OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cercle d'Estudis Indoeuropeus

El Cercle d'Estudis Indoeuropeus (CEI) va ser una organització neonazi espanyola legalitzada pel Ministeri de l'Interior el 1999 com a associació cultural. El CEI va constituir un centre d'investigació sobre temàtica nazi, a més d'una organització neonazi que promovia «la supervivència de la raça i cultura». Va ser fundada per antics membres del Cercle Espanyol d'Amics d'Europa (CEDADE), també desaparegut. El CEI era dirigit per Ramón Bau, exsecretari general del CEDADE i director de la revista Bajo la Tiranía, anteriorment coneguda com a Mundo NS.
El CEI va ser desarticulat pels Mossos d'Esquadra el 2004, moment en què se'l considerava una organització antidemocràtica, xenòfoba i paramilitar.
El 2009, tres antics membres (incloent-hi el mateix Ramón Bau) van ser condemnats a penes de presó per l'Audiència de Barcelona per «associació il·lícita i difusió d'idees genocides». El tribunal va considerar que l'associació tenia un cercle intern de caràcter paramilitar, conegut com a CEI-SS, que «pretenia emular la guàrdia personal de Hitler».
El 2014, un exmembre de CEI va fundar la branca espanyola del partit neonazi grec Alba Daurada, amb seu a Alcoi.

## Referències

* ↑ Caro 2007, p. 54
* ↑ Informe anual 2002: sobre el racismo en el Estado español /SOS Racismo (en castellà). Icaria Editorial, 2002, p. 49. ISBN 8474265916.
* ↑ «Los otros intentos de la ultraderecha catalana» (en castellà). Diari ABC, 02-06-2007.
* ↑ Rodríguez Jiménez, p. 121
* 1 2 «El partido neonazi griego Amanecer Dorado asienta en Alcoi su sede en España» (en castellà). Levante, 04-11-2014. [Consulta: 14 novembre 2014].
* ↑ «Un neonazi jutjat es declara "admirador de Hitler, però no dels seus crims"». 324.cat, 03-03-2009. [Consulta: 14 novembre 2014].
* ↑ Pere Ríos. «Un neonazi confiesa sin reparos en el juicio sus ideas» (en castellà). El País, 04-03-2009.
* 1 2 «Condenan en Barcelona a tres neonazis por la difusión de ideas genocidas» (en castellà). Público, 08-10-2009.

## Bibliografia

* Caro, Isaac. Extremismos de derecha y movimientos neonazis: Berlín, Madrid, Santiago (en castellà). Lom Ediciones, 2007, p. 201. ISBN 9562828824, 9789562828826.
* Rodríguez Jiménez, José Luis. Reaccionarios y golpistas: la extrema derecha en España : del tardofranquismo a la consolidación de la democracia, 1967-1982 (en castellà). Editorial CSIC - CSIC Press, 1994, p. 333. ISBN 8400074424.
# Chastèldalfin

Chastèldalfin (italià Casteldelfino, piemontès Casteldelfin) és un municipi italià, situat a la regió del Piemont. L'any 2007 tenia 190 habitants. Està situat a la Val Varacha, dins de les Valls Occitanes. Limita amb els municipis de Blins, Elva, Oncin, Pont e la Chanal i Sampeyre.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Domenico Amorisco | Llista cívica |
# La Serra (Lladurs)

La Serra és una masia situada al municipi de Lladurs a la comarca catalana del Solsonès.
# La Acción (Pontevedra)

La Acción fou un setmanari republicà editat a Pontevedra entre 1905 i 1906.
Aparegué l'11 de febrer de 1905, continuant la tasca d'El Grito del Pueblo. El seu director fou José Juncal Verdulla i entre els seus redactors hi era Emiliano Iglesias Ambrosio. Anticaciquista i anticlerical, el periòdic desaparegué amb el número 55 el 22 de febrer de 1906 a conseqüència de les tensions entre lerrouxistes i unionistis de Salmerón. Fou substituït per La Libertad.

