OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Khuzayma ibn Khàzim

Khuzayma ibn Khàzim ibn Khuzayma at-Tamimí, també conegut senzillament com a Khuzayma ibn Khàzim, fou ostikan d'Armènia vers el 785-786 i 801-802.
El seu govern és jutjat diferent segons els historiadors àrabs o armenis: per uns va mantenir l'ordre i pels altres fou cruel.
Una de les seves primeres decisions va ser empresonar els tres germans Artsruní: Hazamasp, Sahak i Merujan Artsruní, que van romandre tancats uns tres anys i després se'ls va exigir abjurar o morir. Hamazasp i Sahak van preferir morir però Merujan va preferir convertir-se a l'islam.
Després va fer arreglar les vies de comunicacions, especialment la de Dvin a Nakhtxivan.
El 786 el va succeir Yússuf ibn Raixid as-Sulami.
El seu segon govern (vers 801-802) va incloure també altres regions, i fou en temps del califa Harun ar-Raixid. Va durar menys d'un any. Va coincidir amb el patriarca Hovsep II de Pharpi conegut com a Havsep Karidj. Una moneda seva a Bardaa porta la data del 804 però no consta que fos governador per tercera vegada. Hauria ocupat temporalment Tiflis i podria ser el Khosro de la "Crònica Georgiana".

## Referències

* The History of al-Ṭabarī, Volume XXXII: The Reunification of the 'Abbāsid Caliphate. The Caliphate of al-Ma'mun, A.D. 812–833/A.H. 198–213. Albany, Nova York: State University of New York Press, 1987. ISBN 0-88706-058-7.
* The History of al-Ṭabarī, Volume XXX: The ʿAbbāsid Caliphate in Equilibrium. The Caliphates of Musa al-Hadi and Harun al-Rashid, A.D. 785–809/A.H. 169–193. Albany, Nova York: State University of New York Press, 1989. ISBN 0-88706-564-3.
* Crone, Patricia. Slaves on horses: the evolution of the Islamic polity. Cambridge i Nova York: Cambridge University Press, 1980. ISBN 0-521-52940-9.
* Gibb, H.A.R.. The travels of Ibn Baṭṭūṭa,, A.D. 1325–1354. The Erskine Press, 1995. ISBN 9781852970420.
* The History of al-Ṭabarī, Volume XXXI: The War between Brothers, The Caliphate of Muhammad al-Amin, A.D. 809–813/A.H. 193–198. Albany, Nova York: State University of New York Press, 1992. ISBN 0-7914-1085-4.
* Kennedy, Hugh N. The Early Abbasid Caliphate: A Political History. Londres i Sydney: Croom Helm, 1986. ISBN 0-7099-3115-8.
* Kennedy, Hugh N. The Armies of the Caliphs: Military and Society in the Early Islamic State. Londres i Nov< York: Routledge, 2001. ISBN 0-415-25093-5.
* Laurent, Joseph. L'Arménie entre Byzance et l'Islam, depuis la conquête arabe jusqu'en 886 (en francès). París: Fontemoing et Cie., 1919.
# Panoràmix

Panoràmix és un personatge de ficció de la sèrie de còmics d'Astèrix el Gal, creat per René Goscinny i Albert Uderzo. És l'únic que sap fer la poció màgica que converteix els gals en irreductibles. Apareix a tots els àlbums.

## Identitat

És el druida del poblet gal, molt savi, i ha guanyat diverses vegades l'olla d'or al millor druida en la reunió anual del bosc dels carnuts. És amic de l'Astèrix i l'Obèlix, encara que aquest a vegades s'enfada perquè a ell no li deixa beure poció màgica. Quan l'Astèrix i l'Obèlix eren petits, ell feia de mestre a l'escola. Ha de collir el vesc amb una falç d'or perquè funcioni la poció màgica (se li va trencar a l'àlbum Astèrix i la falç d'or i els herois gals van haver de buscar-ne una altra a Lutècia). Una vegada va donar un barril de poció a Noiquintòrax, cosí de l'Astèrix, a Astèrix a Bretanya, tot i que al final es va perdre i van substituir la poció màgica per una nova herba que havia descobert dels països bàrbars: el te. A l'àlbum El combat de caps per culpa de l'Obèlix va perdre la memòria i va posar en perill el llogaret gal.

