OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# San Quintín (Baixa Califòrnia)

San Quintín és una ciutat de l'estat de Baixa Califòrnia, a Mèxic. Pertany al municipi d'Ensenada. És a 190 kilòmetres al sud del cap del municipi d'Ensenada. El seu fus diari és l'UTC-8. Es troba a 28 metres per damunt del nivell del mar. El seu codi postal és el 22940. El 2005 tenia 5.021 habitants. Està situat a la costa oest de la part central de la Península de Baixa Califòrnia, a prop de la Badia de Sant Quintí. A 20 km al nord de San Quintín hi ha la Missió Santo Domingo de la Frontera. Colonia Vicente Guerrero i El Socorro hi són també properes. El 1980, hi havia 1.098 habitants. El 1990, 2.899 habitants. Al cens del 2000 la població era ja de 4.634 habitants. El 2005, la ciutat de San Quintín ja tenia 5.021 habitants (Instituto Nacional de Estadística y Geografía) San Quintín es troba a 300 quilòmetres al sud de l'aeroport internacional de Tijuana. És proper als aeròdroms de: Campo de lorenzo Skypark, Cielito Lindo, El Buen Pastor Airstrip, El Pedregal, Los Pinos i Rancho Magaña. També hi ha l'Aeroport de San Quintín, d'ús militar. Està travessat per la carretera federal 1. San Quintín té moltes platges turístiques (Malibu Beach, Playa Medano, Playa de Oro, Playa Santa María, Playa Pabellón, Playa Tranquilo). També s'hi poden practicar la pesca, el càmping, el surf i l'observació d'ocells. La costa també té moltes dunes i llocs molts populars pels vehicles de tot terreny. Té diversos mitjans de comunicació: XEQIN-AM, una estació de ràdio de les comunitats indígenes Mixteca, Zapoteca i Triqui té la base a San Quintín.

## Badies

* Badia San Ramón.
* Badia de San Quintín.
* Badia Falsa
* Badia Santa María

## Història

La ciutat va néixer com una colònia anglesa, a la segona meitat del segle xix. L'activitat principal dels colons fou la pesca. Després de la Revolució Americana, els anglesos van abandonar la Vall de San Quintín, i fins a la primera meitat del segle xx no s'hi formaren els assentaments que coneixem avui dia.
En els últims anys, s'ha plantejat de convertir San Quintín en el sisè municipi de la Baixa Califòrnia. No s'ha fet realitat la iniciativa perquè a San Quintín encara manca una economia sòlida. Les seves principals activitats econòmiques són les primàries.

## Ciutats agermanades

* Valle de las Palmas, Mèxic.
# Animal diürn

Un animal diürn és aquell que es caracteritza per fer la seva activitat durant el dia i dormir a la nit. Els animals no diürns poden ser nocturns (actius durant la nit) o crepusculars (actius principalment durant el crepuscle, és a dir, al vespre i a l'alba). Hi ha moltes espècies animals diürnes, dins de gairebé tots els grans grups, com ara els mamífers, insectes, rèptils i ocells. El patró diürn és sovint controlat internament pel ritme circadiari de l'animal (ritme intern o endogen). En alguns animals, especialment els insectes, l'activitat és controlada per patrons de l'entorn, externs a l'individu (ritme exogen o extern)
Alguns animals d'hàbits principalment nocturns o crepusculars, han estat domesticats i convertits en mascotes i s'han convertit en animals diürns per coincidir amb el cicle vital dels humans. Altres animals han estat forçats a abandonar el seu cicle natural i substituir-lo per altre, per tal d'evitar els depredadors, així els castors han esdevingut criatures nocturnes arran la persecució pels caçadors humans.

## Referències

* ↑ «Animal diürn». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Gullan, P.J. i P.S. Cranston, 1994. The Insects: An Outline of Entomology. Chapman and Hall Londres. pàg. 115.
# Ann (cràter)

* No s'ha de confondre amb Ian (cràter).
Ann és un petit cràter d'impacte situat a la cara visible de la Lluna, a l'extrem sud del Palus Putredinis. Està localitzat entre Kathleen (a l'est nord-oest) i Michael (a l'est). A sud-est es troba la Rima Bradley.
* Localització d'Ann (centre de la imatge)
* Localització de la Rima Bradley
És un diminut cràter amb forma allargada (d'aproximadament 2,5 × 1,3 km), que s'estén paral·lel a una sèrie d'esquerdes properes. A l'est d'Ann hi ha una cadena de diversos cràters més petits.
Cinc dels cràters propers a la Rima Bradley posseeixen noms oficials que procedeixen d'anotacions originals no oficials utilitzades en el full 41A3 / S1 de la sèrie de mapes Lunar Topophotomap de la NASA. La designació va ser adoptada per la UAI el 1976

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Saint-Symphorien (Ille i Vilaine)

Saint-Symphorien (en bretó Sant-Sinforian, en gal·ló Landujan) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2007 tenia 584 habitants. De 1973 a 2007 fou adscrit a Hédé, i des d'u de gener de 2008 torna a ser un municipi independent.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Bernard Lebreton | |
# Animal (pel·lícula)

Animal és una pel·lícula dramàtica americana dirigida per David J. Burke, estrenada el 2005. Ha estat estrenada directament en vídeo.

