OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Río Negro (Argentina)

* No s'ha de confondre amb Província de Río Negro.
El Río Negro (riu negre, en català), és el riu més important de la província argentina de Río Negro.
Comença a partir del lloc on s'ajunten el riu Limay i el Neuquén, a la frontera amb la província del Neuquén, i baixa en direcció sud-est fins a l'oceà Atlàntic, uns 30 km riu avall de Viedma, la capital de la província.
El riu permet que la província del Neuquén produeixi el 65% de les pomes i peres de l'Argentina. També se'n fa un aprofitament hidroelèctric gràcies a petites centrals hidràuliques al llarg del curs.
El riu va fer de frontera natural entre els colonitzadors d'origen europeu i els aborígens durant l'època de la "Conquesta del Desert", a finals del segle xix.

## Valls

El riu es pot dividir en tres parts: l'Alto Valle (vall alta) a prop del principi del riu, el Valle Medio (vall mitjana) a prop de Choele Choel, i el Valle Inferior (vall inferior) cap al final.
El riu travessa les planes estepàries de la província per un bosc d'uns 3 km d'amplada a l'Alto Valle, que es converteix en uns 20 km cap al Valle Inferior.

### Alto Valle

Les ciutats principals d'Alto Valle són: General Roca, Cipolletti, Villa Regina, i d'altres. Juntament amb San Carlos de Bariloche, formen la part més pròspera de la província. La majoria de les plantacions de poma i pera són aquí, però també n'hi ha al Valle Medio.

### Valle Medio

A part del conreu de la poma i de la pera, s'hi fa molt tomàquet, tant que es considera Lamarque la Capital nacional del tomàquet. Fora de la vall, en terres més àrides, hi ha explotacions ramaderes.

### Valle Inferior

Encara que no es fa servir tant el terme com els dos anteriors, Valle Inferior fa referència a Viedma i totes les ciutats de la costa de la província. També s'hi conrea fruita, però no és l'activitat principal. S'hi fan cebes i alguns cereals. També alfals i blat de moro, tant per al consum humà com per al bestiar, ja que la ramaderia és l'activitat principal.

## Nom

Malgrat el nom, el color real és més verdós que no pas negre. De fet, és la traducció literal del nom mapuche original de Curú Leuvú. També se'l coneixia com a Río de los Sauces ("riu dels desmais") per l'abundància de desmais al seu curs inferior.

## Regata

La Regata del Río Negro, s'organitza en aquest riu, i és la carrera de kayaks més llarga del món, amb 653 km. La competició es divideix en 6 etapes i dura 8 dies (se'n descansen dos). Hi ha diferents categories segons el nombre de tripulants i l'edat, i també una d'oberta no competitiva.

## Bibliografia

* Colbert E. Cushing, Kenneth W. Cummins, G. Wayne Minshall: River and Stream Ecosystems of the World: With a New Introduction. University of California Press 2006, ISBN 0-520-24567-9, S. 280ff (versió en línia restringida (Google Llibres))

## Enllaços externs

* Vall Superior (anglès)
* Valle Medio Arxivat 2006-02-21 a Wayback Machine. (castellà)
* El Valle Arxivat 2005-10-30 a Wayback Machine. (castellà)
* Web oficial de la regata Arxivat 2005-08-26 a Wayback Machine. (anglès i castellà)
# Estratonice (esposa de Seutes rei dels odrisis)

Estratonice (en llatí Stratonice, en grec antic Στρατονίκη) fou un princesa macedònica, germana de Perdicas II, rei de Macedònia.
Perdicas la va donar en matrimoni al príncep odrisi de Tràcia Seutes I, nebot de Sitalces de Tràcia, com a recompensa promesa per la influència que Seutes va exercir sobre el seu oncle per retirar-se de Macedònia que havia envaït, segons diu Tucídides.