## Panoràmix al món

Com molts personatges de la sèrie Astèrix, el seu nom evoluciona segons els països i el llenguatge de les seves edicions: per tant, se l'anomena
* Akvavitix en finlandès
* Getafix en anglès
* Miraculix en alemany
* Аспириникс (Aspiriniks) en serbi
* Büyüfiks en turc
* Magicoturmix en hongarès
* हकीम वैधिक्स (Hakeem Vaidhix) en hindî
* Etashetamix en bengali
* Sjóðríkur en islandès
* אשפיקס (Ashafix) en hebreu
* Miraklomiks en esperanto
* Marschmeramix en alsacià
* Panoramix, en portuguès, holandès, espanyol, català i italià

## Referències

* ↑ «Panoramix» (en frances). Les Editions Albert René, SARL. [Consulta: 14 maig 2022].
* ↑ «Asterix around the World - the many Languages of Asterix».
# Crinitz

Crinitz (baix sòrab Krynica) és un municipi alemany que pertany a l'estat de Brandenburg. Forma part de l'Amt Kleine Elster (Lusàcia). Comprèn els nuclis de Gahroer Pechhütte, Niederhof i Oberhof.
# Nastri d'argento 1956

Els Nastri d'argento 1956 foren l’onzena edició de l'entrega dels premis Nastro d'Argento (Cinta de plata) que va tenir lloc el 1956.

## Guanyadors
### Productor de la millor pel·lícula

* Cines - Amici per la pelle

### Millor director

* Michelangelo Antonioni - Le amiche

### Millor guió

* Pasquale Festa Campanile, Massimo Franciosa i Giuseppe Mangione - Gli innamorati

### Millor interpretació protagonista masculí

* Alberto Sordi - Lo scapolo

### Millor actriu no protagonista

* Valentina Cortese - Le amiche

### Millor actor no protagonista

* Memmo Carotenuto - Il bigamo

### Millor banda sonora

* Angelo Francesco Lavagnino - Vertigine bianca

### Millor fotografia

* Gianni Di Venanzo - Le amiche

### Millor curtmetratge

* Tempo di tonni de Vittorio Sala

### Millor pel·lícula estrangera

* Casque d'or de Jacques Becker

## Referències

* ↑ Nastri d'Argento 1956, mymovies.it
* ↑ 1956 a l'Albo d'Oro dels Nastri d'Argento

## Vegeu també

* David di Donatello 1956

## Enllaços externs

* Nel mondo del cinema : i Nastri d' Argento" 1956 a YouTube
# Spathodus erythrodon

Spathodus erythrodon és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8,5 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja microorganismes.

## Hàbitat

És una espècie de clima tropical entre 25 °C-27 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: llac Tanganyika (llevat del sector meridional).

## Referències

* 1 2 3 «Spathodus erythrodon» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Maréchal, C. i M. Poll, 1991. Spathodus. p. 458-459. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* ↑ Brichard, P., 1989. Pierre Brichard's book of cichlids and all the other fishes of Lake Tanganyika. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units).
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1985. Aquarien atlas. Band 2. Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde GmbH, Melle, Alemanya. 1216 p.

## Bibliografia

* Anònim, 1997. Fish registrations within the museum database of the Vertebrate Section of the Royal Museum for Central Africa. MRAC, Tervuren, Bèlgica.
* Anònim, 2002. Fish collection database of the American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Quíscal cantaire

El quíscal cantaire o tord cantor (Dives dives) és una espècie d'ocell de l'ordre Passeriformes i la família Icteridae, pròpia de Mèxic i Amèrica Central.
Els individus adults mesuren uns 25 cm del bec a la cua. Els mascles són completament negres, incluient els ulls, el bec i les potes, i lleugerament iridescents. Les femelles són més petites i la seva coloració tendeix més al color marró.
És d'hàbitats tropicals, i prefereix les àrees obertes, així com camps de cultiu i poblats humans. S'alimenta sobretot d'insectes, als quals busca en el sòl, però també sol alimentar-se de nèctar, grans i fruits.
És bastant comú en el sud i sud-est de Mèxic, principalment en el vessant del Golf. La seva distribució s'ha estès ràpidament des de la meitat del segle xx. Va arribar al Salvador en la dècada de 1950, a l'est de Guatemala en la dècada de 1960; es va fer comú a Costa Rica des de la dècada de 1990 i s'espera que aviat colonitzi Panamà. La seva expansió sembla estar afavorida per la desforestació.