## Argument

James Allen (Ving Rhames), de malnom Animal, és un gàngster violent que fa la seva llei al carrer. Però quan és empresonat en una presó alta seguretat, coneix un revolucionari (Jim Brown) que canviarà la seva vida. Ja com un home nou, James és alliberat i s'adona que el seu fill (Terrence Howard) segueix la mateixa vida que ell, plena de crims i de violència. Que pot fer un pare marcat pel seu passat per posar la seva família en el bon camí?

## Repartiment

* Ving Rhames: Animal
* Terrence Howard: Darius Allen
* Jim Brown: Berwell
* Chazz Palminteri: Kassada

## Referències

* ↑ «Animal». imdb.
Viccionari
# Saisy

Saisy és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 316 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2008- | Magali Flety | | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 399 | 427 | 368 | 329 | 305 | 308 | 316 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Sait Maden

Sait Maden (Çorum, 3 de maig de 1931 - Istanbul, 19 de juny de 2013) fou un poeta, editor, pintor, traductor, fotògraf i artista d'il·lustració gràfica i disseny gràfic turc. Durant el seu càrrec ha dissenyat més de 7.000 cobertes de llibres i revistes. Més conegut com a traductor al turc de Lorca. També és el traductor del llibre 20 poemas de amor y una canción desesperada de Pablo Neruda. El 1950 va rebre un premi per la traducció d'un poema de Baudelaire.
Els llibre de poemes de Sait Maden publicats són:
* Sait Maden: Bütün Şiirleri (Tots poemes) 1: "Açıl Ey Gizem" (Obre't misteri)
* Sait Maden: Bütün Şiirleri (Tots poemes) 2: "Yol Yazıları" (Escrits de camí)
* Sait Maden: Bütün Şiirleri (Tots poemes) 3: "Hiçlemeler" (Menyspreus)"
* Sait Maden: Bütün Şiirleri (Tots poemes) 4: "Şiirin Dip Sularında" (A les aigües de fons de la poesia)

## Referències

* ↑ http://www.milliyet.com.tr/sait-maden-i-kaybettik/gundem/detay/1725195/default.htm?ref=OtherNews
* ↑ http://www.hurriyet.com.tr/sait-maden-vefat-etti-23543133
* ↑ http://www.turkishculture.org/fine-art/turkish-culture-portal-576.htm
* ↑ http://www.siirakademisi.com/forum/showthread.php?t=6656 Arxivat 2016-01-27 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.aksam.com.tr/kultur-sanat/sait-maden-hayatini-kaybetti/haber-217499
* ↑ http://www.kitapyurdu.com/kitap/acil-ey-gizem-butun-siirleri-1/5383.html
* ↑ http://www.odakitap.com/yol-yazilari-butun-siirler-2-sait-maden/3990000012353%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ https://www.finalpazarlama.com/kitap/cekirdek-yayinlar/butun-siirler-3-hiclemeler/010010320%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ https://www.finalpazarlama.com/kitap/cekirdek-yayinlar/butun-siirler-4-siirin-dip-sularinda/010010330%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Annick Lanoë

Annick Lanoë (París, 1948) és una directora de cinema i guionista francesa. Va dirigir la sala de cinema La Pagode, a París, bans de dirigir diversos curtmetratges.
El seu primer llargmetratge, Les Nanas, es va estrenar el 1985. També ha escrit alguns llibres com Qui est sous ma couette.

## Filmografia

* 1985 : Les Nanas
* 1992 : Les Mamies

## Notes

* ↑ Pallister, Janis L. French-speaking women film directors: a guide. Fairleigh Dickinson University Press, 1997, p. 84. ISBN 978-0-8386-3736-4.
* ↑ Brigitte Rollet, « Rire et cinéma : les réalisatrices françaises contemporaines », in 2000 ans de rire, Presses universitaires franc-comtoises, 2002, p. 394
* ↑ François Chevassu, La Saison cinématographique 85, octobre 1985, p. 82
* ↑ Tarr, Carrie. Cinema and the second sex: women's filmmaking in France in the 1980s and 1990s. Continuum International Publishing Group, 2001, p. 169–170. ISBN 978-0-8264-4742-5.