## Referències

* ↑ 1.Stratonice a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 925
# Malé Kršteňany

Malé Kršteňany és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1255.
# Home amb boina

Home amb boina és una pintura a l'oli realitzada per Pablo Picasso el 1895 a la Corunya i que actualment forma part de la col·lecció permanent del Museu Picasso de Barcelona.

## Història

Entre 1891 i 1895 la família Picasso es va mudar a La Corunya, on el seu pare, don José, treballaria de mestre de dibuix a l'Escola de Belles Arts i on el jove Picasso també rebria classes. En aquesta època, l'artista compagina obres acadèmiques amb d'altres d'inspiració més lliure, evitant el detallisme superflu de les seves obres inicials i aprenent a captar progressivament l'essència de l'escena, intentant donar un to més humà a les seves obres. Home amb boina va ingressar al museu el 1970 amb el codi de registre MPB110.058, gràcies a una donació de l'artista. Actualment, es troba exposat de manera permanent a la sala 1 del museu.

## Descripció

Es tracta d'un retrat amb una maduresa tècnica poc habitual per un adolescent de 14 anys. Cal destacar les mides de l'obra, una mica més grans del que era habitual en els quadres de Picasso d'aquella època. El quadre està signat a l'angle superior dret com a P. Ruiz i datat 95.

## Referències

* ↑ «Fitxa de l'obra al web del museu». Museu Picasso, 2007. [Consulta: 29 abril 2011].
* ↑ F. Xavier Hernàndez; Mercè Vidal i Jansa; Magda Fernàndez; Mercedes Tatjer i Mir; Universitat de Barcelona. Passat i present de Barcelona (III): materials per l'estudi del medi urbà. Edicions Universitat Barcelona, 1991, p.102–103. ISBN 9788478755592 [Consulta: 29 abril 2011].
* ↑ Rafar 1998: p. 21

## Bibliografia

* Rafart i Planas, Claustre. Guia del Museu Picasso. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 1998, p.21. DL B.2.887-1998. ISBN 84-7609-869-3.
# Francesc Joan Bodí Beneyto

Francesc Joan Bodí Beneyto, literàriament conegut com a Francesc Bodí o Francesc J. Bodí (Agres, 30 d'agost 1963), és escriptor i professor de filosofia en la Universitat de València. Actualment, imparteix classes en l'Institut Pare Vitòria a la ciutat d'Alcoi, i ensenya valors, filosofia i psicologia.
Ha tingut una activitat literària intensa i des de 1995 ha publicat diverses novel·les, moltes de les quals han estat premiades, i és una de les figures més importants de la narrativa valenciana actual.

## Obra

* 1995 Volves i olives (Bullent)
* 1995 Passions apòcrifes (Bullent)
* 1997 Guerres perdudes (Edicions 62)
* 2000 L'infidel (Bromera)
* 2000 El cos del delicte (Bullent)
* 2006 Havanera (Bromera)
* 2008 El soroll de la resta (Bromera)
* 2016 La passejadora de gossos (Bromera)
* 2021 L'única veritat (Lletra Impresa)

## Premis

* 1992 Premi Ciutat de Novelda de narrativa curta.
* 1994 Premi Enric Valor de Narrativa juvenil per Volves i olives
* 1995 Premi Alambor per Cruïlla
* 1996 Premi Joanot Martorell de narrativa de Gandia per Guerres perdudes
* 1998 Premi de la Crítica dels Escriptors Valencians de narrativa per Guerres perdudes
* 1999 Premi Enric Valor per El cos del delicte
* 1999 Enric Valor de novel·la de la Diputació d'Alacant per L'infidel
* 2001 Premi de la Crítica dels Escriptors Valencians de narrativa per L'infidel
* 2005 Premi València-Alfons el Magnànim de narrativa per Havanera
* 2007 Premi de la Crítica dels Escriptors Valencians per Havanera
* 2008 Premi Enric Valor d'Alacant per El soroll de la resta
* 2010 X Premis de la Crítica per El Soroll de la resta
* 2015 Premi Ciutat de València, La passejadora de gossos