## Referències

* ↑ «Quíscal cantaire». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Volcaci Terencià

Volcaci Terencià (en llatí Volcatius Terentianus) va ser un historiador romà.
Va escriure una història del seu temps. Va viure sota els Gordians al segle iii, segons l'historiador Juli Capitolí, que el va usar de font.

## Referències

* ↑ Juli Capitolí Gordianus 21
# Mari Jungstedt

Mari Jungstedt (Estocolm, 1962) és una periodista i escriptora de novel·la negra sueca.
Jungstedt ha treballat com a reportera a la Ràdio Pública Sueca i a Televisió Sueca i també ha treballat ocasionalment com a presentadora del programa diari Förkväll de la cadena sueca TV4. Les seves novel·les transcorren principalment a l'illa de Gotland i tenen com a protagonistes el comissari Anders Knutas i el periodista Johan Berg. Mari Jungstedt viu a Nacka, als afores d'Estocolm. El seu marit és de Visby, a l'illa de Gotland, on estiuegen.
Les seves novel·les s'han traduït com a mínim a l'alemany, anglès, català, castellà, danès, finès, francès, neerlandès i polonès. Al català ha estat traduïda per Anna Turró Armengol, Alexandre Gombau i Arnau, Pep Verger, Núria Vives i Colom i Jordi Boixadós, depenent del volum. Dues de les seves novel·les han estat portades al cinema per la Televisió Sueca.
El febrer del 2011, l'autora va visitar Barcelona per participar en "BCNegra", la setmana negra de Barcelona, una trobada anual dedicada al gènere detectivesc.

## Bibliografia

* (2003) Den du inte ser (versió catalana: Ningú no ho ha vist, traducció de Núria Vives Colom, Columna, 2009)
* (2004) I denna stilla natt (versió catalana: Ningú no ho ha sentit, traducció de Pep Verger, Columna, 2009)
* (2005) Den inre kretsen (versió catalana: Ningú no ho sabia, traducció d'Alexandre Gombau i Arnau, Columna, 2010)
* (2006) Den döende dandyn (versió catalana: L'art de l'assassí, traducció d'Anna Turró Armengol, Columna, 2011)
* (2007) I denna ljuva sommartid (versió catalana: Una matinada inquietant, traducció d'Anna Turró Armengol, Columna, 2012)
* (2008) Den mörka ängeln (versió catalana: El fals somriure, traducció de Jordi Boixadós. Columna, 2012)
* (2009) Den dubbla tystnaden (versió catalana: El silenci doble, traducció de Marc Delgado Casanova. Columna, 2014)
* (2010) Den farliga leken
* (2011) Det fjärde offret
* (2012) Den sista akten
* (2013) Du går inte ensam
* (2014) Den man älskar
* (2015) En mörkare himmel. Coescrit amb Ruben Eliassen.
* (2016) Det andra ansiktet
* (2017) Det förlovade landet
* (2018) Ett mörker mitt ibland oss
* (2019) Jag ser dig
* (2020) Innan molnen kommer
* (2021) Där den sista lampan lyser

## Fonts

* ↑ "Setmana de la novel·la negra de Barcelona: Entrevista amb Mari Jungstedt", de Raül Maigí, Avui, 5 de febrer del 2011, p. 36, secció Cultura.

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'autora Arxivat 2015-02-03 a Wayback Machine., en suec i anglès.
# Crinum × powellii

Crinum × powellii és un híbrid d'origen hortícola, perenne i bulbós de la família de les Amaril·lidàcies. Com altres espècies del gènere Crinum, presenta vistoses flors semblants a les dels lliris (Lilium) i se la conrea a jardins per aquesta raó.