## Bibliografia

* Santos Gayoso, Enrique. Do Castro. Historia de la Prensa Gallega 1800-1986, 1990. ISBN 84-7492-489-8.
* Pereira Martínez, Carlos «A Familia Poza: Un exemplo de republicanismo e librepensamento en Pontevedra». Anuario Brigantino, 27, 2004 [Consulta: 28 agost 2012].
# Chaetodermis penicilligerus

Chaetodermis penicilligerus és una espècie de peix de la família dels monacàntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 31 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i associat als esculls de corall.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Malàisia fins a Austràlia i el Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans i la seua carn és bona per al consum humà.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Chaetodermis penicilligerus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Allen, G.R. i R. Swainston, 1988. The marine fishes of north-western Australia: a field guide for anglers and divers. Western Australian Museum, Perth. 201 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* UniProt (anglès)
* Comparative Toxicogenomics Database (anglès)
* Atlas Dr. Pez Arxivat 2009-10-13 a Wayback Machine. (castellà)
# Ladrones

Ladrones és una pel·lícula dramàtica que va sortir a la pantalla gran el 2007, dirigida per Jaime Marqués Olarreaga i protagonitzada per Juan José Ballesta i Maria Valverde.

## Argument

L'Àlex (Juan José Ballesta), després que la policia enxampés a la seva mare (Maria Ballesteros) i es quedés sol, l'únic que sabia era el que ella li havia ensenyat, robar. Després va estar-se en un internat fins a la majoria d'edat. Quan va sortir va anar a buscar feina a la ciutat i en va trobar de perruquer. Desesperat per trobar a la seva mare, es va posar a treballar per a un home d'un antiquari robant coses que ell demanava. Un dia en un supermercat va trobar la Sara, a la que va ajudar, ja que l'havien enxampat robant. Els dos van unir-se per robar d'una manera més eficaç i formaven un bon equip. En ser enxampats per la policia la Sara es va adonar que no era cosa d'ells dos, si no que treballaven per aquell home. Ella es va enfadar.
L'Àlex, cansat de la seva vida, va demanar explicacions sobre la seva mare a l'home de l'antiquari i va descobrir que la seva mare era prostituta. Es va enfadar tant que va cremar l'antiquari i va anar a buscar la Sara, que aquesta volia tornar a robar altrecop amb ell. Ell per protegir-la es va negar i es va allunyar d'ella.

## Repartiment

* Juan José Ballesta és Àlex.
* María Valverde és Sara.
* Patrick Bauchau és l'antiquari.
* María Ballesteros és la mare de l'Àlex.
* Carlos Kaniowsky és el perruquer.
* Christian Sampedro és l'aprenent.

## Premis

* Premi especial del Jurat al Festival de Cinema de Màlaga (2007)

## Referències

* ↑ «Ladrones» (en anglès). imdb.
Viccionari
# Clitos d'Il·líria

Clitos (en grec antic: Κλεῖτος, llatí: Cleitus) fou un rei d'Il·líria del segle iv aC. Era fill del rei Bardil·lis.
El rei Glàucies dels taulantis li va prometre ajut, i amb aquesta promesa es va revoltar contra Alexandre el Gran. Alexandre va envair el país, però els il·liris van mantenir les seves posicions fortificades i els macedonis van haver d'abandonar el país i refugiar-se als territoris de Glàucies. Alexandre va realitzar un contraatac, i els macedonis els van derrotar i Clitos es van haver de retirar cap al regne dels taulantis. Flavi Arrià explica un terrible sacrifici que van fer els il·liris abans de la primera batalla amb Alexandre, on van oferir tres noies i tres nois i tres moltons negres. També parlen de Clitos Plutarc i Diodor de Sicília.

## Referències

* ↑ 1.Cleitus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 785
# Sam Millar

Sam Millar (Belfast, 1955) és un escriptor de novel·la negra i dramaturg irlandès.

## Obra publicada

* Dark Souls
* On the Brinks
* The Redemption Factory
* The Darkness of Bones
* Bloodstorm: A Karl Kane Book
* The Dark Place: A Karl Kane Book
* The Dead of Winter: A Karl Kane Book
* Small Town Killing
* Brothers in Arms (obra de teatre)
* The Bespoke Hitman

## Referències

* ↑ «Millar, Sam 1955–». Contemporary Authors, 2020.
* ↑ «A life less ordinary for this incredible survivor» (en anglès). [Consulta: 18 novembre 2021].
* ↑ Moriarty, Gerry. «Millar's crossing» (en anglès). The Irish Times, 24-09-2003. [Consulta: 25 setembre 2020].
* ↑ «NI crime writers Stuart Neville and Sam Millar clash». , 03-09-2012.
* ↑ «A $7.4 Million Heist Made for Hollywood» (en anglès). , 12-08-2016 [Consulta: 25 setembre 2020].
# Jordi Anglès Soler

