OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Froideville (Jura)

Froideville és un antic municipi delegat francès, situat al departament del Jura i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 71 habitants. L'1 d'abril de 2016, Froideville va fusionar amb Vincent i formar el municipi nou Vincent-Froideville.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Froideville era de 71 persones. Hi havia 28 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 8 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 30 habitatges, 27 eren l'habitatge principal de la família i 3 eren segones residències. 27 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 27 habitatges principals, 24 estaven ocupats pels seus propietaris i 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia una cambra, 6 en tenien tres, 8 en tenien quatre i 12 en tenien cinc o més. 13 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 10 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Froideville el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 8 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 49 persones, 35 eren actives i 14 eren inactives. Les 35 persones actives estaven ocupades(20 homes i 15 dones).. De les 14 persones inactives 3 estaven jubilades, 7 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Els 2 establiments que hi havia el 2007 eren d'empreses de fabricació d'altres productes industrials.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un taller de reparació d'automòbils i de material agrícola.
L'any 2000 a Froideville hi havia 6 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Froideville a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Froideville a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Ficus Ruminalis

Ficus Ruminalis era una figuera salvatge que es trobava als peus del turó del Palatí, a Roma, davant de l'entrada de la cova Lupercal, lloc on Ròmul i Rem van ser descoberts pel pastor Faustulus. El seu nom prové de que aquest arbre estava dedicat originàriament a la deessa Rumina que presidia la lactància materna (en llatí, rumis vol dir mamella), o, segons Plutarc, «perquè els animals remugants al migdia, descansaven sota la seva ombra» (en llatí, ruma designa el ventre d'un animal i ruminalis vol dir «remugant»).
Varró situa la figuera prop del Germal, el cim occidental del Palatí, i diu que el nom prové de la paraula germani, que vol dir els germans, és a dir, Ròmul i Rem, segons una etimologia incerta. A la vora hi havia un temple dedicat a Rumina, protectora dels lactants. Una altra tradició situa el ficus Ruminalis al Fòrum Romà, als afores del comitium, on era objecte de culte. Segons Jérôme Carcopino i Pierre Grimal, aquesta contradicció es resolia amb una nova llegenda relatada per Plini el Vell que diu que sota el regnat de Tarquini Prisc, l'àugur Attus Navi hauria agafat la figuera palatina per replantar-la al Comitium de la Cúria, santificant així aquest emplaçament.
Tàcit diu que la figuera de Comitium va morir a finals de l'any 58, fet que es va considerar un mal presagi, però que posteriorment va tornar a créixer.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita,
* ↑ Seva i Llinares, Antoni (dir.). Diccionari llatí-català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993, p. 1292. ISBN 8477396310.
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Ròmul, II, 7, 7
* ↑ Varró. De lingua latina, V, 54
* ↑ Carcopino, Jérôme. La Louve du Capitole. París: Société d'édition "Les Belles lettres", 1925, p. 26-28.
* ↑ Grimal, Pierre. La civilisation romaine. París: Flammarion, 1981, p. 225. ISBN 2080811010.
* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, XV, 57
* ↑ Tàcit. Annals, XIII, 58
# Foidita

Les foidites o feldspatoidites són roques volcàniques bàsiques o ultrabàsiques definides modalment al camp 15 del diagrama QAPF. Els feldespatoides representen més del 60% dels minerals clars de la roca. En el cas de que la classificació modal no fos possible, es pot classificar al camp F del diagrama TAS. Depenent dels foids més abundants, la roca pot anomenar-se també com a nefelinita, leucitita, entre d'altres.

## Varietats i tipologies

Com s'ha esmentat anteriorment, les foidites poden tenir diferents varietats segons quin és el foid predominant. La roca rep el nom d'analcimita si el foid principal és l'analcima i a més a més conté menys d'un 10% modal de minerals màfics; rep el nom d'haüynita si el foid principal és l'haüyna i conté menys d'un 10% de minerals màfics; el mateix passa amb la leucita, la nefelina, la noseana, la sodalita, etc. Les kamafugites són roques intermèdies entre les kalsilitites i les leucitites.

## Referències

* ↑ «Foidite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 octubre 2016].
* 1 2 «Diccionari de geologia». [Consulta: 25 octubre 2017].
* ↑ «Feldspathoidite: Feldspathoidite mineral information and data.». [Consulta: 25 octubre 2017].
# Flàvia Ticiana

Flàvia Ticiana (en llatí: Flavia Titiana) va ser una dama romana, esposa de Pèrtinax i filla de Flavi Sulpicià.
Quan el seu marit va ser proclamat emperador el senat va aprovar un decret que li donava el títol d'augusta, però mai va acceptar aquests honors. Va sobreviure a Pèrtinax, que va ser assassinat el 193, l'any dels cinc emperadors, però no se sap quan ni com va morir.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/1165?rgn=pages;view=image;q1=TitianusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 1157. ]
# Faruq (nom)

Faruq és un nom masculí àrab —en àrab فاروق, Fārūq— que literalment significa ‘que distingeix la veritat de la mentida’, o també ‘sagaç’. Si bé Faruq és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, és molt habitual modernament la transcripció Faruk, així com se'l pot trobar transcrit Farooq, Farouk, Farook, Faruk, Faroeq, Farouq… Aquest nom també el duen musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua: en albanès, bosnià i turc, Faruk.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen aquest nom.