## Enllaços externs

* Fiche d'Annick Lanoë a Les Gens du cinéma
# Salsa velouté

La salsa velouté és una salsa que està formada per un brou que pot ser de carn d'aviram o de vedella, fins i tot un fumet de peix tot això lligat amb un roux.
L'elaboració més genèrica parteix d'un roux (mantega i farina en una salsa a parts iguals que es barreja amb un brou.
$\underbrace {Farina+Mantega} _{Roux}+Brou\quad clar\longmapsto Veloute$
La salsa velouté, juntament amb la salsa alemanya, la beixamel, i la salsa espanyola, és una de les salses de la gastronomia francesa que varen ser designades com salses mare per Antonin Carême al segle xix. El chef francès Auguste Escoffier més tard va classificar la salsa de tomàquet, la maionesa, i la salsa holandesa també com salses mare. El terme velouté és d'un adjectiu en francès derivat de velour, que significa vellutat.

## Alguns derivats de la salsa velouté

* Salsa Suprema o Parisienne: Formada per una velouté d'aviram amb llard, suc de llimona i crema de llet líquida. Es fa servir per acompanyar carns roges, aus, porc, galldindi, pastes i ous.
* Salsa de vi blanc: Feta a base d'una velouté de peix, llard, suc de llimona, crema líquida, rovells d'ou, fons de peix i vi blanc.
* Salsa albufera - Addicionant carn glacejada glace de viande
* Salsa veneciana - on el brou és un fumet de peix aromatitzat amb vinagre d'estragó.

## Referències

* ↑ Julia Child,"Mastering the Art of French Cooking", Knopf in 1961 (Volume 1) and 1970 (Volume 2).
# Allò que en diuen amor

Allò que en diuen amor (títol original: This Thing Called Love) és una pel·lícula de comèdia romàntica estatunidenca de 1940 dirigida per Alexander Hall i protagonitzada per Rosalind Russell i Melvyn Douglas. És la segona adaptació cinematogràfica de l'obra homònima d'Edwin J. Burke. La versió de 1929, que comparteix el mateix títol, es creu que s'ha perdut. Està doblada al català.
La pel·lícula va ser condemnada per la Legió Catòlica de Decència com a "contrària al concepte cristià del matrimoni".

## Argument

Una dona insisteix al seu nou marit que han de dormir separats durant els tres primers mesos del seu matrimoni, cosa que ell intenta desesperadament evitar.

## Repartiment

* Rosalind Russell com Ann Winters
* Melvyn Douglas com Tice Collins
* Binnie Barnes com Charlotte Campbell
* Allyn Joslyn com Harry Bertrand
* Gloria Dickson com Florence Bertrand
* Lee J. Cobb com Julio Diestro
* Gloria Holden com Genevieve Hooper
* Paul McGrath com Gordon Daniels
* Leona Maricle com Ruth Howland
* Don Beddoe com Tom Howland
* Rosina Galli com Mrs. Diestro
* Sig Arno com Arno

## Referències

* ↑ «Allò que en diuen amor». esadir.cat. [Consulta: 31 gener 2024].
* ↑ Dick, Bernard F. Forever Mame: The Life of Rosalind Russell. University Press of Mississippi, 2006, p. 79. ISBN 1578068908.
* ↑ «Film 'This Thing Called Love' Recalled on Sherbrooke Protest». Montreal Gazette, 06-03-1941 [Consulta: 31 gener 2024].
# Anne Grall

Anne Grall és una comediant i activista francesa i una de les fundadores del Greenwashing Comedy Club, un grup de còmics monologuistes que des de l'any 2020 tracta temes ambientals, el feminisme, la pobresa, la discapacitat i els drets LGBTQ+.
L'Anne, que anteriorment havia treballat en l'àmbit financer, creu que en una societat impulsada per l'entreteniment, es pot canviar la manera de pensar de les persones i influir en els seus hàbits a través de l'humor. Vol una escena inclusiva on tothom se senti bé i on no sempre rebin els mateixos, abordant diversos temes i transmetent missatges constructius.
El 2023, va ser inclosa a la llista de les 100 dones més influents de l'any per la BBC.

## Referències

* 1 2 «Rire pour faire passer des messages écolos : le Greenwashing Comedy Club, une scène engagée» (en francès). L'Express.
* ↑ «BBC 100 Women 2023: Who is on the list this year?» (en anglès britànic). BBC News, 21-11-2023. [Consulta: 22 novembre 2023].