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Admin. «Bodí Beneyto, Francesc J.». lletrescatalanes.cat. [Consulta: 16 desembre 2016].
* ↑ «Francesc Joan Bodí i Beneyto». www.enciclopedia.cat. [Consulta: 16 desembre 2016].
* ↑ «Veure autor». www.iifv.ua.es. Arxivat de l'original el 2016-11-19. [Consulta: 16 desembre 2016].
* 1 2 3 Grup62, ©. «Francesc Bodi Beneyto | Grup62» (en espanyol europeu). Grup62.cat. [Consulta: 17 desembre 2016].
* 1 2 Press, Europa «Francesc Bodí gana el Enric Valor de Novela en valenciano con 'El soroll de la resta'» (en castellà). europapress.es, 29-01-2008.
* 1 2 «Francesc Bodí, guanyador del Premi ‘Ciutat de València' de narrativa en valencià». La Veu PV.
# Serra de la Garriga (Camarasa)

* Aquest article tracta sobre la Serra de la Garriga a Camarasa. Vegeu-ne altres significats a «Serra de la Garriga (Odèn)».
La Serra de la Garriga és una serra situada al municipi de Camarasa (Noguera), amb una elevació màxima de 623,4 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sa Creu Vermella

Sa Creu Vermella és un nucli de població del terme de Palma que limita al nord amb el terme de Marratxí, al sud amb la carretera de Palma-Manacor, a l'est amb els camins de Son Ametler i de Cal Correu, i a l'oest amb el torrent Gros. Té una extensió de 157.5 hectàrees. Sa Creu Vermella començà sent un raval disseminat, format per horts i per les primeres cases agrupades al voltant d'un nucli primitiu. De la composició de sa Creu Vermella hi destaquen les possessions de Son Roca, Son Lleganya, Son Lliteres, Son Llinàs, Son Pruners, Son Garau, Can Gomila, Can Burell i Can Furió. El nom de Sa Creu Vermella sorgí de la mort d'un vinyòvol a les vinyes de Son Prunés, a la cantonada del creuer format per la carretera vella de Sineu, que va al Pla de na Tesa, i l'actual avinguda del Cid. Per aquest motiu s'hi construí una creu de marès, que fou pintada de vermell. Els anys cinquanta, la creu original desaparegué a conseqüència d'una remodelació de la cantonada.
# Estratonicea

Estratonicea (en llatí Stratonicea o Stratoniceia, en grec antic Στρατονίκεια o Στρατονίκη) era una de les principals ciutats de Cària al sud-oest de Milasa i al sud del riu Màrsies. La va fundar Antíoc I Soter (possiblement al lloc de l'antiga Idrias) i li va donar el nom de la seva dona Estratonice, que abans havia estat la dona del seu pare Seleuc I Nicàtor, segons diu Estrabó. Els reis posteriors van embellir molt la ciutat amb esplèndids edificis. Cap a l'any 193 aC la ciutat va ser cedida a Rodes, diu Titus Livi.
Mitridates VI Eupator va viure un temps retirat a aquesta ciutat i allí es va casar amb la filla d'un dels seus principals ciutadans, segons explica Apià. Un temps després el general Labiè, al servei de Pàrtia, la va assetjar, i Estratonice va oferir una forta resistència. August i el senat romà van agrair l'esperit combatiu de la ciutat, segons Tàcit.
Es diu que l'emperador Hadrià va posar la ciutat sota la seva expressa protecció i la va rebatejar Adrianòpolis, explica Esteve de Bizanci però aquest nom no es va imposar. Plini el Vell l'esmenta com a ciutat lliure. Prop de la ciutat hi havia el temple de Zeus Crisaureos, on les ciutats confederades de Cària feien les seves reunions. Estratonice formava part de la confederació perquè tot i que era una ciutat grega i no cària, dins el seu territori hi havia algunes petites ciutats de població cària.
A la ciutat hi va néixer Mènip, de malnom Catochas, un destacat orador.
És la moderna Eskihisar, una vila del districte de Yatağan a la Província de Muğla (Turquia). Queden algunes restes de l'antiga ciutat, marbres, fragments, columnes, un teatre i prosceni, arcs, peus d'estàtues, i restes de les muralles.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Stratoniceia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 5 juliol 2021].
# Els Pioners del Demà

