OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joseph Morton

Joseph Morton (St. Joseph, 1911 - Mauthausen-Gusen, 24 de gener de 1945) va ser un corresponsal de guerra estatunidenc d'Associated Press (AP) al teatre europeu de la Segona Guerra Mundial. El 26 de desembre de 1944, una unitat antipartisans nazi anomenada Edelweiss va assaltar una cabana de troncs a la muntanya Homolka a l'actual Eslovàquia que allotjava 15 oficials d'intel·ligència aliats, un oficial eslovac, un intèrpret eslovac-estatunidenc, dos combatents de la resistència civil eslovaca, i el mateix Morton, cobrint una operació de l'OSS. Tot i que els oficials aliats estaven degudament uniformats i Morton tenia una identificació de corresponsal de guerra per tal de ser tractats com a presoners de guerra segons la Conveni de Ginebra sobre presoners de guerra, el quarter general de les SS, en compliment de l'Ordre dels Comandaments, que deia que tots els comandaments aliats haurien de ser assassinats immediatament sense judici, fins i tot aquells que portaven els uniformes adequats; va ordenar l'execució sumaríssima dels oficials aliats i dels altres detinguts. El 24 de gener de 1945, Joseph Morton, juntament amb 13 oficials aliats, va ser executat al camp de concentració de Mauthausen-Gusen. Va ser l'únic corresponsal aliat que va ser executat per l'Eix durant la Segona Guerra Mundial.

## Referències

* ↑ «Joseph Morton, War Reporter, Slain by Germans». Evening Independent, 09-07-1945 [Consulta: 17 juliol 2013].
* ↑ Don North. Inappropriate Conduct: Mystery of a Disgraced War Correspondent. iUniverse.com, 8 gener 2013. ISBN 9781475955408 [Consulta: 17 juliol 2013].
* ↑ Persico, Joseph E. Piercing the Reich. Nova York: Viking Press, 1979, p. 222, 285, 279. ISBN 0-670-55490-1.
* ↑ Don North. Inappropriate Conduct: Mystery of a Disgraced War Correspondent. iUniverse.com, 8 gener 2013. ISBN 9781475955408 [Consulta: 17 juliol 2013].
# John Eshun

John Eshun (Sekondi-Takoradi, 17 de juliol de 1942 - Takoradi, 6 de novembre de 2018) fou un futbolista ghanès de la dècada de 1960.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Ghana.
Pel que fa a clubs, destacà a Eleven Wise i Hasaacas.
Fou entrenador a Hasaacas, Tema Youth (2006–2007) i Ebusua Dwarfs (2010–2011).

## Referències

* ↑ John Eshun's profile at Sports Reference.com
* ↑ John Eshun Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ John Eshun's obituary
* ↑ «Hearts of Oak to Fall on Saturday». Ghanaweb, 20-10-2006.
* ↑ «Ghanaian side Dwarfs part ways with coach Eshun». StarAfrica.com, 04-10-2011. Arxivat de l'original el 3 abril 2012.
# Egist