Jordi Anglès Soler (Terrassa, Vallès Occidental, 18 de maig de 1956 - K2, Pakistan, 5 de juliol de 1995) va ser un alpinista i escalador català.
Jordi Anglès Soler va iniciar la seva carrera d'alpinista al Centre Excursionista de Terrassa, d'on més tard, seria monitor de la secció infantil i on entre 1974 i 1977 formaria part de la junta de la secció d'alta muntanya com a membre destacat. Monitor tant d'escalada, com d'esquí de muntanya i alpinisme, realitzaria les seves primeres escalades destacades als Pirineus i als Alps durant la dècada dels 70. A partir dels anys 80 començaria la seva participació en diverses expedicions de l'entitat terrassenca com ara:
* Andes del Perú (1980)
* Saipal, Himalàia (1985)
* Makalu (intent (1988), cim (1990))
* K2 (intent (1993), intent i mort (1995))
Morí en l'expedició al K2 de 1995 durant el descens, després d'arribar a la cota 8.300 de la ruta sud sud-est. El mateix 1995 fou nomenat terrassenc de l'any.

## Referències

* 1 2 3 «Jordi Anglès Soler». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Siete alpinistas españoles han fallecido en esta cumbre en los últimos veinte años». El Norte de Castilla, 31-07-2014 [Consulta: 16 novembre 2020].
* ↑ Puig i Vilanova, Carles. «Jordi Anglès i Soler». Associació Centre Cultural El Social, 08-12-1995. Arxivat de l'original el 25 d’octubre 2021. [Consulta: 16 novembre 2020].
# Matavaques (Muntanyola)

Matavaques és una masia de Muntanyola (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de grans dimensions de planta rectangular coberta a dos vessants amb el carener paral·lel a la façana en la qual hi ha un portal adovellat orientat a migdia. A la part superior hi ha una finestra conopial de pedra blanquinosa.
És construïda amb pedra i ha estat reformada a principis del segle xxi.
A la part esquerra hi ha un cos afegit i cobert a dos vessants. Al llevant hi ha un altre cos annex. La casa ha estat reformada i repintada.

## Història

Es troba dins l'antic terme rural de Múnter. La trobem esmentada en el fogatge de 1553 de la parròquia i terme de Sant Esteve de Múnter.
Habitava el mas en aquella època Nofre Matha Vacas. Segurament el rector de l'església de Sant Esteve a la segona meitat del segle XVI procedia d'aquest mas, ja que trobem registrat en el mateix fogatge mossèn Jaume Matha Vacas.
Una data al portal d'entrada (1565) indica quan el mas fou reformat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Matavaques». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 17 agost 2021].
# Clitàgora

Clitàgora (Cleitagora, Κλειταγόρα), fou una poeta lírica esmentada per Aristòfanes. Se la considera lacedemònia, tessàlia i de Lesbos, així que no es pot determinar el seu origen amb claredat.

## Referències

* ↑ «Cleitagora (Κλειταγόρα) de Lacédémone», Et ego in Arcadia [Consulta 1 de febrer de 2014]
* Cleitagora a Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Gaston Doumergue

Gaston Doumergue (Aigasvivas (Gard), Provença 1 d'agost de 1863 - 18 de juny de 1937) fou un polític francès, que fou President de la República francesa del 1924 al 1931.
Era advocat i membre del Partit radical, pel qual en fou diputat per Nimes el 1893-1906 i senador per Gard el 1910-1924.
També fou ministre de comerç (1906-1908), d'educació (1908-1910) i de colònies (1914-1917). Durant el seu mandat com a ministre d'educació s'oposà a la petició feta pel bretó Regís de L'Estourbeillon de decretar l'ensenyament de les llengües regionals a França, tot i que se sap que parlava provençal en la intimitat
Aconseguí el nomenament com a president de la república (1924-31) enfront d'una coalició d'esquerres. El 1934 tornà a ésser president i intentà una reforma constitucional, però l'oposició dels radicals els va fer dimitir poc després.

## Referències

* 1 2 «Gaston Doumergue». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Gaston Doumergue, President of France». Encyclopædia Britannica [Consulta: 19 agost 2016].

