OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Abhires

Els Abhires (singular Ābhīra) foren un poble esmentat en èpiques índies antigues i escriptures com els Vedes. Patanjali Mahabhasya descriu als abhires com uns enemics dels aris. Són esmentats sovint en les llegendes sobre Khrisna. Un poble històric del mateix nom és esmentat en el Periplus de la Mar Eritrea.

## Penetració

Haurien penetrat al subcontinent en la confusió causada per la invasió d'Alexandre el Gran donant nom a la satrapia d'Abira. Haurien fundat estats en el que avui dia és l'estat de Uttar Pradesh. Haurien originat la dinastia de Kalachuri, que porta aquest nom pel seu rei Kalachuri o Chedi a partir del qual s'nicià l'anomenada era Kalachuri el 249 aC.

## Konkan

De 203 a 270 el Abhires haurien governat sobre la totalitat del Deccan com a poder principal. El Abhires foren els successors immediats del Satavahanas. El govern dels abhires va començar aproximadament el 203 seguint el final del regnat de Yajnasri Satakarni pujant al tron Abhira Isvarasena l'accessió del qual va tenir lloc a Saka el 151 o 229. Sakasena fou el primer rei abhira. Les seves inscripcions de Konkan i monedes d'Andhra Pradesh suggereixen que va governar sobre una part important de l'imperi Satavahana.

## Abhires de Rajputana

En temps de Samudragupta (vers 350), els abhires haurien viscut a Rajputana i Malwa en la frontera occidental de l'Imperi Gupta .
El abhires no van parar en Rajasthan; alguns dels seus clans es van traslladar al sud i l'oest assolint Saurastra i Maharashtra i agafant servei sota la dinastia Satavahana i els Ksàtrapes Occidentals. També van fundar un regne en la part del nord del país Maratha, i es coneix una inscription del novè any del rei abhira Ishwarsena.

## Referències

* ↑ Malik, Aditya. «The Puskara Mahatmya: A Short Report». A: The History of Sacred Places in India As Reflected in Traditional Literature. Leiden: BRILL and the International Association of Sanskrit Studies, 1990, p. 200. ISBN 9789004093188 [Consulta: 3 desembre 2012].
* ↑ Numismatic Society of India. The journal of the Numismatic Society of India. 53, 1991 [Consulta: 20 juny 2011].
* ↑ Haryana: studies in history and culture. Kurukshetra University, 1968, p. 44 [Consulta: 20 juny 2011].
* ↑ Sunil Kumar Bhattacharya. Krishna-cult in Indian art. M.D. Publications Pvt. Ltd., 1 gener 1996, p. 10–. ISBN 978-81-7533-001-6 [Consulta: 20 juny 2011].
* ↑ Ramesh Chandra Majumdar. Vakataka – Gupta Age Circa 200–550 AD. Motilal Banarsidass Publ., 1967, p. 143–. ISBN 978-81-208-0026-7 [Consulta: 20 juny 2011].

## Bibliografia

* Thapar, Romila (1978). Thapar, Romila. Ancient Indian Social History: Some Interpretations. Orient Blackswan, 1978. ISBN 978-81-250-0808-8.
* Aquest article incorpora text del cyclopædia d'India i d'Asia Oriental i del sud: comercial, industrial i científic, productes minerals, verdures, i regnes animals, fabricacions i arts útils, Volum 2, per Edward Balfour, una publicació de 1885 ara en el domini públic en els Estats Units.
# Felipe de Castro

Felipe de Castro (Noia, La Corunya, 1711 - Madrid, 1775) fou un escultor gallec i l'iniciador del Neoclassicisme a Espanya.

