpretació dura uns 45 minuts.

## Instrumentació

La instrumentació és per a quatre solistes (soprano, contralt, tenor i baix), cor mixt a quatre veus, violins (I i II), dos oboès, dos clarins (trompetes agudes), dues trompetes, timbales i baix continu.

## Referències

* ↑ Tyson, Alan. Mozart: Studies of the Autograph Scores, 1987, p. 19.
* ↑ The Cambridge Mozart Encyclopedia, 2006, p. 271.
* 1 2 Sadie, Stanley. Mozart: The Early Years 1756-1781, 2006, p. 307.
* ↑ Abert, Hermann. W. A. Mozart, 1923, p. 264.
* ↑ Einstein, Alfred. Mozart: His Character, His Work, 1945, p. 332.

## Enllaços externs

* Missa en honorem Sanctissimae Trinitatis, K. 167: Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe
* Partitures lliures of Missa en honorem Sanctissimae Trinitatis, K. 167 a Choral Public Domain Library (ChoralWiki)
# Llista d'escriptors eslovacs

La llista recull els escriptors més destacats de la literatura eslovaca.

## Renaixement (1500-1650)

* Martin Rakovský (1535-1579)
* Vavrinec Benedikt z Nedožier (Laurentio Benedictino Nudozierino) (1555-1615)

## Barroc (1650-1780)

* Matthias Bel (1684-1749)
* Adam František Kollár (1718-1783)
* Daniel Sinapius-Horčička (1640-1688)
* Daniel Speer (1636-?)
* Juraj Tranovský or Tranoscius (1592-1637)
* Daniel Sinapius-Horčička (1640-1688)
* Hugolín Gavlovič (1712-1787)

## Classicisme (1780-1840)

* Jozef Ignác Bajza (1755-1836)
* Juraj Fándly (1750-1811)
* Ján Chalupka (1791-1871)
* Ján Kollár (1793-1852)
* Pavol Jozef Šafárik (Pavel Josef Šafařík) (1795-1861)
* Ján Hollý (1785-1849)

## Romanticisme (1840-1850)

* Pavol Dobšinský (1828-1885)
* Michal Miloslav Hodža (1811-1870)
* Jozef Miloslav Hurban (1817-1888)
* Ľudovít Štúr (1815-1856)
* Samo Tomášik (1813-1887)
* Samo Chalupka (1812-1883)
* Andrej Sládkovič (1820-1872)
* Janko Kráľ (1822-1876)
* Ján Botto (1829-1881)
* Janko Matúška (1821-1877)

## Període entre el romanticisme i el realisme (1850-1875)

* Jakub Grajchman (1822-1897)
* Jonáš Záborský (1812-1876)

## Realisme (1875-1905)

* Janko Alexy (1894-1970)
* Pavol Országh Hviezdoslav (1849-1921)
* Martin Kukučín (1860-1928)
* Kristína Royová (1860-1936)
* Jozef Gregor-Tajovský (1874-1940)
* Timrava (Božena Slančíková) (1867-1951)
* Svetozár Hurban-Vajanský (1847-1916)

## Modernisme (1905-1918)

* Janko Jesenský (1874-1945)
* Ivan Krasko (1876-1958)

## Període d'entreguerres (1918-1948)

* Vladimír Clementis (1902-1952)
* Margita Figuli (1909-1995)
* Jozef Cíger-Hronský (1896-1960)
* Dobroslav Chrobák (1907-1951)
* Štefan Krčméry (1892-1955)
* Ladislav Nádaši-Jégé (1866-1940)
* Ľudo Ondrejov (1901-1962)
* Martin Rázus (1888-1937)
* Ivan Stodola (1888-1977)
* František Švantner (1912-1950)
* Milo Urban (1904-1982)

### Surrealisme

* Štefan Žáry (1918-2007)
* Ján Brezina (1917-1997)

## Literatura de la postguerra (1948-1964)

* Jozef Dunajovec (1933-2007)
* Andrej Brázda-Jankovský (1915-2008)
* Ladislav Mňačko (1919-1994)
* Hana Zelinová (1914-2004)
* Štefan Žáry (1918-2007)