## Enllaços externs

* Entrevista a Anne Grall el 18 de gener de 2024
# Sant Pau de Grabuac

Sant Pau de Grabuac és una església al veïnat de Grabuac (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La capella de Sant Pau de Grabuac està situada dintre del nucli de Can Colomer, a la part baixa del terme i davant de la masia Grabuac. Té una sola nau i capçalera quadrada. La façana presenta portal d'accés adovellat, una petita obertura circular i espadanya d'un sol arc. La teulada és a dos vessants. La construcció data de l'època medieval, i es relaciona amb la formació del poble de Grabuac, que actualment és conegut amb el nom de caseria de Can Colomer.

## Notes

* ↑ «CAPELLA DE SANT PAU DE GRABUAC». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2015].
# Sant Pau de Durènça

Sant Pau de Durènça (en francès Saint-Paul-lès-Durance) és un municipi de França, situat al departament de les Boques del Roine, a la regió de Provença-Alps-Costa Blava. En aquest terme hi ha el centre Cadarache del Reactor Experimental Termonuclear Internacional per a l'estudi de l'energia atòmica.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 525 | 488 | 470 | 430 | 512 | 584 | 565 | 540 | 527 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 542 | 540 | 467 | 453 | 419 | 382 | 394 | 339 | 342 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 295 | 273 | 266 | 231 | 244 | 226 | 274 | 288 | 260 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 866 | 503 | 463 | 461 | 643 | 789 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Roger Pizot | |

## Referències

* ↑ Topònims occitans de les Boques del Roine
# Sant Miquel (Mònaco)

Sant Miquel (en italià, San Miguele) és un barri de Mònaco, dins l'anciana comuna de Montcarles. Porta el número estadístic 10. Sa superfície és de 142298 metres quadrats.
Plantilla:Esborrany de Francça
# Amir Zargari

Amir Zargari (en persa: امير زرگری, Khomein, 31 de juliol de 1980) és un ciclista iranià, professional des del 2005. Ha participat en els Jocs Olímpics d'Atenes de 2004 i els de Londres de 2012. També competeix en ciclisme en pista.

## Palmarès en carretera

* 2000
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Azerbaidjan
* 2006
** Vencedor d'una etapa al Kerman Tour
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Azerbaidjan
** Vencedor d'una etapa al Tour de Java oriental
* 2007
** Vencedor d'una etapa al Milad De Nour Tour
* 2010
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Azerbaidjan
** Vencedor de 2 etapes a la Volta al Singkarak
* 2011
** 1r a la Volta al Singkarak i vencedor de 4 etapes
** 1r a l'International Presidency Tour i vencedor de 2 etapes
* 2014
** 1r a la Volta al Singkarak
* 2015
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Singkarak

## Palmarès en pista

* 2002
** Campió asiàtic en Cursa d'eliminació
* 2004
** Campió asiàtic en Cursa d'eliminació

## Notes

* ↑ Degut a la desqualificació de Libardo Niño

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Antoni Rigalt i Blanch

Antoni Rigalt i Blanch (Barcelona, 11 de febrer de 1850 - Barcelona, 12 de desembre de 1914) fou un pintor, vitraller i dibuixant modernista.

## Biografia

Va néixer al carrer de l'Abaixador de Barcelona, fill del sastre Pau Rigalt i Farriols i d'Antònia Blanch i Torres, ambdós naturals de Barcelona.
Com a dibuixant va col·laborar a diverses publicacions de l'època, com La Ilustración Española y Americana. Aprofitant el gran apogeu que va tenir l'aplicació dels vitralls al nou corrent artístic del modernisme, va fundar juntament amb l'arquitecte Jeroni Ferran Granell un taller de vitralls artístics, dedicat tant a la restauració d'antics vitralls gòtics, com a les noves realitzacions en col·laboració amb arquitectes. Un dels arquitectes amb els quals més va treballar va ser Lluís Domènech i Montaner, amb el qui va realitzar el gran vitrall del sostre del Palau de la Música Catalana i els de la Casa Lleó-Morera. Els vitralls emplomats que decoraven totes les portes interiors de la Casa Trinxet, així com la lluerna del pati central, eren de la casa Rigalt i Granell, treballant amb Joaquim Mir i Trinxet.
Fou professor de l'Escola de Belles Arts de Barcelona i va ingressar com membre de l'Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona el dia 21 de maig de 1884. L'any 1888 se li va concedir la medalla d'or de l'Exposició Internacional barcelonina.