## Biografia

Després d'una llarga etapa de formació a Santiago de Compostel·la amb Miguel de Romay, Lisboa (1724) i Sevilla (1726, al taller de Pedro Duque Cornejo), es traslladà a Roma (1733), pensionat per Felip V d'Espanya, per completar-hi estudis. A Roma va col·laborar primer amb Giuseppe Rusconi (deixeble del famós escultor Camillo Rusconi) i després amb Filippo della Valle. Com a alumne de l'Accademia di San Luca de Roma, guanyarà el 1739 la primera medalla d'escultura i, més endavant, serà nomenat Acadèmic de Mèrit.
El 1747 Ferran VI d'Espanya el nomenà escultor de cambra i, d'aleshores ençà, tota la seua obra es desenvolupà en l'entorn reial. Les estàtues que va fer per al Palau Reial de Madrid (Adrià, Trajà, Teodosi, Ataülf i algunes altres) són un exemple cabdal del seu amanerat estil rococó. Els retrats, normalment d'una gran perfecció, palesen ja una certa evolució cap al classicisme: Ferran VI lliurant els estatuts de l'Acadèmia, bustos de Ferran VI i Bárbara de Braganza, etc. La fama que va tindre en vida li permeté ésser nomenat director d'escultura de la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando, on se'n conserven algunes creacions.

## Llegat

La intensa activitat docent i directiva duta a terme per Felipe de Castro li va impedir plasmar una àmplia obra escultòrica tot i que va tindre una llarga vida. Com cal esperar d'un artista amb la seua trajectòria, la seua escultura s'inscriu gairebé exclusivament sota l'epígraf d'art oficial o art cortesà i marca el punt d'inflexió cap al Neoclassicisme. Fou la imatge de l'artista culte que, a més d'ésser escultor i un excel·lent dibuixant, va ésser escriptor, poeta i professor acadèmic. Molt interessants per a conèixer la seua personalitat artística són els nombrosos dibuixos (tant de tema mitològic com religiós) que se'n conserven.

## Referències

* 1 2 3 Triadó, J-R.; Chilvers, Ian; Osborne, Harold; Farr, Dennis, 1996. Diccionari d'Art d'Oxford. Des del segle V aC fins a l'actualitat. Barcelona: Edicions 62. ISBN 8429742271. Pàg. 153.
* ↑ Biografías y Vidas (castellà)
* ↑ Galegos (gallec)
* 1 2 3 4 5 ArteHistoria Arxivat 2016-03-08 a Wayback Machine. (castellà)

## Bibliografia

* Martín González, Juan José, 1983. Escultura barroca en España, 1600-1770. Madrid: Cátedra. ISBN 8437603927.

## Enllaços externs

* Dos nuevos bustos del escultor Felipe de Castro, desconocidos (castellà)
* MCN Biografías (castellà)
# Felip Cabeza Coll

Felip Cabeza Coll (Tarragona, 8 de novembre de 1894 - Reus, 13 de novembre de 1939) va ser un advocat i periodista català.
Llicenciat en Dret a la Universitat de Barcelona, s'instal·là a Reus a l'acabar la carrera, amb despatx propi i actuant de procurador dels tribunals. D'ideologia catòlica tradicionalista, va ser militant carlista i organitzà el Requetè a la comarca. Va pertànyer a diverses organitzacions catòliques reusenques i col·laborà intensament al Semanario Católico de Reus i a El Radical: semanario tradicionalista. Va ser vicepresident de l'Associació de la Premsa de Reus. El 1931 va participar en les interessants "Converses sobre temes d'interès local" celebrades al Centre de Lectura amb una ponència sobre beneficència, on defensava la beneficència privada. Immediatament després de la guerra va ser nomenat interventor del Centre de Lectura, juntament amb Joan Fatta. Va ser regidor el 1939 amb l'alcalde José M. Fernández de Velasco fins a la seva mort. Va publicar Actuació dels tradicionalistes dintre del camp catòlic, una conferència donada el 1915.

## Referències

* 1 2 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 157.
* ↑ Navais, J.; Samarra, F. L'extrema dreta al Reus republicà (1931-1939). Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 2003, p. 123. ISBN 849323467.
* ↑ «Actuació dels tradicionalistes...». CCUC. [Consulta: 6-VI-2015].
# 437 aC

El 437 aC va ser un any del calendari romà prejulià.

## Esdeveniments

* Fundació d'Amfípolis a Macedònia.
* Alliberament de Sinope de la tirania per part de Pèricles.
* A Roma són elegits cònsols Marc Gegani Macerí i Luci Sergi Fidenat.