Els Pioners del Demà és un Programa de TV per a nens del canal palestí Al-Aqsa TV, que pertany al partit governant Hamàs. Va tindre la seua primera transmissió el 16 d'abril de 2007 i era transmès el divendres. Va ser retirat l'11 de maig de 2007, però posteriorment va ser reemès.

## Continguts

Els Pioners del Demà és conduït per Saraa Barhoum, una nena vestida amb robes típiques palestines.
En el programa s'ensenya als nens a obeir els seus pares, rentar-se les dents i la importància de prendre llet al matí; però també s'hi fa defensa del fonamentalisme islàmic o temes relacionats amb la causa palestina. Així, en un dels episodis, Farfur¡¡ diu: "Estem assentant les bases per a dominar el món sota el lideratge de l'islam".

### Personatges

Inicialment li acompanyava el ratolí Farfur ("papallona " en idioma àrab), un personatge similar a Mickey Mouse.
Després de la mort del ratolí Farfur, va ser reemplaçat pel seu cosí, l'abella Nahoul.
Nahoul fa ús del mateix tipus de discurs de Farfur.
El 8 de febrer de 2008, apareix el personatge Assud, semblant al conill Bugs Bunny, que diu que vol menjar als jueus.

## Polèmica

El contingut del programa es va difondre en els mitjans occidentals i al portal YouTube, generant crítiques. Palestine Media Watch, un grup israelià d'anàlisi de mitjans, va assenyalar que Els Pioners del Demà adoctrina als xiquets palestins en la supremacia islàmica, l'odi a Israel i l'antiamericanisme. Líders de Hamas com Yehia Moussa han negat que el programa inciti al odi contra els jueus.
Davant les crítiques, el Ministeri d'Informació palestí va retirar el programa per a revisar-ne el contingut, després de televisar la tortura i assassinat a les mans d'un actor caracteritzat com a agent israelià del ratolí Farfur.

## Referències

* 1 2 3 4 «Retiran de la televisión palestina un Mickey que incitaba a la guerra santa». Xornal, 11-05-2007 [Consulta: 11 maig 2007]. Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 15 febrer 2008].
* 1 2 «Hamás da muerte al ratón Mickey». Infolive.tv, 07-07-2007 [Consulta: 7 juliol 2007].
* ↑ «Hamas TV: Jihad bumblebee replaces Farfour Mouse». The Jerusalem Post, 16-07-2007 [Consulta: 3 gener 2008].
* ↑ «Un Bugs Bunny de Hamás dice que quiere "comer judíos" (en castellà)». Arxivat de l'original el 2008-03-02. [Consulta: 15 febrer 2008].
* ↑ «Hamás emplea un doble del ratón Mickey para difundir su mensaje político entre los niños». Informativos Telecinco, 09-05-2007 [Consulta: 11 maig 2007].
* ↑ «'Mickey Mousse' incita a la violencia en la televisión palestina (en castellà)». 20 minutos, 10-05-2007 [Consulta: 11 maig 2007].
# Jordi Albert I d'Erbach