Egist (en grec antic Αίγισθος Aigistos) va ser, segons la mitologia grega el fruit de les relacions incestuoses de Tiestes i de la seva filla, Pelopea.
Tiestes havia estat desterrat de Micenes pel seu germà Atreu, l'assassí dels seus fills i vivia a Sició. Desitjós de venjar-se, consultà l'oracle, que li va revelar que el venjador seria un fill seu i de la seva pròpia filla. Una nit, quan la noia tornava d'una celebració en honor de Sició, Tiestes la va violar en secret i després desaparegué. Durant la violació, Pelopea li agafà l'espasa que més tard el delataria. Posteriorment, Atreu es va casar amb Pelopea, sense saber qui era la noia. Ella havia abandonat el seu fill incestuós, Egist, tot just néixer, i el volia recuperar. El van trobar finalment a casa d'uns pastors que l'havien recollit i l'havien criat amb llet de cabra, i d'aquí el seu nom, Egist ve de la paraula grega αίξ, que vol dir cabra. Atreu s'emportà el nen i l'educà com si es tractés del seu mateix fill. Quan va créixer, l'envià a Delfos a buscar Tiestes amb l'ordre de portar-lo presoner, ja que es proposava donar-li mort. Egist va acomplir l'ordre i va retornar portant Tiestes amb ell. Llavors, Atreu va manar executar el seu germà. Però quan Tiestes va veure l'espasa que portava Egist, el va interrogar sobre la seva procedència i Egist respongué que la hi havia donat la seva mare. Tiestes suplicà que li portés a Pelopea i li va revelar el secret del naixement d'Egist. Horroritzada per l'incest, ella prengué l'espasa i es va donar mort. Prenent novament l'espasa ensangonada, Egist cercà Atreu i el va matar (complint la profecia de l'oracle).
A la mort d'Atreu, Tiestes esdevingué rei de Micenes i n'expulsà els seus nebots, Agamèmnon i Menelau. Aquests s'exiliaren a Esparta, on es casaren amb les filles del rei, Helena i Clitemnestra. A la mort del rei d'Esparta, Menelau, que havia estat adoptat com a hereu, pujà al tron. Llavors, ajudà el seu germà a expulsar Tiestes de Micenes i a esdevenir rei ell també.
Durant la Guerra de Troia, Egist, que s'havia quedat a Grècia, intentà seduir Clitemnestra, esposa del rei Agamèmnon, al principi infructuosament, mentre ella va tenir al seu costat a l'aede Demodoc. Més tard, Egist el va poder apartar i ella cedí i visqueren junts fins a la tornada d'Agamèmnon. Egist havia col·locat espies a la costa per estar informat de l'arribada del rei, i quan Agamèmnon va arribar el va rebre amb grans mostres d'amistat i d'alegria. Li va oferir un banquet de benvinguda durant el qual Clitemnestra i Egist l'assassinaren, juntament amb el seu auriga Eurimedont. Segons una altra versió, quan Agamèmnon va tornar de la guerra,va prendre's un bany, Clitemnestra li va oferir una poma i li va llençar una xarxa a sobre, i en aquell precís moment Egist va aprofitar l'ocasió per matar-lo. Finalment, Egist regnà durant set anys amb Clitemnestra a Micenes, fins que Orestes, fill d'Agamèmnon, l'assassinà en venjança.
Egist va tenir dos fills, Aletes i Erígone.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 153-154. ISBN 9788496061972.
# Llista de filòsofs medievals

La filosofia medieval es desenvolupa des de la caiguda de l'Imperi Romà d'Occident (476) fins a la caiguda de Constantinoble l'any 1453.
L'era anterior en la història de la filosofia és la filosofia antiga, i la segueix la filosofia moderna.
A continuació es presenta una llista dels filòsofs més destacats d'aquest període.

## A

* Abó de Fleury
* Abd-al-Latif al-Baghdadí
* Abraham Bar Hiyya
* Abu-l-Barakat
* Abu-s-Salt ad-Daní
* Adelard de Bath
* Agustí d'Hipona
* Al-Abharí
* Al-Amirí
* Al-Biruní
* Al-Farabí
* Al-Ghazalí
* Al-Jàhidh
* Al-Kindí
* Ar-Razí
* Alain de Lille
* Albert Magne
* Alexandre de Hales
* Anselm de Canterbury
* Ayn-al-Qudat Hamadhaní

## B

* Bernard de Chartres
* Boeci
* Boeci de Dàcia
* Bonaventura de Bagnoregio

## D

* Duns Escot
* Dante Alighieri

## E

* Mestre Eckhart
* Escot Eriúgena

## F

* Fakhr-ad-Din ar-Razí
* Francisco Suárez

## G

* Gabriel Biel
* Gersònides
* Gilbert de Poitiers
* Gil de Roma
* Godefridus de Fontaines
* Guillem d'Ockham (Occam)

## H

* Enric de Gant
* Hug de Sant Víctor

## I

* Ibn al-Arabí
* Ibn al-Hàytham (Alhazen)
* Ibn an-Nafís
* Ibn ar-Rawandí
* Ibn Bajja (Avempace)
* Ibn Gabirol
* Ibn Hazm
* Ibn Khaldun
* Ibn Massarra
* Ibn Miskawayh
* Ibn Ruixd (Averrois)
* Ibn Sabin
* Ibn Sina (Avicenna)
* Ibn Taymiyya
* Ibn Tufayl