## Defuncions

* Tolumni, rei etrusc de Veïs.

## Referències

* ↑ Ashley, James R. The Macedonian Empire: The Era of Warfare Under Philip II and Alexander the Great, 359-323 B.C. (en anglès). Jefferson i Londres: McFarland & Company, 2004, p. 135.
* ↑ Dífil; Apol·lodor de Carist; Apol·lodor de Gela. Fragments de Comèdia Nova. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 2012, p. 36.
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, IV, 17
* ↑ How, Walter W.; Leigh, Henry D. A History of Rome: To the Death of Caesar (en anglès). Londres, Nova York i Bombai: Longmans, Green, and Co, 1896, p. 79.
# 439 aC

El 439 aC va ser un any del calendari romà prejulià. Era l'any 315 ab urbe condita. La denominació 439 aC per a aquest any s'ha emprat des de l'edat mitjana, quan el calendari Anno Domini va ser el mètode més usat a Europa per a anomenar els anys.

## Esdeveniments

* Mort d'Espuri Meli, acusat de voler aprofitar una fam per fer-se rei a Roma a mans de Gai Servili Ahala, mestre de la cavalleria. Luci Minuci Augurí, el prefecte de l'annona (praefectus annonae) d'aquell any, (un càrrec establert per regular el preu del gra i obtenir subministraments d'arreu per alleujar la gana a Roma) havia portat les acusacions contra Espuri Meli davant del senat romà.
* Pèricles ocupa Samos després d'un setge de nou mesos. Els habitants de l'illa es van rendir, van haver de destruir les seves defenses i pagar les despeses de la guerra, 1300 talents a 50 talents per any.
* Van ser elegits cònsols a Roma Titus Quinti Capitolí Barbat i Agripa Meneni Lanat.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, IV, 13-16
* ↑ Smith, William (ed.). «Pericles». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 27 desembre 2023].
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, IV, 13, 6
# Agnès d'Aumale

Agnès d'Aumale (vers 1117 a Holderness - + abans del 1194), fou filla d'Esteve d'Aumale i germana de Guillem I d'Aumale el Gros, en nom del qual va regir el comtat d'Aumale mentre era al Yorkshire, i després en nom de la filla Havisa (neboda d'Agnès).
Estava casada (1135) amb Adam II de Bruce, senyor de Skelton, fill de Robert de Bruce primer lord d'Annandale; després es va casar amb Guillem II de Roumare († 1151), fill de Guillem de Roumare. No va tenir fills amb el segon però amb el primer marit en va tenir tres:
* Lúcia de Bruce (1136-?)
* Adam III de Bruce (1138-1196)
* Guillem de Bruce (1141-?)

## Referències

* Genealogia
# Ferriperbøeïta-(La)

La ferriperbøeïta-(La) és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la gatelita. Anomenada d'acord amb l'esquema de nomenclatura del grup de la gatelita com a anàleg de lantani de la ferriperbøeïta-(Ce).

## Característiques

La ferriperbøeïta-(La) és un silicat de fórmula química CaLa₃(Fe$^{3+}$Al₂Fe$^{2+}$)[Si₂O₇][SiO₄]₃O(OH)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018, sent publicada per primera vegada el 2020. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 5253/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Mochalin Log, a la localitat de Kixtim (óblast de Txeliàbinsk, Rússia), on es troba en concrecions en forma de grans anèdrics aïllats de fins a 0,3 mm i agregats granulats de fins a 1,5 - 0,5 mm. Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Ferriperbøeite-(La)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 juliol 2021].
# Fernando Fernández de Córdova Valcárcel

Fernando Fernández de Córdova Valcárcel (castellà: Fernando Fernández de Córdova) (Buenos Aires, 2 de setembre de 1809 - Madrid, 30 d'octubre de 1883), II marquès de Mendigorría, fou un militar espanyol, fill del capità de fragata de la Reial Armada José María Fernández de Córdova y Rojas i de María de la Paz Rodríguez de Valcárcel y O'Conrry, I marquesa de Mendigorría. Juntament amb el seu germà Luis va combatre en la Primera Guerra Carlista. Pertanyia al Partit Moderat i més tard al Partit Demòcrata-Radical.