Jordi Albert I d'Erbach —en alemany Georg Albrecht I von Erbach-Erbach— (Erbach, actual Alemanya, 16 de desembre de 1597 - ibídem, 25 de novembre de 1647) era fill de Jordi III d'Erbach (1548 - 1605) i de Maria de Barby-Mühlingen (1563 - 1619). Va heretar els dominis d'Erbach, de Schoenberg, de Reichenberg, i de Fürstenau. El 29 de maig de 1624 es va casar a Erbach amb Magdalena de Nassau-Dillenburg (1595 - 1633), filla de Joan VI de Nassau-Dillenburg (1535 - 1606) i de Joana de Sayn-Wittgenstein (1561 - 1622). El matrimoni va tenir sis fills:
* Jordi Albert (1626 - 1627)
* Lluïsa Albertina (1628 - 1643)
* Jordi Ernest (1629 - 1669)
* Maria Carlota (1631 - 1693)
* Anna Felipa (1632 - 1633)
* un altre fill nascut mort el 1633
En morir la seva dona Magdalena, el 1633, Jordi Albert es tornà a casar amb Anna Dorotea de Limpurg-Gaildorf el 23 de febrer de 1634, però va morir uns mesos després. El 26 de juliol de 1635 concertà un tercer matrimoni amb la comtessa Elisabet Dorotea de Hohenlohe-Waldenburg-Schillingsfürst (1617 - 1655), filla del comte Jordi Frederic II (1595 - 1635) i de la princesa Dorotea Sofia de Solms-Hohensolms (1595 - 1650). Aquest tercer matrimoni va tenir nou fills:
* Jordi Frederic (1636 - 1653)
* Un fill nascut mort el 1637
* Sofia Elisabet (1640 - 1641)
* Juliana Cristina (1641 - 1692)
* Jordi Lluís (1643 - 1693), casat amb Amàlia Caterina de Waldeck-Eisenberg (1640-1697).
* Jordi Albert (1644 - 1645)
* Maurícia Susanna nascuda i morta el 1645
* Jordi (1646 - 1678)
* Jordi Albert II (1648 - 1717), casat amb Anna Dorotea de Hohenlohe-Waldenburg (1656 - 1724)

## Enllaços externs

* Jordi Albert I
* geneall.net
# Velocitat límit

La velocitat terminal és la velocitat màxima (velocitat) que pot assolir un objecte quan cau a través d'un fluid (l'aire és l'exemple més comú). Es produeix quan la suma de la força d'arrossegament (F $_d$) i la flotabilitat és igual a la força descendent de la gravetat (F $_G$) que actua sobre l'objecte. Com que la força neta sobre l'objecte és zero, l'objecte té una acceleració zero.
En dinàmica de fluids, un objecte es mou a la seva velocitat terminal si la seva velocitat és constant a causa de la força de contenció que exerceix el fluid a través del qual es mou.

## Flux laminar (Força de Stokes)

Per a una esfera de radi R movent-se en un flux no turbulent dins d'un fluid de viscositat η, la velocitat límit ve donada per la llei de Stokes, que postula que la força de resistència F $_r$ és proporcional a la velocitat. En aquest cas la velocitat límit ve donada per l'equació:
   $v_{\infty }={\frac {F_{r}}{6\pi \eta R}}$

## Flux turbulent (Força d'arrossegament de Rayleigh)

Per a un cos movent-se en un flux turbulent en el qual es produeixen remolins al voltant del cos en moviment, la força de fregament depèn de la v$^{2,}$ sent proporcional a la resistència aerodinàmica. En aquest cas la velocitat límit ve donada per l'equació:
   $v_{\infty }={\sqrt {\frac {2F}{\rho AC_{d}}}}$
On:
    $V_{\infty }$ és la velocitat límit o terminal,
    F és el pes de l'objecte que cau, per al cas de caiguda lliure F = mg .
    C$_d$ és el coeficient de resistència aerodinàmica,
    ρ és la densitat del fluid a través del qual es mou l'objecte,
    A és la secció de l'objecte en direcció transversal a la de moviment

## Ordre de magnitud

Un cos en caiguda lliure en una atmosfera, accelera a causa de la gravetat. Però l'acceleració total és cada vegada menor, pel fet que la força de fregament augmenta amb la velocitat, aconseguint que la component de l'acceleració vertical total arribi a ser zero, en el moment en què la força de fregament és igual a la força de la gravetat, a partir d'aquell moment l'objecte cau a velocitat constant. Per a un humà en caiguda lliure, en posició horitzontal i amb les extremitats esteses, la Velocitat Terminal és d'aproximadament 55 m/s (200 km/h) i per a una gota 8,88 m/s (32 km/h), depenent de la seva mida.