## Referències

* 1 2 Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1850, llibre 1r, número de registre 533.
* ↑ «Any acadèmic de 1915 a 1916». Butlletí de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona, 03-01-1916, pàg. 537.
* ↑ Maspoch, Mònica. Galeria d'autors : ruta del modernisme, Barcelona. 1a ed.. Barcelona: Institut del Paisatge Urbà i la Qualitat de Vida, 2008, p. 179. ISBN 978-84-96696-02-0 [Consulta: 14 agost 2013].

## Bibliografia

* Volum 17 (2004), La Gran Enciclopèdia en català, Barcelona, Edicions 62. ISBN 84-297-5445-8
* Volum 2 (1982), Modernisme a Catalunya, Barcelona, Edicions de Nou Art Thor. ISBN 84-7327-052-5
* Gil Farré, Núria. El taller de vitralls modernista Rigalt, Granell & Cia. (1890-1931). Barcelona: Universitat de Barcelona. Departament d'Història de l'Art, 2013. ISBN B 13665-2014 [Consulta: 20 juny 2015].
# Antoni Riquer i Arabí

Antoni Riquer i Arabí (Eivissa, 1773-1846), fou un corsari eivissenc.
El 5 de maig de 1806 alliberà el xabec mallorquí Sant Lluís. El primer de juny del mateix any capturà el vaixell corsari anglès Felicity del capità Michael Neveli El Papa, amb el xabec eivissenc Sant Antoni i Santa Elisabet. El 15 de juny del mateix any travà combat amb un bergantí anglès que no pogué apresar degut a la seva superior velocitat. Per Reial Ordre del 24 de febrer de 1821 se li concedí el grau de tinent de fragata, per haver capturat prop de Benidorm un vaixell insurgent que abans havia derrotat una divisió de guardacostes. El 1823 efectuà una expedició a Cartagena en socors del general Torrijos que defensava la ciutat assetjada pels francesos.

## Referències

* ↑ POU MUNTANER, Juan. La marina en las Baleares. Palma: Gráficas Miramar, 1977.
# Santiago Rodríguez-Miranda Gómez

Santiago Rodríguez-Miranda Gómez (Palma, Illes Balears 1940) és un polític, advocat i professor universitari mallorquí que fou Ministre de Treball i Seguretat Social en el darrer govern de la UCD.

## Biografia

Va néixer el 1941 a la ciutat de Palma. Va estudiar dret en la delagació de Palma de la Universitat de Barcelona, universitat en la qual fou professor de dret financer i d'hisenda pública. Mitjançant oposicions públiques accedí a una plaça d'advocat de l'Estat en la delegació d'Hisenda de les Illes Balears.
Fou assessor del Foment del Turisme de Mallorca, membre de la Junta de Govern i del Consell d'Administració de la Companyia Transmediterránea.
L'any 1997 li fou concedida la Medalla d'Or de la Comunitat Autònoma de les Illes Balears.

## Activitat política

L'any 1963 fundà el Partit Socialdemòcrata Balear (PSB), del qual en fou el primer Secretari General, i posteriorment fou el fundador l'any 1975 de l'Assemblea Democràtica de Mallorca.
En les eleccions generals de 1977 fou escollit diputat al Congrés en representació de la Unió de Centre Democràtic (UCD) per les Illes Balears, sent novament escollit en les eleccions generals de 1979. En la Legislatura Constituent on exercí de portaveu del Govern en la Comissió d'Economia i Hisenda, Vicepresident Primer de la Comissió de Pressupostos i membre de les d'Afers Exteriors, Comerç i Turisme, i després de ser vocal de la Comissió Constitucional en la II Legislatura el desembre de 1981 fou nomenat Ministre de Treball i Seguretat Social en l'últim govern de Leopoldo Calvo-Sotelo, càrrec.
Fou Conseller de Comerç i Turisme del Govern de les Illes Balears sota la presidència de Francesc Tutzó Bennàsar.

## Enllaços externs

* (castellà) Informació de Santiago Rodríguez-Miranda al Congrés dels Diputats
* Notícies sobre Santiago Rodríguez-Miranda a El País
# Santa Maria dels Banys d'Arles

Santa Maria dels Banys d'Arles és l'antiga capella de l'Hospital Militar que hi hagué en el poble dels Banys d'Arles, del terme comunal dels Banys d'Arles i Palaldà, a la comarca del Vallespir (Catalunya del Nord).
Està situada al costat sud-oest de l'antic Hospital Militar, actualment convertit en balneari. És a la dreta del Montdony.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «11 - Els Banys d'Arles i Palaldà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatébia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Vall 10. Santa Maria de l'Hospital Militar». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Morellàs i les Illes». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ La capella de Santa Maria dels Banys d'Arles en els ortofotomapes de l'IGN