## J

* Jean Buridan
* Joan de Jandun
* Joan de París
* John Hennon

## L

* Lambertus de Monte

## M

* Maimònides
* Manegold de Lautenbah
* Marsili de Pàdua
* Màslama al-Majrití

## N

* Nassir-ad-Din at-Tussí
* Nicolau Oresme

## O

* Orígenes

## P

* Pere Abelard

## Q

* Qutb-ad-Din Xirazí

## R

* Ramon Llull
* Ramon Sibiuda
* Raixid-ad-Din al-Hamadhaní
* Richard de Sant Víctor
* Robert Grosseteste
* Roger Bacon
* Roscelin de Compiègne

## S

* Siger de Brabant
* Suhrawardi

## T

* Tomàs d'Aquino

## Z

* Zakariya al-Qazwiní
# Tirà emplomallat andí

El tirà emplomallat andí (Lophotriccus pileatus) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i clars de les terres baixes i sobre tot a muntanyes des de Costa Rica, Panamà, Colòmbia i nord de Veneçuela, cap al sud, per l'oest dels Andes, fins al nord-oest i sud-est del Perú.

## Referències

* ↑ «Tirà emplomallat andí». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2021(català)
# The Virgin with the Hot Pants

The Virgin with the Hot Pants és una stag film estatunidenca del 1924. Danuta Zadworna-Fjellestad i Linda Williams van posar la data de producció d'aquesta pel·lícula entre 1923 i 1924. És la primera pel·lícula pornogràfica coneguda que utilitza dibuixos animats.

## Argument

Les escenes inicials de The Virgin with the Hot Pants són animació. La primera animació mostra un penis de dibuixos animats i dos testicles perseguint una dona de dibuixos animats dins d'una habitació. Al cap d'una estona, mentre la dona està penjada d'una aranya, el penis li penetra la vagina. A la següent animació, es mostra un ratolí de dibuixos animats posant el seu penis molt gran a la vagina d'un gat de dibuixos animats. A partir d'aquest punt, la pel·lícula mostra imatge real. Es mostren diverses seqüències que representen dones nues que participen en una varietat d'actes com ara ballar, besar i masturbar-se amb un consolador, una mà masculina estenent el llavis, una dona que mostra la seva vulva, una escena de cunnilingus i una escena d'inserció d'una ampolla de cervesa dins de la vagina d'una dona. A l'última seqüència, es mostra un home i una dona despullant-se. Aleshores, la dona s'asseu sobre el penis de l'home assegut i tenen relacions sexuals.

## Anàlisi

Williams va batejar Verge com "primitivisme amb una venjança". Segons ella, la pel·lícula exemplifica el que descriu com "profunditats primitives d'un espectacle corporal cru". Ella assenyala que el Kinsey Institute for Research in Sex, Gender, and Reproduction ha etiquetat la pel·lícula com a "popurrí". Williams classifica Verge en un grup de stags caracteritzats per la manca de narrativa. En aquest grup de stags, segons ella, les escenes d'actes sexuals diferents s'organitzen en un sol bobina de pel·lícula. Sense una narració i un personatge principal, Virgin es compon de primers plans dels genitals.

## Notes

* ↑ Williams 2007, p. 68.
* ↑ Zadworna-Fjellestad 1998, p. 48.
* ↑ Robertson 1991, p. 185.
* 1 2 3 Williams 2007, p. 70.
* 1 2 3 Williams 2007, p. 71.

## Referències

* Robertson, Patrick. The Guinness Book of Movie Facts & Feats. Abbeville Press, 1991. ISBN 9781558592360.
* Williams, Linda. Hard Core: Power, Pleasure, and the "Frenzy of the Visible". University of California Press, 2007. ISBN 978-0-520-06652-6.
* Zadworna-Fjellestad, Danuta. Eros, Logos, and (Fictional) Masculinity. Uppsala University Library, 1998. ISBN 9789155441272.
# Fluoronybøïta

La fluoronybøïta és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup del nom arrel nybøïta. Rep el nom per la seva relació amb la nybøïta.