## Caràcter

Amb 21 anys va obtenir el grau de tinent coronel i el comandament d'un batalló en incorporar-se a l'abril de 1834 a la tropa isabelina de Gerónimo Valdés. Mancava de tota experiència militar, ignorant l'esforç físic que havia de realitzar el soldat del carrer, mentre que ell només es movia muntat a cavall. Bé aviat, igual que el seu germà Luis, va ser detestat per la tropa que tenia al seu comandament pel mal tracte que dispensava als seus soldats. Ell mateix explica en les seves memòries que res més rebre el comandament a Vitòria, en veure que un dels seus soldats no saludava com devia a un tinent, «...vaig manar en l'acte al batalló posar armes a l'espatlla i fent sortir al granader vint passos al capdavant, el vaig fer despullar de les seves armes i equip i aplicar seixanta pals per quatre caps de la companyia al toc de fagina. Executat amb rigor el càstig i gairebé exánime el granader, el vaig manar conduir a l'hospital».

## Carrera política i militar

Va ascendir a tinent general en 1847 i va ser destinat a Itàlia per restaurar el poder temporal de Papa Pius IX i enderrocar a la República Romana, democràticament triada. Va ocupar el Ministeri de la Guerra i del 17 al 19 de juliol de 1854 va ser President del Consell de Ministres en plena crisi revolucionària. Malgrat haver estat partidari d'Isabel II, es va unir al moviment revolucionari de 1868 que va enderrocar la Corona. Novament va ser Ministre de la Guerra amb Amadeu I i amb la Primera República Espanyola, però en 1873 es va retirar per complet de la vida política.

## Bibliografia

* Fernando Fernández de Córdova. Mis memorias íntimas. Madrid, 1886.
# Acomayo

Acomayo és una ciutat del Perú, capital de la província d'Acomayo i del districte d'Acomayo al Departament de Cusco. La seva població és de 5.380 habitants segons dades del INEI (Instituto Nacional de Estadística e Informática) del 2010. El seu nom deriva de aco, arena, i mayo, riu.
Està situada a 3.182 metres d'altura. S'hi fabriquen baietes i ponxos.

## Referències

* Gran Enciclopèdia del Mundo, Bilbao, 1965.
# Evermannia erici

Evermannia erici és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental central: Costa Rica.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bussing, William A. «Evermannia erici, a new burrowing gobiid fish from the Pacific coast of Costa Rica» (en anglès). Revista de Biologia Tropical, 31, 1, 1983, pàg. 125-131.
* 1 2 3 Garilao, Cristina V.; Bailly, Nicolas. «Evermannia erici Bussing, 1983» (en anglès). FishBase.
* ↑ Hoese, D.F., 1995. Gobiidae. Gobios, chanquetes y guasetas. p. 1129-1135. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma.
# Fetitxisme de les màscares

El fetitxisme de les màscares és un tipus de fetitxisme sexual en el qual l'excitació és generada a través de la visió, ús (en un mateix o en tercers), contacte, acte de posar o treure o presència en general, de màscares. Aquest tipus de fetitxisme accepta en el seu establiment, diverses modalitats de màscares, sempre segons el significat i/o simbologia que aquesta tingui dins de l'imaginari sexual del subjecte o en el seu desenvolupament.

## Referències

* ↑ Los 15 fetiches sexuales más raros, clarin.com
* ↑ Máscaras y capuchas a venusohara.com
* ↑ Dime cual és tu fetiche y te diré como eres revista GQ
* ↑ Máscares a una tenda virtual de roba fetitxista
* ↑ ¿Fetiches, ¿cuándo se salen de órbita?, la Vanguardia

## Enllaços externs

* Reportatge de la BBC sobre l'empresonament d'un fetitxista de les màscares mèdiques
# Acinetobacter baumannii

Acinetobacter baumannii és una espècie d'eubacteri patogen gram-negatiu que és resistent a la majoria dels antibiòtics per farmacoresistència, algunes estimacions sostenen que aquest patogen podria estar matant desenes de milers de pacients als Estats Units cada any. A. baumannnii pot causar pneumònia severa i infeccions del tracte urinari (ITU).
Els mutants d'aquest eubacteri que no produeixen glicoproteïna són menys virulents, formen menys biofilm i són més susceptibles als antibiòtics.