## Notes

* ↑ Castells Criballés, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. "فرق". ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Fomboni Football Club

El Fomboni Football Club és un club de futbol de la ciutat de Fomboni, Comores. Va néixer l'any 1985 per la fusió de Molaïli i Kaza Sport. El 2005 es fusionà amb Rafal Club.

## Palmarès

* Lliga de Comores de futbol:
       2001-02, 2014, 2019
* Copa de Comores de futbol:
       2015

## Referències

* ↑ «Team profile». Comoros Football Federation. Arxivat de l'original el 17 de febrer 2015. [Consulta: 5 abril 2020].
* ↑ «Comoros - List of Champions». RSSSF.
* ↑ «Comoros - List of Cup Winners». RSSSF.
# Flint

«Flint» té aquests significats:
* Flint població de l'estat de Michigan, als Estats Units d'Amèrica
* Flint Creek, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma
* Vidre flint, vidre òptic amb un índex de refracció proper a 1
* Harry Flint o Paddy Flint (1888 – 1944), coronel de l'Exèrcit dels Estats Units d'Amèrica
* Henry Flint (Greensboro, Carolina del Nord, 1940), filòsof, músic, activista antiart i artista estatunidenc
* El capità Flint és un dels personatges de L'illa del tresor, de Robert Louis Stevenson
# Pastéis de nata

Els pastéis de nata (pastissets de crema) són unes tartetes farcides d'una mena de crema catalana, molt típics de la cuina portuguesa i una de les seves especialitats més conegudes internacionalment.
Són originaris de Santa Maria de Belém, al segle xix. Sembla que en aquesta època, igual que estava de moda a Barcelona anar a berenar un mató de monja a Pedralbes, a Lisboa ho era anar a Belém a menjar aquestes pastetes, que encara són molt freqüents a cafeteries, pastisseries i fleques. Una llegenda diu que la recepta és secreta, i que només la coneixen tres persones al món.

## Referències

* ↑ El gust d'un poble, de Jaume Fàbrega. Cossetània Edicions, 2002. ISBN 9788495684912 (català)

## Enllaços externs

* Recepta (català)
# Lodalskåpa

Lodalskåpa és el nunatak més alt de la glacera de Jostedalsbreen. Es troba al límit entre els municipis de Stryn i Luster, Vestland, Noruega, dins el Parc Nacional de Jostedalsbreen.
Amb 2.083 metres d'altitud, Lodalskåpa està situat a 3 quilòmetres al nord d'un altre nunatak, Brenibba, i a 15 quilòmetres al nord-est de la muntanya Høgste Breakulen. Els llacs Austdalsvatnet i Styggevatnet es troben a uns 10 quilòmetres a l'est.
La primera pujada hauria succeït el 1820 per Gottfried Bohr. La ruta més fàcil per pujar al Lodalskåpa comença al poble de Bødalen a Stryn, pujant per les muntanyes Brattebakken fins a la glacera Bohr (en noruec: Bohrsbreen).

## Nom

El primer element és el cas genitiu del nom de la vall de Lodalen, i l'últim element és la forma finita de kåpe, que significa "escut" (en aquest cas fa servir metafòricament sobre la glacera que envolta la part superior del Snøhetta). El nom de la vall és un compost significa "prat" i la forma finita de dal que significa "vall".

## Galeria

* Cim vist des de la glacera Bohr
* Lodalskåpa (a l'esquerra) vist des deMyklebustbreen a l'oest.
* Vist des de l'oest

## Referències

* ↑ Dyer, Anthony; Robertson, Ian H.; Baddeley, John. Walks and Scrambles in Norway. United Kingdom: Rockbuy Limited, 2006. ISBN 978-1-904466-25-3.
# Catena Abulfeda

Catena Abulfeda és una cadena de cràters lunars d'impacte que s'estén entre vora sud del cràter Abulfeda i el nord de la vora d'Almanon, després continua en una longitud de 210 quilòmetres a través de la Rupes Altai.