## Descripció

Crinum × powellii és el resultat del creuament interespecífic entre Crinum longifolium x Crinum moorei. Presenta un bulb globós, d'uns 7 cm de diàmetre, proveït d'un coll curt. Les fulles són nombroses, arrossetades, de 9 a 12 dm de llarg per 7-10 cm d'ample, llises, de color verd brillant, molt decoratives.
Les flors són pedunculades, blanques o roses, amb el tub de 7 cm de llarg i els segments linear-oblongs una mica més llargs. Les flors estan disposades en umbel·les de 6 a 9 flores, a l'extremitat d'un llarg escap massís, glauc, comprimit i àfil de 6 dm d'alçada. Floreix a l'estiu.

## Cultiu

És una espècie bastant resistent al fred. Els bulbs es planten a la primavera a uns 25-30 cm de profunditat, en posició assolellada, càlida i, si és possible, a resguard, en un terreny fèrtil i ben drenat. Als climes freds s'aconsella el cultiu en tests, en interior o en hivernacles, i a l'aire lliure als mesos càlids. Per a això s'utilitza un substrat integrat per torba, terra i sorra a parts iguals. Convé regar i abonar regularment.
La multiplicació es realitza a la primavera per divisió dels petits bulbs que creixen al costat del bulb principal.

## Bibliografia

* Informació sobre Crinum x powellii (en francès). Arxivat 2018-06-30 a Wayback Machine.
* Dimitri, M. 1987. Enciclopedia Argentina de Agricultura y Jardinería. Tomo I. Descripción de plantas cultivadas. Editorial ACME S.A.C.I., Buenos AIres.
* Rossi, R. 1990. Guía de bulbos, Grijalbo, Barcelona.
# Nastri d'argento 1961

Els Nastri d'argento 1961 foren la 16a edició de l'entrega dels premis Nastro d'Argento (Cinta de plata) que va tenir lloc el 1961.

## Guanyadors
### Productor de la millor pel·lícula

* Dino De Laurentiis - pel conjunt de la seva producció
* Angelo Rizzoli i Giuseppe Amato - La dolce vita
* Goffredo Lombardo - Rocco e i suoi fratelli

### Millor director

* Luchino Visconti - Rocco e i suoi fratelli
* Michelangelo Antonioni - L'avventura
* Federico Fellini - La dolce vita

### Millor argument original

* Federico Fellini, Ennio Flaiano i Tullio Pinelli - La dolce vita
* Michelangelo Antonioni - L'avventura
* Luchino Visconti, Vasco Pratolini i Suso Cecchi D'Amico - Rocco e i suoi fratelli

### Millor guió

* Luchino Visconti, Suso Cecchi D'Amico, Pasquale Festa Campanile, Massimo Franciosa i Enrico Medioli - Rocco e i suoi fratelli
* Federico Fellini, Ennio Flaiano, Tullio Pinelli i Brunello Rondi - La dolce vita
* Agenore Incrocci, Furio Scarpelli, Luigi Comencini i Marcello Fondato - Tutti a casa

### Millor actor protagonista

* Marcello Mastroianni - La dolce vita
* Alberto Sordi - Tutti a casa
* Marcello Mastroianni - Il bell'Antonio

### Millor actriu protagonista

* Sophia Loren - La ciociara
* Anna Maria Ferrero - Il gobbo
* Monica Vitti - L'avventura

### Millor actriu no protagonista

* Didi Perego - Kapò
* Sandra Milo - Adua e le compagne
* Lea Massari - L'avventura

### Millor actor no protagonista

* Enrico Maria Salerno - La lunga notte del '43
* Paolo Stoppa - Rocco e i suoi fratelli
* Annibale Ninchi - La dolce vita

### Millor vestuari

* Maria De Matteis - Gastone
* Piero Tosi - Rocco e i suoi fratelli
* Danilo Donati - Adua e le compagne

### Millor banda sonora

* Giovanni Fusco - L'avventura
* Nino Rota - La dolce vita
* Carlo Rustichelli - Kapò

### Millor fotografia en blanc i negre

* Giuseppe Rotunno - Rocco e i suoi fratelli
* Aldo Scavarda - L'avventura
* Armando Nannuzzi - Il bell'Antonio