## Referències

* ↑ Pollack, Andrew «Rising threat of infections unfazed by antibiotics». The New York Times, 2010, 27 feb.
* ↑ (en anglès) «Cracking a superbug's armour.» Arxivat 2014-01-10 a Wayback Machine. University of Alberta. Consulta: 17 de septiembre de 2014.
# Acinia

Acinia és un gènere de tefrítids o mosques de la fruita de la família Tephritidae.

## Espècies

* A. aurata Aczel, 1958
* A. biflexa (Loew, 1844)
* A. corniculata (Zetterstedt, 1819)
* A. hendeli Aczel, 1958
* A. ica Hering, 1941
* A. jungsukae Kwon, 1985
* A. macroducta Dirlbek & Dirlbekova, 1972
* A. mallochi Aczel, 1958
* A. obscura Aczel, 1958
* A. peruana Aczel, 1958
* A. picturata (Snow, 1894)
* A. reticulata Aczel, 1958
* A. tessariae (Kieffer & Jörgensen, 1910)</small
# Fernando González-Camino y Aguirre

Fernando González-Camino y Aguirre (Esles, Santa María de Cayón, 1905 - Madrid, 1973) va ser un enginyer industrial, militar i historiador espanyol, capità general d'Aragó i cap d'Estat Major de l'Exèrcit de Terra durant el franquisme
En 1921 va ingressar a l'Acadèmia d'Artilleria de Segòvia i en 1925 s'hi va graduar com a tinent. En 1931 es graduà com a capità d'Estat Major. En esclatar la guerra civil espanyola es va unir al bàndol revoltat i fou cap d'operacions en la defensa del setge d'Oviedo i cap d'estat major de la VI Brigada de Navarra. Després de la guerra fou professor d'Estat Major i agregat militar a l'ambaixa d'Espanya als Estats Units fins 1948.
Molt vinculat a Cantàbria, va formar part del Centro de Estudios Montañeses i fou conseller de la Institución Cultural de Cantabria. En 1961 fou professor principal a l'Escola Superior de l'Exèrcit. En 1964 va participar en la fundació del Centre Superior d'Estudis de la Defensa Nacional (CESEDEN) Com a general fou governador militar de Biscaia i cap de la Divisió Motoritzada "Maestrazgo".
Ascendit a tinent general, l'abril de 1968 fou nomenat Capità general de la V Regió Militar. Poc després deixà el càrrec quan fou nomenat cap d'Estat Major de l'Exèrcit de Terra, càrrec que va ocupar fins a juny de 1971, quan va passar a situació de destí.

## Obres

* Las Asturias de Santillana en 1404 (1930)
* La escultura funeraria de la Montaña (1934)
* Las reales fábricas de artillería de Liérganes y La Cavada (1972).
* “Bibliotecas medievales montañesas”, a Homenaje a don Miguel Artigas (1932)
* “Castillos y fortalezas de Santander” a La Revista de Santander (1930).

## Referències

* ↑ Fotografia seva al web del Centro de Estudios Montañeses
* ↑ Personajes ilustres al web de Santa María del Cayón
* ↑ Decreto 1925/1961, de 13 de octubre, por el que se nombra Profesor principal de la Escuela Superior del Ejército al General de Brigada de Estado Mayor don Fernando González-Camino y Aguirre.
* ↑ Fernando González-Camino, "in memoriam" Arxivat 2018-08-10 a Wayback Machine., ABC, 21 de maig de 2005
* ↑ Decreto 874/1968, de 5 de abril, por el que se promueve al empleo de Teniente General al General de División don Fernando González-Camino y Aguirre, nombrándole Capitán General de la Quinta Región Militar.
* ↑ DECRETO 1418/1971, de 29 de mayo, por el que se dispone que el Teniente General don Fernando González-Camino y Aguirre pase al Grupo de «Destino de Arma o Cuerpo
# Airbus A330 MRTT

L'Airbus A330 Multi Role Tanker Transport (MRTT, 'Transport d'abastament multifuncional Airbus A330') és un avió cisterna per a abastament en vol basat en l'avió civil Airbus A330.