## Bibliografia

* «Gaston Doumergue (1924-1931)». Présidence de la République française – Élysée.fr. [Consulta: 19 agost 2016].
# Oberth (cràter)

Oberth és un cràter d'impacte situat a la cara oculta de la Lluna. Se situa en una latitud nord força alta, al sud-est del cràter Gamow i a l'oest de l'Avogadro.
És un cràter poc erosionat, amb una vora externa gairebé circular però irregular, de 60 km de diàmetre. Per la banda nord té un parell de petites depressions semblants a cràters unides a la seva vora, i la cara interna de la vora queda més disminuïda per aquest costat. Hi ha lleugeres protuberàncies externes a la vora per la banda nord-oest i per tot el sud. El terra interior, d'una fondària encara desconeguda, és relativament anivellat, si bé amb un petit turó a la seva part nord. També hi ha diversos cràters minúsculs escampats pel fons del cràter.
El seu nom recorda el físic alemany Hermann Oberth.

## Referències

* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.. NASA, Catalogue of Lunar Nomenclature. NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature». United States Geological Survey, 25-07-2007. [Consulta: 5 agost 2007].
* Bussey, B.; Spudis, P. The Clementine Atlas of the Moon. New York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 978-0-521-81528-4.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature. Tudor Publishers, 1995. ISBN 978-0-936389-27-1.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature». Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 24 octubre 2007].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by the Working Group of Commission 17 of the IAU». Space Science Reviews, 12, 2, 1971, pàg. 136–186. Bibcode: 1971SSRv...12..136M. DOI: 10.1007/BF00171763.
* Moore, Patrick. On the Moon. Sterling Publishing Co., 2001. ISBN 978-0-304-35469-6.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook. Cambridge University Press, 1988. ISBN 978-0-521-33500-3.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon. Kalmbach Books, 1990. ISBN 978-0-913135-17-4.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes. 6a revisada. Dover, 1962. ISBN 978-0-486-20917-3.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon. Cambridge University Press, 1999. ISBN 978-0-521-62248-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon. Springer, 2000. ISBN 978-1-85233-193-1.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Lara A. Serodio

Lara A. Serodio (Vigo, 1984) és una escriptora, redactora, guionista i creativa gallega establerta a Catalunya.

## Trajectòria

Va néixer a Vigo, però es va traslladar a Barcelona, on resideix, per a dur a terme la seva formació universitària. Va estudiar guió audiovisual a l'Escola de Cinema de Catalunya (ESCAC), graduant-se en 2006, i va fer un màster d'estudis lingüístics, literaris i culturals a la Universitat de Barcelona.
Va escriure i va dirigir el seu projecte final de carrera, el curtmetratge Babies for Gina (2007), protagonitzat per Eloy Azorín i Cristina Brondo. Va ser seleccionat en més de 20 festivals nacionals i internacionals, entre ells en l'onzena edició del Festival de Màlaga. El seu segon curtmetratge com a directora i guionista, Canaletes (2009), va ser protagonitzat pels actors Marc Clotet i Estel Solé.
Ha estat redactora de portals d'actualitat com a S Moda del Paísy Noir Magazine, directora creativa de productores i guionista audiovisual.
Ha exercit com redactora publicitària i directora creativa executiva per a diferents agències i clients. En 2012 cofunda una empresa de serveis editorials que col·labora amb grans grups editorials i per a la qual treballa com a redactora, editora externa i correctora de manuscrits.
Com a escriptora, ha publicat cinc novel·les: Una vida M, va ser publicada en versió digital en 2014 i posteriorment en paper en 2015, Tercer sense ascensor, publicada en 2017 pel Grupo Planeta i traduïda al català aquest mateix any. En 2021 van fer l'audiollibre La pell infidel, (Audible) i el thriller domèstic noir Prop de tu, publicat per Edicions B i en 2024 l'Audible Original El dia sense demà, i La pell infidel en paper, i que inaugura el nou segell literari de Grupo Planeta, NdeNovela.
En 2020 va ser guardonada amb una Beca Montserrat Roig de l'Ajuntament de Barcelona — Ciutat UNESCO de la literatura.