## Referències

* ↑ «Terminal Velocity». NASA Glenn Research Center. Arxivat de l'original el de febrer 23, 2009. [Consulta: March 4, 2009].
* ↑ Riazi, A.; Türker, U. Computational Particle Mechanics, 6, 3, 01-01-2019, pàg. 427–437. Bibcode: 2019CPM.....6..427R. DOI: 10.1007/s40571-019-00223-6.
* ↑ Cousens, Roger. Dispersal in Plants: A Population Perspective. Oxford University Press, 2008, p. 26–27. ISBN 978-0-19-929911-9.

## Enllaços externs

* Terminal Velocity Arxivat 2009-02-23 a Wayback Machine. - NASA site (en anglès)
# Bernat de Cruïlles i de Peratallada

* No s'ha de confondre amb Bernat de Cruïlles.
Bernat de Cruïlles i de Peratallada (?, ca. 1250 - ?, ca. 1325) fou senyor de les baronies de Peratallada i de Cruïlles, fill i hereu de Gilabert IV de Cruïlles i de Bestracà.
L'infant Jaume, fill de Jaume II d'Aragó, el va nomenar portantveus de general governador de València, fins al 1315, quan fou succeït pel seu germà Berenguer de Cruïlles i de Mosset. El 1269 acompanyà l'infant Pere a Castella. El 1277 es casà amb Elisabet Dionís, parenta de Violant d'Hongria, i després de la mort de la primera dona en 1298, el 1305 es casà amb Gueraua de Cabrera.
Batlle de Barcelona el 1282, durant la Guerra de Sicília participà en la campanya de Calàbria de 1283 prenent Seminara en 1283. Tornà amb el rei a Catalunya, i fou, amb el seu pare, un dels cavallers que l'acompanyaren al desafiament de Bordeus. Lluità en la defensa de Catalunya durant la Croada contra la Corona d'Aragó.
El 1288 fou nomenat alcaid de Siurana. Més tard topà amb Jaume II el Just, i el 1294 estigué pres per la seva actuació contra els templers de Palafrugell. Reconciliat amb el rei participà en la conquesta del Regne de Múrcia i com a almirall a la Croada d'al-Mariyya. El 1312 i en 1319-21 fou procurador general de València, on obtingué del rei l'hospital del Temple en 1312 i el domini de Barxeta. El 1315 el rei li confiscà els feus de l'Empordà, i el 1316 atorgà carta de poblament a Benifallim.

## Referències

* 1 2 3 4 «Bernat de Cruïlles i de Peratallada». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Las glorias nacionales: grande historia universal de todos los reinos, provincias, islas y colonias de la monarquía española, desde los tiempos primitivos hasta el año de 1852. José Cuesta, 1853, p. vol.4, p.243.
# Lo Codolar de l'Almadrava

Lo Codolar de l'Almadrava, o Codolar del Cap de Terme, és una platja del municipi de l'Ametlla de Mar (Baix Ebre), situada a l'extrem nord del municipi, al límit amb el terme de Vandellòs i l'Hospitalet de l'Infant, a la desembocadura del barranc del Cap de Terme, que la separa de la platja de l'Almadrava. Té una longitud de 100 metres i una amplada mitjana de 19 metres, formada per sorra, grava i còdols. El fons marí és de còdols, fins a uns 8 metres, que comença la praderia de posidònia.