## Literatura contemporània (1964-1995)

* Emil Benčík (1933)
* Ladislav Grosman (1921-1981)
* Anton Hykisch (1932)
* Peter Jaroš (1940)
* Milan Lasica (1940)
* Hana Ponická (1922-2007)
* Miriam Roth (1910-2005)
* Július Satinský (1941-2002)
* Dušan Slobodník (1927-2001)
* Ladislav Švihran (1931)
* Vojtech Zamarovský (1919-2006)
* Zuzka Zguriška (1900-1984)
* Miroslav Válek (1927-1991)
* Milan Rúfus (1928-2009)
* Ľubomír Feldek (1936)
* Milan Richter (1948
* Juraj Kuniak (1955)
* Pavol Janík (1956)
* Dana Podracká (1954)
* Viera Prokešová (1957-2008)
* Pavol Hudák (1959-2011)

## Literatura contemporània (des de 1995)

* Radovan Brenkus (1974)
* Juraj Červenák (1974)
* Dušan Fabian (1975)
* Michal Hvorecký (1976)
* Jozef Karika (1978)
* Ľuba Lesná (1954)
* Radoslav Rochallyi (1980)
* Pavol Janík (1956)
* Vladimir Oravsky (1947)
* Peter Pišťanek (1960)
* Miroslav Šustek (1947)
# Riure

El riure és la manifestació externa humana d'un estat d'ànim d'alegria. Es compon bàsicament d'una expressió facial acompanyada d'un so tallat. Si no hi ha so, es parla de somriure. Els nadons aprenen a riure a partir dels 4 mesos d'edat. Com és un acte que allibera endorfina es creu que riure i tenir humor és beneficiós per a la salut. Sigmund Freud afirmava que allibera energia psíquica i que per tant té una funció en l'homeostasi o equilibri mental de la persona. Segons un estudi de la universitat de Basilea riure amb freqüència ajuda a reduir els nivells d'estrès, independentment de la seva intensitat.
Animals com la majoria d'espècies de primats, gossos i ratolins tenen sons similars al riure humà, provinents del sistema límbic del cervell. El riure sembla tenir una funció social de cohesió, ja que es riu més en companyia que estant sol (per això els riures dels programes televisius tenen com a missió provocar el riure dels espectadors per contagi). La branca d'estudi que s'ocupa del riure s'anomena gelotologia.

## Referències

* ↑ «Riure». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Zander-Schellenberg, Thea; Collins, Isabella Mutschler; Miché, Marcel; Guttmann, Camille; Lieb, Roselind «Does laughing have a stress-buffering effect in daily life? An intensive longitudinal study» (en anglès). PLOS ONE, 15, 7, 07-09-2020, pàg. e0235851. DOI: 10.1371/journal.pone.0235851. ISSN: 1932-6203. PMC: PMC7347187. PMID: 32645063.
Viccionari
# Enquadernació en alçat

L'enquadernat en alçat és una tècnica d'enquadernació en la que en el quadernet que volem enquadernar totes les seves pàgines estan muntades unes sobre de les altres, formant un ordre establert necessari per formar la revista o el pleg o quadernet (l'ordre de la numeració de les pàgines.) En general els quadernets van cosits amb un filferro. Aquesta tècnica d'enquadernació, té la possibilitat de fer-se amb una màquina automàtica, de forma manual o amb una màquina "semimanual" denominada alçadora.

## Referències

* ↑ [...]En l'alçada, hom procedeix a agrupar per ordre els diferents quaderns que formen un volum per mitjà de les signatures. Posteriorment, els fulls es cusen i hom fixa les guardes a les pàgines primera i darrera. El bloc així obtingut es talla pels tres costats lliures. Seguidament, hom li aplica les tapes tot fixant dues de les quatre guardes a llur cara interna. Un cop acabat, el llibre és premsat per tal d'eliminar bosses d'aire i donar-li consistència.[...] a «Enquadernació en alçat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Jacint Carrió i Vilaseca

Jacint Carrió i Vilaseca (Manresa, 1916 - 2000) fou militant d'Estat Català i d'ERC i vicepresident de l'Associació de Dependents del Comerç i la Indústria de Manresa i Comarca.
Exiliat a França, fou deportat als camps d'extermini nazis de Mauthausen i Gusen d'on sobrevisqué. De retorn a Manresa fou molestat diverses vegades per la policia franquista.
Restablerta la democràcia, fou regidor de l'Ajuntament i realitzà una intensa tasca per escoles i instituts de divulgació i reflexió sobre el perill del feixisme i la seva experiència als camps nazis. Poc abans de morir, publicà el llibre de memòries Manresa-Mauthausen-Gusen. Deportació i retorn d'un home compromès amb la llibertat.