## Referències

* ↑ lecturalia.com. «Lara A. Serodio: libros y biografía autora» (en castellà). Lecturalia. [Consulta: 28 setembre 2023].
* ↑ «Babies for Gina - ESCAC.COM» (en espanyol europeu). [Consulta: 28 setembre 2023].
* ↑ «Dipòsit Digital de la Universitat de Barcelona: Buscando en el Repositorio». diposit.ub.edu. [Consulta: 28 setembre 2023].
* ↑ «Lara A. Serodio, autor en S Moda EL PAÍS» (en castellà). S Moda EL PAÍS, 15-04-2016. [Consulta: 28 setembre 2023].
* ↑ «NOIR Magazine #08 by Noir Magazine - Issuu» (en anglès). issuu.com, 10-05-2016. [Consulta: 28 setembre 2023].
* ↑ «Lara A Serodio promociona en Delirium». www.infoperiodistas.info. [Consulta: 28 setembre 2023].
* ↑ «Lara A. Serodio, autor en Zenda» (en castellà). Zenda. [Consulta: 28 setembre 2023].
* ↑ «Planeta se lanza a cultivar autores de éxito con el sello NdeNovela» (en castellà). La Vanguardia, 25-10-2023. Arxivat de l'original el 2023-10-29. [Consulta: 30 octubre 2023].
* ↑ Nast, Condé. «Los 15 libros imprescindibles de domestic noir» (en espanyol europeu). Glamour España, 14-10-2021. [Consulta: 28 setembre 2023].
* ↑ «2020 Edition - Montserrat Roig & Carme Montoriol Grants» (en anglès). Barcelona Ciutat de la Literatura, 03-06-2022. [Consulta: 28 setembre 2023].
# Sam Matekane

Sam Matekane (Mantsonyane, 15 de març de 1958), de nom complet Samuel Ntsokoane Matekane, és un empresari i polític mosotho que ocupa el càrrec de primer ministre de Lesotho des del 28 d'octubre de 2022. És el fundador de Matekane Group of Companies i va ser guardonat empresari africà de l'any per Forbes el 2021. Va formar un partit polític; el Revolution For Prosperity (RFP) el març de 2022, que va guanyar les eleccions generals de Lesotho de 2022.

## Notes

* ↑ "mosotho" és el singular individual del terme col·lectiu "bosotho" que n'és el plural. (Enllaços al Viccionari anglès)

## Referències

* ↑ Chanson, Romain. «Lesotho’s Sam Matekane: From farmer to richest man to Prime Minister» (en anglès americà). The African Report, 17-10-2022. [Consulta: 29 octubre 2022].
* 1 2 «Magnate del diamante Matekane asume cargo de primer ministro en Lesoto» (en castellà). Swiss info, 28-10-2022. [Consulta: 29 octubre 2022].
* ↑ Neo Senoko «Matekane wins Forbes award» (en anglès). Public Eye.
* ↑ AFP. «Lesotho tycoon forges coalition after poll breakthrough» (en anglès americà). The Guardian, 11-10-2022. Arxivat de l'original el 2022-10-21. [Consulta: 29 octubre 2022].
# Jordi Arbonès i Freixas

Jordi Arbonès i Freixas, conegut amb el pseudònim «nif», (Calella de Palafrugell, 2 de setembre de 1956) és un escriptor català, cuiner de professió. Col·labora amb el setmanari El Temps, amb el diari El Punt i altres mitjans locals gironins. També treballa com a guionista en documentals de televisió. Ha conreat diversos gèneres i ha recollit importants premis literaris de la llengua catalana.

## Obra publicada
### Narrativa breu

* 1983 Miratges
* 1986 Pecat mortal
* 1988 Cresta
* 2000 No era la meva lletra

### Novel·la

* 1991 Carn a les bèsties
* 1994 Ruleta dolça
* 1997 L'agulla de plata
* 2001 L'escala de Richter
* 2002 Matèria fràgil
* 2006 Cavaller de fortuna

### No ficció

* 1997 L'Empordà, terra de pas
* 1999 La Catalunya residual: els ecologistes, els poderosos del segle XXI?
* 2003 Girona. El pes de la metròpoli

### Teatre

* 1998 Klaus i Mortimer

## Premis literaris

* 1990 Documenta per Carn a les bèsties
* 1998 Premi Joan Santamaria de teatre per Klaus i Mortimer
* 2001 Carlemany per L'escala de Richter
* 2002 Prudenci Bertrana per Matèria fràgil

## Referències

* ↑ Jordi Arbonès i Freixas al Qui és Qui de les Lletres Catalanes
# Rebut

Un rebut o constància de pagament és el reconeixement escrit sobre que s'ha rebut un article especificat o una suma de diners. Un rebut registra la compra de béns o serveis obtinguts en un intercanvi. Dit d'una altra manera, és una constància que serveix per certificar que s'ha pagat per un servei o producte. De vegades també té la funció de control fiscal.
N'hi ha de diversos tipus segons el format, si queda registrat i altres característiques. Els rebuts, generalment, s'estenen per duplicat. L'original es lliura a qui va fer el pagament i el duplicat resta amb qui el rep.