## Característiques generals

* Tripulació: 3 (2 pilots i un operador d'abastament en vol)
* Capacitat: diverses configuracions possibles, incloent-hi 291 passatgers i 8 palets militars + 1 contenidor LD6 + 1 contenidor LD3 (compartiments de càrrega de la coberta inferior)
* Càrrega útil: 45.000 kg sense comptar el combustible
* Llargada: 58,8 m
* Envergadura: 60,3 m
* Alçada: 17,4 m
* Àrea de les ales: 362 m²
* Pes en buit: 125.000 kg
* Pes màxim a l'enlairament: 233.000 kg
* Planta motriu: 2× Rolls-Royce Trent 772B, General Electric CF6-80E1A4, o Pratt & Whitney PW 4170; turboventiladors, 320 kN per cada motor
* Capacitat de combustible: màxim de 111.000 kg, 65.000 kg a 1.852 km amb 2 hores de servei

## Rendiment

* Velocitat màxima: 880 km/h (475 nusos)
* Velocitat de creuer: 860 km/h (464 nusos)
* Radi d'acció en missió de combat: 1.800 km amb 50 tones de combustible per a 4 hores
* Abast en vol de trasllat: 14.800 km
* Sostre de servei: 13.000 m (42.700 peus)

## Referències

* ↑ A330 MRTT page. Airbus Defence & Space.
* ↑ «KC-30A Multi Role Tanker Transport» (en anglès). Força Aèria Reial d'Austràlia. [Consulta: 3 desembre 2015].
# Firrish

«Firrish» té aquests significats:
* Kora de Firrish, regió d'Al-Andalus.
* Firrish, capital de la Kora de Firrish, l'actual San Nicolás del Puerto a la província de Sevilla.
# First

First fou el primer LP enregistrat pels Bee Gees al Regne Unit (IBC Studios, Londres) durant els mesos d'abril i maig de 1967.
L'àlbum va ser publicat per Polydor el juliol de 1967 al Regne Unit i per Atco i Spin als EUA i a Austràlia, respectivament, a l'agost de 1967.

## Llista de cançons

* Turn Of The Century
* Holiday
* Red Chair, Fade Away
* One Minute Woman
* In My Own Time
* Every Christian Lion Hearted Man Will Show You
* Craise Finton Kirk Royal Academy Of Arts
* New York Mining Disaster 1941
* Cucumber Castle
* To Love Somebody
* I Close My Eyes
* I Can't See Nobody
* Please Read Me
* Close Another Door

## Crèdits

* Barry Gibb: veu i guitarra.
* Robin Gibb: veu i orgue.
* Maurice Gibb: veu, baix, piano, orgue, guitarra...
* Vince Melouney: guitarra.
* Colin Petersen: bateria.
* Phil Dennys: arranjaments orquestrals a New York Mining Disaster 1941, Red Chair Fade Away, I Close My Eyes i One Minute Woman.
* Bill Shepherd: arranjaments orquestrals a Turn Of The Century, Holiday, In My Own Time, Every Christian Lion Hearted Man Will Show You, Craise Finton Kirk Royal Academy Of Arts, Cucumber Castle, To Love Somebody, I Can't See Nobody, Please Read Me i Close Another Door.
* Mike Claydon: enginyer.
* Robert Stigwood i Ossie Byrne: productors.
Viccionari
# Fisiopatologia

La fisiopatología o patofisiologia és la ciència que estudia els processos patològics (malalties), fisicoquímics que tenen lloc als organismes vius durant la realització de les seves funcions vitals. Estudia els mecanismes de producció de les malalties en relació als nivells moleculars i subcel·lulars, teixits, orgànics i sistèmics o funcionals.
La fisiopatologia està molt relacionada amb l'anatomia, biologia molecular, bioquímica, biologia cel·lular, genètica, fisiologia, immunologia, farmacologia i ciències morfològiques.