## Referències

* Web “Jacint Carrió i Vilaseca (1916-2000). Manresà deportat a Mauthausen i Gusen”
* Joaquim Aloy, Jordi Basiana i Pere Gasol La República a Manresa en un clic (1931-1936)
* Web de Joaquim Amat-Piniella, escriptor i intel·lectual manresà, company de Jacint Carrió
# Ollers

«Ollers» té aquests significats:
* Ollers (Vilademuls), poble al municipi de Vilademuls (Pla de l'Estany)
* Ollers (Barberà de la Conca), poble al municipi de Barberà de la Conca (Conca de Barberà)
Viccionari
# Llista d'escriptors menorquins en català del segle XVIII

La llista d'escriptors menorquins en català del segle XVIII és important perquè l'illa de Menorca, situada fora de la dominació espanyola durant la major part del segle xviii, va rebre l'influx dels corrents culturals europeus i, arran d'això, va donar un conjunt important d'escriptors en llengua catalana, fins al punt que alguns d'ells són considerats els millors escriptors locals en aquesta llengua des de l'edat mitjana.

## La llista

* Antoni Portella i Anrich
* Joan Ramis i Ramis (1746-1819)
* Joan Roca i Vinent (1747-1826)
* Pere Ramis i Ramis (1748-1816)
* Gaspar Pons i Cardona (1748-1826)
* Joan Soler i Sans (1754-1809)
* Pere Creus i Ximenes (1756-?)
* Antoni Febrer i Cardona (1761-1841)
* Josep Sanxo i Sanxo (1776-1847)
* Joaquim Pons i Cardona
* Constantí Salord
* Vicent Caules
* Ernst Theophile Koep (anglès?)
* David Cause (Francès)
* Vicenç Albertí i Vidal (1786-1859)

## Vegeu també

* Llista d'escriptors en llengua catalana (cronològic)

## Enllaços externs

* Maria Paredes Baulida Traductors i traduccions a la Menorca Il·lustrada Institut Menorqui d'Estudis
# Làtids

Els Latidae (perques) són una família de peixos, uns de riu i uns altres marins, inclosa a l'ordre Perciformes. Fins a l'any 2004 s'enquadraven les seves espècies a la família Centropomidae, però a ran d'un estudi al que es demostrà que no estaven emparentats amb la reata de dita família es creà la família Latidae.
Es distribueixen per rius de l'Àfrica, a l'oceà Índic i a l'oceà Pacífic.
Moltes espècies d'aquesta família tenen importància pesquera i comercial, hagent sigut introduïdes en rius i llacs fora de les seves àrees natives amb vistes a la seva pesca. La "perca del Nil" és un ferotge depredador, per la qual cosa la seva introducció en alguns ecosistemes aquàtics ha provocat l'extinció de moltes altres espècies de peixos.

## Gèneres i espècies

S'agrupen en tres gèneres amb les poques espècies següents:
* Gènere Hypopterus (Gill, 1861)
** Hypopterus macropterus (Günther, 1853) - Perca marina de l'oest d'Austràlia.
* Gènere Lates (Cuvier a "Cuvier i Valenciennes", 1828)
** Lates angustifrons (Boulenger, 1906) - Perca del Tanganika.
** Lates calcarifer (Bloch, 1790) - Barramundi
** Lates japonicus (Katayama i Taki, 1984) - Perca japonesa.
** Lates longispinis (Worthington, 1932) - Perca del Rodolfo.
** Lates macrophthalmus (Worthington, 1929) - Perca de l'Albert.
** Lates mariae (Steindachner, 1909)
** Lates microlepis (Boulenger, 1898)
** Lates niloticus (Linnaeus, 1758) - Perca del Nil.
** Lates stappersii (Boulenger, 1914)
* Gènere Psammoperca (Richardson, 1848)
** Psammoperca waigiensis (Cuvier, 1828) - Perca marina waigeo.

## Referències

* ↑ Otero, O. (2004). "Anatomy, systematics and phylogeny of both Recent and fossil latid fishes (Teleostei, Perciformes, Latidae)". Zoological Journal of the Linnean Society 141(1): 81-133.
* ↑ Karl Albert Frickhinger: Fossilien Atlas Fische, Mergus-Verlag, Melle, 1999, ISBN 3-88244-018-X
* ↑ DeepFin.org: New and Revised Classification for Bony Fishes based on Molecular Data -- version 2 Arxivat 2013-12-12 a Wayback Machine. (27 novembre 2013)

## Bibliografia

* Joseph S. Nelson: Fishes of the World, John Wiley & Sons, 2006, ISBN 0-471-25031-7

## Enllaços externs

* Base de dades de percas a FishBase (en anglès)