## Característiques

La fluoronybøïta és un silicat de fórmula química NaNa₂(Mg₃Al₂)(AlSi₇O$_{22}$)(F,OH)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2002. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «09.DE - Inosilicats amb 2 cadenes dobles periòdiques, Si₄O$_{11}$; clinoamfíbols» juntament amb els següents minerals: antofil·lita, cummingtonita, clinoholmquistita, grunerita, manganocummingtonita, manganogrunerita, permanganogrunerita, ferrofluoropedrizita, ferrifluoroleakeïta, actinolita, ferritschermakita, ferroactinolita, ferrohornblenda, ferrotschermakita, joesmithita, magnesiohornblenda, tremolita, tschermakita, cannilloïta, fluorcannil·loïta, parvomanganotremolita, fluorotremolita, potassicfluoropargasita, edenita, ferroedenita, ferrokaersutita, ferropargasita, hastingsita, kaersutita, magnesiohastingsita, pargasita, sadanagaïta, fluoroedenita, potassicferroferrisadanagaïta, potassicsadanagaïta, potassicpargasita, potassicferrosadanagaïta, magnesiofluorohastingsita, potassicfluorohastingsita, potassicclorohastingsita, fluoropargasita, parvomanganoedenita, potassiccloropargasita, potassicferrocloroedenita, potassicmagnesiohastingsita, potassicferropargasita, cromiopargasita, ferrotaramita, barroisita, ferroferribarroisita, ferroferriwinchita, ferribarroisita, ferroferritaramita, ferroferricatoforita, ferrobarroisita, ferrorichterita, ferrowinchita, ferrocatoforita, ferritaramita, magnesiotaramita, richterita, winchita, taramita, fluororichterita, catoforita, potassicfluororichterita, potassicrichterita, ferrighoseïta, ferriwinchita, fluorotaramita, arfvedsonita, eckermannita, ferroeckermannita, ferroglaucòfan, glaucòfan, potassicmanganileakeïta, manganoarfvedsonita, ferrileakeïta, magnesioriebeckita, magnesioarfvedsonita, nyboïta, riebeckita, manganomanganiungarettiïta, ferroferrinyboïta, clinoferroferriholmquistita, ferrinyboïta, ferroferrileakeïta, ferroferrifluoroleakeïta, sodicferriclinoferroholmquistita, magnesiofluoroarfvedsonita, ferripedrizita, potassicferrileakeïta, manganidellaventuraïta, fluoropedrizita, potassicarfvedsonita, ferriobertiïta, potassicmagnesiofluoroarfvedsonita, ferroferripedrizita, potassicmagnesioarfvedsonita, pedrizita, ferropedrizita, fluoroleakeïta i ferroferriobertiïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Jianchang, al comtat de Donghai (Jiangsu, República Popular de la Xina). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Fluoro-nybøite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 gener 2020].
# The Lodger

The Lodger (The Lodger: A Story of the London Fog) és una pel·lícula muda de 1927 dirigida per Alfred Hitchcock. És la tercera pel·lícula dirigida per ell, i està basada en la novel·la homònima de Marie Belloc Lowndes i en la peça teatral Who Is He? coescrita amb Belloc Lowndes, sobre els assassinats comesos per Jack l'Esbudellador. Aquest és el primer film del britànic en el qual ell realitza els seus després clàssics cameos. Segons els crítics (i el mateix Hitchcock) aquesta és la primera pel·lícula hitchcockiana.

## Argument

Compta la història de les injustes sospites que recauen sobre un estranger que visita Londres coincidint amb uns tràgics assassinats de dones, totes rosses, que un assassí en sèrie conegut com El venjador està duent a terme.