## Referències

* ↑ «L'Ametlla de Mar». Consell Comarcal del Baix Ebre.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Zones d'Immersió, Tarragona, Cap del terme, paratge del Torn o Lo codolar de l'Almadrava». Club d'Immersió de la Facultat de Biologia, UB.
# Royal Football Club Seraing

El Royal Football Club Seraing fou un club de futbol belga de la ciutat de Seraing.

## Història

Fundat el 1900 amb el nom Football Club Sérésien, ingressant a la federació amb el número de matrícula 17. El prefix "Royal" fou afegit el 1928. S'anomenà Royal Football Club Sérésien fins al 1994. Dos anys més tard patí problemes econòmics i acabà absorbit pel Standard Liège.
Destacà als anys 80 i 90, arribant a classificar-se per la copa de la UEFA 1994-95.

## Referències

* 1 2 3 4 «Perfil». WildStat.
* ↑ «UEFA Cup 1994-95». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].
# Estratos

Estratos (en llatí Stratus, en grec antic Στράτος) era la principal ciutat d'Acarnània segons Tucídides, situada a l'interior del país en una fèrtil plana a la dreta del riu Aqueloos. Controlava els accessos al país pel nord, i era d'una gran importància militar. Estrabó la situa a uns dos cents estadis de la desembocadura del riu.
Als inicis de la guerra del Peloponès la ciutat va entrar a l'aliança atenenca junt amb quasi totes les ciutats d'Acarnània. L'any 429 aC Ambràcia la va atacar amb ajut de grups bàrbars i alguns espartans, sota la direcció de Cnemos, però van ser derrotats sota les muralles i rebutjats. Xenofont en parla, quan Agesilau va envair Acarnània l'any 391 aC.
Al segle següent va caure en mans de la Lliga Etòlia, i Titus Livi l'anomena citat d'Etòlia. Filip V de Macedònia no la va poder arrabassar als etolis, ni tampoc el seu fill Perseu de Macedònia, i els etolis la van conservar fins a la conquesta romana. Els romans van restablir la llibertat de les ciutats d'Acarnània.
Queden força restes de la ciutat a la moderna vila de Surovígli, incloent un teatre.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Stratus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 13 desembre 2020].
Viccionari
# Manuel Herrera Yagüe

Manuel Herrera Yagüe, més conegut com a Manu (nascut el 29 de setembre de 1981), és un futbolista professional madrileny que juga com a porter al CF Intercity.

## Trajectòria esportiva

Manu va fitxar per l'Elx el juny de 2012.
Va guanyar el trofeu Ricardo Zamora en la seva primera temporada amb l'equip il·licità, que finalment va quedar primer i va tornar a La Liga després de 24 anys. El 19 d'agost de 2013, un mes després del seu 32è aniversari, va debutar a la competició en un partit que el seu equip va perdre per 3-0 fora de casa contra el Rayo Vallecano.
El 3 d'agost de 2017, Manu va signar contracte per un any amb el CA Osasuna.

## Referències

* ↑ «Manu Herrera blinda la portería del Elche» (en castellà). Diari AS, 29-06-2012.
* ↑ Manu Herrera Vs Dani Mallo; Duelo de Zamoras Arxivat 2014-08-19 a Wayback Machine.; Vamos Elche, 26 abril 2013 (castellà)
* ↑ Rayo up and running; ESPN FC, 19 agost 2013 (anglès)
* ↑ Manu Herrera, nou porter de l'Osasuna Arxivat 2017-08-03 a Wayback Machine.; CA Osasuna, 3 d'agost de 2017 (en castellà)

## Enllaços externs

* Fitxa al web de l'Elx Arxivat 2013-08-20 a Wayback Machine. (castellà)
* Fitxa de Manuel Herrera Yagüe a BDFutbol
* Fitxa de Manuel Herrera Yagüe a Futbolme (castellà)
* Fitxa de Manuel Herrera Yagüe a Soccerway (anglès)