### Millor fotografia en color

* Aldo Tonti - Ombre bianche
* Aldo Tonti - India: Matri Bhumi
* Tonino Delli Colli - Il mondo di notte

### Millor escenografia

* Piero Gherardi - La dolce vita
* Mario Garbuglia - Rocco e i suoi fratelli
* Carlo Egidi - La lunga notte del '43

### Millor curtmetratge

* La casa delle vedove de Gian Vittorio Baldi

### Millor curtmetratge experimental

* Bambini nell'acquedotto de Giuseppe Ferrara

### Millor pel·lícula estrangera

* Ingmar Bergman – El setè segell (Det sjunde inseglet)
* Jean-Luc Godard - Al final de l'escapada (À bout de souffle)
* Grigori Txukhrai - Bal·lada o soldate (Баллада о солдате)

## Referències

* ↑ Nastri d'Argento 1961, mymovies.it
* ↑ 1961 a l'Albo d'Oro dels Nastri d'Argento

## Vegeu també

* David di Donatello 1961

## Enllaços externs

* Notizie dal mondo del cinema - I Nastri d' Argento 1961 a YouTube
# Spathia

Spathia és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Spathia neurosa
# Ligusticum huteri

El túrbit del Puig Major o Ligusticum huteri és un endemisme del Puig Major, a la Serra de Tramuntana de Mallorca de la família Apiaceae.
És una planta perenne, amb rizoma d'on surten les tiges amb fulles molt dividides, que poden superar els 50 cm de longitud. La floració i la fructificació s'estenen des del juny fins al setembre. Les noves plantes necessiten uns anys per a florir, i després de fer-ho moren. Es troba en perill crític d'extinció degut a la pressió d'herviboria de les cabres salvatges, la població de les quals s'ha incrementat notablement en les darreres dècades. D'altres amenacen han estat la recol·lecció per part de botànics, ara controlada; l'herviboria per part d'invertebrats que comprometen el 60% de la floració; i la possibilitat de completar la fructificació per condicions ambientals desfavorables.

## Referències

* ↑ Forteza, V. «Ligusticum huteri». A: BioAtles. Conselleria de Medi Ambient del Govern de les Illes Balears, 2007.
# Jacome da Trezzo

Giacomo Nizzola (també escrit de vegades com Nizzolo), anomenat Jacome da Trezzo, Jacopo da Trezzo i Jacometrezo (Trezzo sull'Adda, c. 1515 – Madrid, 1589), va ser un escultor, medallista, lapidari i orfebre italià, format a Milà i actiu a Brussel·les, Londres, Madrid i El Escorial al servei de Felip II i havia treballat abans per a Carles I i la reina Maria I d'Anglaterra.

## Biografia

A Milà va entrar en contacte amb Leone Leoni. Giorgio Vasari, el cita amb elogis.
L'escriptor Paolo Morigia, en la seva Nobilità di Milano, obra editada el 1595, li atribueix la invenció de la talla dels diamants.
Per a Cosimo de Medici, va tallar l'any 1551 un ric vas de vidre que no s'ha conservat. En un retrat de Maria Tudor pintat per Antonio Moro i conservat al Museu del Prado es poden apreciar algunes de les joies que va fer Jacometrezzo. Algunes de les seves medalles es conserven al Museu Lázaro Galdiano.
La seva participació en els treballs de la Basílica de El Escorial van ser els que li van donar més fama. El 3 de gener de 1579 Jacome Trezzo, Pompeo Leoni i Juan Bautista Comane van contractar l'execució del retaule major amb la custòdia i els grups funeraris del presbiteri de la basílica, segons l'esquema donat per Juan de Herrera. Trezzo es va encarregar del tabernacle i la seva custòdia, però en morir Comane el 1582, va acabar sento Trezzo l'encarregat de tota l'obra que incloïa el treball del jaspi.
Morí el 23 de setembre de 1589 a Madrid, on residia on actualment es troba la Casa Matesanz.