## Repartiment

* Marie Ault: la propietària
* Arthur Chesney: el seu marit
* June: Daisy, la seva filla
* Ivor Novello: el llogater
* Malcolm Keen: Joe, detectiu de policia

## Antecedents de l'obra

El text escrit per Marie Belloc Lownes va ser publicat en 1911, i va configurar la inicial obra de ficció que va tenir per tema de fons les aventures de l'assassí en sèrie conegut com a "Jack l'Esbudellador".
La trama al·ludia a una parella de vells arrendadors que van llogar una habitació a un jove estudiant d'aparença amable i inofensiva. No obstant això i a cap de poc temps, els propietaris advertirien que el seu inquilí exhibia costums estranys i que arribava a hores tardanes de la nit sense donar explicacions raonables, mentre al seu voltant se succeïen misteriosos assassinats de dones.
Segons el relat, l'estudiant de veterinària sospitós de ser el criminal havia perdut de forma definitiva la seva raó una vegada perpetrat l'homicidi de Mary Jane Kelly (9 de novembre de 1888). Els seus pares posteriorment van venir a buscar-lo a Londres i el van traslladar a la localitat balneària de Bournemouth, de la qual eren oriünds. Allà el jove va acabar reclòs en un hospital psiquiàtric.
L'autora va assenyalar a la premsa que la font d'inspiració l'havia extret d'un relat que havia sentit per casualitat i on, a manera de llegenda urbana, es propagava aquesta versió.
També es va insistir que el generador del rumor va ser el pintor impressionista Walter Richard Sickert. Aquest artista solia repetir aquesta anècdota en les reunions socials a les quals acudia, i pretenia haver-se allotjat en la mateixa pensió on va viure el sospitós i haver-se assabentat del cas per boca dels vells arrendadors.
Walter Sickert va ser considerat, al seu torn, sospitós de ser el veritable assassí de Whitechapel per escriptors posteriors, destacant l'assaig "Retrat d'un assassí: Jack l'Esbudellador, Cas Tancat" de la popular autora d'obres policíaques Patricia Cornwell.

## Referències

* ↑ Trivia, a IMDb (anglès)
* ↑ «The Lodger». The New York Times.
* ↑ "Jack el Destripador, Recapitulación y veredicto", Colin Wilson y Robin Odell, editorial Planeta, Barcelona, España.
* ↑ «Retrato de un Asesino: Jack el Destripador Caso Cerrado».

## Enllaços externs

* The Lodger a DeCine21 (castellà)
# Tom Stamsnijder

Tom Stamsnijder (Wierden, Overijssel, 15 de maig de 1985) és un ciclista neerlandès, professional des del 2004 i actualment a l'equip Team Sunweb. És fill de Hennie Stamsnijder, antic campió del món de ciclocròs del 1981.

## Palmarès

* 2004
** Vencedor de 2 etapes del Tour de Mainfranken
* 2005
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi del Somme
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Turíngia
* 2006
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi Guillem Tell
** Vencedor d'una etapa de la Setmana Ciclista Llombarda
** Vencedor d'una etapa de la Roserittet

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2007. 120è de la Classificació general
* 2008. 88è de la Classificació general
* 2013. 137è de la Classificació general
* 2015. 155è de la Classificació general
* 2016. 131è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2009. 134è de la Classificació general
* 2010. 106è de la Classificació general
* 2011. No surt (5a etapa)
* 2014. 143è de la Classificació general
* 2015. 153è de la Classificació general
* 2016. 143è de la classificació general
* 2017. 154è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.i
* Fitxa a cyclebase.nl
# Fonda Magí (Manlleu)

La Fonda Magí és un edifici de Manlleu (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una de les poquíssimes obres modernistes de Manlleu. Per la forna de les llindes sembla obra d'en Josep Illa (s'assembla a Can Grau i el bar Vista Alegre). En Nasi Paleta (Ignasi Mas) va demanar permís per obrir el portal i potser va realitzar la reforma de la façana.
És un edifici de planta baixa i dues plantes pis. La planta baixa ha estat reformada, en la planta primera hi trobem dos balconeres amb la barana en el pla de façana i una finestra a cada banda (d'una reforma posterior) i en la segona dos balcons. Les llindes de les balconeres estan decorades.
En l'última reforma que s'hi ha realitzat es van obrir les dues finestres de la planta primera. També es va refer l'esgrafiat, tot i que es van eliminar els esgrafiats de les figures que hi havia a cada costat dels balcons (tres esgrafiats a cada planta pis).
L'ampliació del portal és de l'any 1924, obra d'Ignasi Mas.