## Tipus de rebut

* Factura i factura de pagament: Es troben les dades de l'expedidor i del destinatari, el detall dels productes i serveis subministrats, els preus unitaris, els preus totals, els descomptes i els impostos.
* Tiquet o factura simplificada: Acostumen a estar impresos per una impressora fiscal (en la qual queda registrat) sobre un rotlle de paper (que després es talla de forma manual o automàtica) d'una amplada força menor que les factures. Cada tiquet queda registrat en la memòria de la impressora automàticament.
* Rebut de pagament: Es troben les dades del xec emès a favor d'una persona o empresa, i el detall de les factures o serveis que es paguen amb aquest xec emès, qui l'opera, qui el revisa, qui el rep, data del rebut, descripció de les factures (nombres que es paguen), els preus totals, els descomptes i els impostos. Es fa servir per deixar constància per part d'una empresa sobre què va ser el que es va pagar o realitzar.

## Vegeu també

* Cupó
* Volant

## Referències

* ↑ http://dictionary.law.com/Default.aspx?selected=1740 Receipt Legal Terms and Definition Law.com
* ↑ «Tipos de factura». AEAT. [Consulta: 6 abril 2016].
Viccionari
# Maria Comnena (filla d'Aleix I)

Maria Comnena, en grec medieval Μαρία Κομνηνή, va néixer el 19 de setembre de 1085 i va morir després de l'any 1136. Era la segona filla de l'emperador Aleix I Comnè i d'Irene Ducena. Inicialment va ser promesa a Gregori Gabras, però es va casar amb Nicèfor Catacaló.

## Biografia

Com a filla d'un emperador regnant, al moment de néixer ja va tenir el títol de Porfirogènita (Πορφυρογέννητα), que vol dir "nascuda en la porpra". L'any 1094 els seus pares la van prometre a Gregori Gabras, el fill del Dux de Càldia Teodor Gabras. Gregori Gabras, que ja era a Constantinoble, pel que sembla es va veure involucrat en una conspiració contra l'emperador, va intentar escapar del palau i fugir al costat del seu pare, però va ser arrestat i es va anul·lar el prometatge.
Finalment, entre el 1099 i el 1100 Maria es va casar amb Nicèfor Catacaló, fill de Constantí Euforbè Catacaló, un dels principals generals d'Aleix I, amb qui tenia molta confiança. En aquesta ocasió, Nicèfor Catacaló va rebre el títol de Panipersebast, que es donava als nobles relacionats íntimament amb la família imperial. Juntament amb la seva mare i les seves germanes, Maria era al costat del seu pare moribund l'any 1118.
El seu marit també va morir jove, en algun moment entre 1118 i 1130. Maria i Nicèfor van tenir diversos fills, però només es coneix nom de dos, Aleix Comnè i Andrònic Comnè, que van ocupar càrrecs importants cap a finals d'aquell segle. Un altre fill, Joan, és conegut només perquè es menciona en el típicon del Monestir de Crist Filantrop.
A l'Alexíada, la seva germana gran Anna Comnena parla d'ella amb molt d'afecte i elogia la seva virtut, especialment la seva actitud durant els últims dies del seu pare.

## Referències

* 1 2 3 Varzós, Konstandinos. Η γενεαλογία των Κομνηνών. Tessalònica: Centre d'Estudis Bizantins de la Universitat de Tessalònica, 1984, p. 198-200, 202.
* 1 2 Kajdan, A.P. (ed.). The Oxford Dictionary of Byzantium. Nova York; Oxford: Oxford University Press, 1991, p. 1130 [Consulta: 9780195046526].
* 1 2 Skoulatos, Basiles. Les personnages byzantins de l'Alexiade. Louvain-La-Neuve: Bureau du Recueil, Collège Érasme, 1980, p. 194-195.