## Referències

* ↑ Marina Cano Cuesta. «Colección de medallas del Museo del Prado» (en español). Fundación Amigos del Museo del Prado, 2006. [Consulta: 15 març 2011].
* ↑ Enciclopedia online del Museo del Prado, voz «Reina María de Inglaterra, segunda mujer de Felipe II, La (Antonio Moro)».
* ↑ Babelon, pág. 294.
* ↑ Martín González, pág. 204.

## Bibliografia

* Babelon, Jean, Jacopo da Trezzo et la construction de l'Escurial : essai sur les arts à la cour de Philippe II 1519-1589, Bordeaux, 1922.
* Bonomi, Cristian, Jacopo Nizzola da Trezzo, Medaglista alla Corte di Spagna, en Il Portale di Storia Locale è di proprietà del Comune di Trezzo sull'Adda. Arxivat 2011-08-29 a Wayback Machine.
* Kubler, George, La obra del Escorial, Madrid, Alianza Forma, 1983, ISBN 84-2069-022-8
* Martín González, J.J., «Estructura y tipología del retablo mayor del monasterio de El Escorial», en Real Monasterio-Palacio de El Escorial. Estudios inéditos en el IV Centenario de la terminación de las obras, Madrid, Departamento de Arte Diego Velázquez, CSIC, 1987, ISBN 84-0006-664-2

## Enllaços externs

* Biografía de Jacopo Nizzola en la página del ITC Nizzola, de Trezzo Arxivat 2010-06-02 a Wayback Machine.
* Medallas de Jacopo Nizzola da Trezzo en Washington, National Gallery or Art. Arxivat 2008-10-17 a Wayback Machine.
# Vostè pregunta

Vostè pregunta va ser un programa de televisió emès pel circuït català de TVE des dels Estudis Miramar des de 1977 fins a 1984, dirigit i presentat per Joaquim Maria Puyal i realitzat per Esteve Duran. En el programa Puyal entrevistava en directe una persona vinculada a Catalunya i els espectadors participaven via telefònica o al plató plantejant les seves preguntes al convidat. Aquest programa suposaria l'inici de la fulgurant carrera periodística de Joaquim Maria Puyal a la televisió en català.
Pel programa passaren com a convidats Salvador Espriu, Montserrat Caballé, Ramon Folch i Camarasa, Manuel de Pedrolo, Emma Cohen, Gonçal Lloveras, Jaume Perich, Manolo Escobar, Quim Monzó, Eva Nasarre, Carles Santos, Magda Oranich, Joan Antoni Samaranch, Montserrat Roig, Marta Ferrusola i Xavier Vinader, a qui Puyal va entrevistar a París el gener de 1984.

## Premis

* Premis Ondas 1979 "nacionals de televisió"

## Referències

* 1 2 Vídeo a rtve.es
* ↑ Memòria de l'Institut d'Estudis Catalans, curs 2009-2010 p. 49
* ↑ Vídeo a rtve.es
* ↑ Vídeo a rtve.es
* ↑ Xavier Vinader protagoniza desde París 'Vostè pregunta', El País, 19 de gener de 1984
* ↑ Vostè pregunta a Internet Movie Database
* ↑ Se hicieron públicos los premios "Ondas" de Radio y TVE, El País, 31 d'octubre de 1979
# Dayr Saman

Dayr Saman fou el nom que van portar o es va donar a diverses localitats de Síria, derivat de l'existència d'un convent cristià (el nom vol dir 'Convent de Simeó'). N'hi havia algunes a l'entorn de Damasc i altres a la regió d'Antioquia de l'Orontes (on unes muntanyes foren anomenades Djabal Saman).
El lloc més important fou Dayr Saman a uns 40 km al nord d'Alep cèlebre perquè hi va viure Simeó Estilita el Vell. Damnada en temps dels hamdànides en les seves guerres contra l'Imperi Romà d'Orient, fou abandonat en temps dels aiúbides. La basílica de Sant Simó es va transformar en fortalesa (Kalat Saman).
Un altre lloc del mateix nom entre Antioquia i Suwaydiyya (Soueidiyé) és conegut per haver-hi residit Simeó Estilita el Jove.

## Bibliografia

* J. Lassus, Sanctuaires chetiens de Syrie, París 1947