## Referències

* 1 2 3 4 «Fonda Magí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Tomás Jiménez Álvarez

Tomás Jiménez Álvarez (Salamanca, 11 de maig de 1979) és un exfutbolista castellanolleonès, que ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria

Sorgeix de les categories inferiors de la UD Salamanca. Hi debuta amb el primer equip a la temporada 98/99, amb els castellans a primera divisió. Hi disputa deu partits, però el seu conjunt queda cuer.
Durant la dècada dels 2000 esdevé en un dels jugadors clàssics del Salamanca, tot i que només serà titular indiscutible la temporada 02/03, la resta alternant-la amb la suplència, tant a Segona, com a Segona B. En total, va sumar 176 partits i 4 gols amb els castellans entre Primera i Segona Divisió.
A partir del 2008, la seua carrera prossegueix per equips més modestos: Zamora CF (08/09) i CP Cacereño (09/...).

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Francisco Javier de Elío

Francisco Javier de Elío (Pamplona, 1767-València, 1822), militar, governador de Montevideo (1807-1810), últim virrei del Riu de la Plata (1810-1812), i capità general.
Va ser un dels principals protagonistes i responsables de la repressió contra liberals i/o constitucionals (vegeu Constitució de 1812) de l'absolutisme a València durant el regnat de Ferran VII (el mateix rei promulgà, precisament a València, un decret que restaurava l'absolutisme).
Va organitzar una policia o patrulla de vigilància a València després de la Guerra del Francés coneguda popularment com la ronda del Butoni per tal de combatre el bandolerisme, a causa del terror que produïa la brutalitat dels seus mètodes.
Després del triomf de la revolució liberal del 1820 el capità general Elío va ser executat.

## Referències

* ↑ «ronda del Butoni | enciclopèdia.cat». www.enciclopedia.cat. [Consulta: 5 novembre 2016].
* ↑ «RodaMots - Francesc Gisbert: “Butoni”». rodamots.cat. [Consulta: 5 novembre 2016].
* ↑ Gisbert, Francesc. Màgia per a un poble Guia de creences i criatures màgiques populars. Picanya: Edicions del Bullent, Abril 2008.

## Enllaços externs

* Biografía de Francisco Javier de Elío
* Biografía de la Encarta, Francisco Javier de ElíoArxivat 2009-02-05 a Wayback Machine.
# Tomás de España Sotelo

Tomás de España Sotelo (Alacant, 1805 -14 de febrer de 1877) va ser un polític valencià, diputat a Corts i alcalde d'Alacant en la primera meitat del segle xix.
Pertanyia a una família benestant, comerciants importadors de bacallà i de sucre i posseïdors de terres a Almoradí, Elx i Vilafranquesa. De molt jove, però, va tenir inquietuds polítiques i es va adherir al Partit Progressista, del que en fou cap provincial i amb el qual fou escollit diputat a les Corts Espanyoles per Alacant de 1842 a 1844. Entre 1836 i 1855 va ser tinent, capità i després comandant de la Milícia Nacional.
També va ser alcalde d'Alacant el 1842-1843 i el 1848-1852. Va impulsar la construcció del teatre Principal d'Alacant i fou president del Casino d'Alacant diverses ocasions entre 1853 i 1861. Des de 1852 va ser membre de la Societat per la construcció del Ferrocarril d'Alacant a Almansa, membre del consell d'administració de la Companyia dels Ferrocarrils de Madrid a Saragossa i a Alacant (MZA) i inspector general d'aquesta línia en 1868. El 1856 fou diputat a la Diputació d'Alacant i membre de la Junta de Comerç. Es presentà novament a les eleccions a Corts en 1863, però no fou escollit. Vinculat al general Joan Prim i Prats, el 1867 va participar en conspiracions contra la monarquia, raó per la qual fou tancat al Castell de Santa Bàrbara. En produir-se la revolució de 1868 va presidir la Junta Revolucionària d'Alacant i fou nomenat administrador econòmic de la província d'Alacant, càrrec que va perdre amb la proclamació de la Primera República Espanyola.
En els darrers anys de la seva vida va passar penúries per haver gastat bona part de la seva fortuna en la seva carrera política i en ajudar a nombrosos exiliats i represaliats.

## Referències

* ↑ Tomás España al web del Congrés dels Diputats
* ↑ Javier Paniagua Fuentes i J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.193. ISBN 9788495484802.