## Referències

* ↑ "Catena Abulfeda". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)

## Altres referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de catenae de la Lluna
* Selenografia

## Enllaços externs

* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès). [Consulta: 15 juliol 2018].
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès). [Consulta: 15 juliol 2018].
# Mona aranya llanosa septentrional

La mona aranya llanosa septentrional (Brachyteles hypoxanthus) és una espècie de mona aranya llanosa endèmica del Brasil. Viu a la regió de la Mata Atlàntica, als estats brasilers de Rio de Janeiro, Espírito Santo, Minas Gerais i Bahia. És una de les espècies més grosses de micos del Nou Món. Pot mesurar fins a 1,30 m d'alçada. S'alimenta principalment de fulles i branquetes, però també menja fruita. Sovint es penja cap per avall mentre menja, aguantant-se amb la cua prènsil.
Es tracta d'un dels primats més amenaçats d'extinció del món sencer. Les amenaces inclouen la caça i (igual que la majoria dels altres primats de la regió) la destrucció i fragmentació de l'hàbitat a la Mata Atlàntica. El 2005 s'estimà que en quedaven 855 exemplars en llibertat. Aquesta xifra és el resultat de sumar els individus de diverses poblacions aïllades, la més gran de les quals només té 230 membres. Cap d'aquestes poblacions no és considerada viable a llarg termini a aquest nivell.

## Referències

* ↑ TERMCAT. «Resolució 4507 del servei de consultes terminològiques». Arxivat de l'original el 7 juliol 2013. «La denominació mona aranya llanosa septentrional per a l'espècie Brachyteles hypoxanthus és adequada en català.»
* 1 2 Mendes, S.L., de Oliveira, M.M., Mittermeier, R.A. i Rylands, A.B. Brachyteles hypoxanthus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 8-11-2008.
# Froidfond

Froidfond és un municipi francès situat al departament de Vendée i a la regió de País del Loira. L'any 2017 tenia 1.876 habitants.
En documents antics es diu Froidefont, en llatí [prioratus de] fonte frigido, sigui «font freda», una etimologia conforme amb la surgència d'un gran nombre de fonts naturals al territori del municipi. El «d» final del nom oficial és un error ortogràfic que data del segle xix.

## Demografia

El 2007 tenia 1.245 persones. Hi havia 496 famílies i 565 habitatges, 504 eren l'habitatge principal, 30 eren segones residències i 31 estaven desocupats.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 803 persones, 652 eren actives i 151 eren inactives. Hi havia una cinquantena empreses, dues empreses extractives, una empresa alimentària, una fàbrica, 22 empreses de construcció, onze empreses de comerç i reparació d'automòbils, una empresa de transport, una d'hostatgeria i restauració, d'informació i comunicació, una financera, una immobiliària…
L'any 2000 hi havia 29 explotacions agrícoles que conreaven un total de 1.694 hectàrees. El 2009 hi havia dues escoles elementals.

## Referències

* ↑ «Découvrir Froidfond». Ajuntament de Froidfond.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
# Koichiro Hirayama

Koichiro Hirayama (japonès: 平山紘一郎) (Kagoshima, 9 de setembre de 1946) és un lluitador japonès, ja retirat, especialista en lluita grecoromana, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on guanyà la medalla de plata en la prova del pes mosca del programa de lluita grecoromana. Quatre anys més tard, als Jocs de Mont-real, va guanyar la medalla de bronze en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or als Jocs Asiàtics de 1974.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Koichiro Hirayama». [Consulta: 4 abril 2023].
* ↑ «International Wrestling Database». [Consulta: 4 abril 2023].
# Cortal d'en Vidal

El Cortal d'en Vidal està situat al Serrat de Comesjuntes, al municipi d'Urús, a la comarca de la Cerdanya.
Es troba al vessant obaga de la serra de Moixeró, a 1.657 m, i està dins del Parc Natural cadí-Moixeró.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Creu de mossèn Marc Riera

La creu del camí d'Artà o creu de mossèn Marc Riera és una creu de terme de la ciutat de Manacor. Originàriament, s'ubicava al cap d'amunt del camí reial d'Artà (actual carrer d'Artà). En l'actualitat, però, la creu es troba a la plaça del Convent, al costat del portal major de l'església de Sant Vicenç Ferrer.

## Història

Aquesta creu fou construïda a finals del segle XV a expenses de mossèn Marc Riera en commemoració del sermó que Sant Vicenç Ferrer va predicar l’any 1413. Jeroni de Berard i Bartomeu Ferrà la situen al cap d’amunt del camí reial d’Artà, just abans de prendre el cap avall, aleshores darrere l’antic temple parroquial (actual plaça Rector Rubí o ''El Palau'').
La creu, però, va ser enderrocada per mor d'una tempesta el 1903 i va restar molts d’anys dins el pati de l’església parroquial. L'any 1913, en recordança de l’antiga creu aixecada per mossèn Marc Riera, es va aixecar una nova creu. Finalment, el 1976 fou traslladada a la ubicació actual de la plaça del Convent.

## Tipologia i elements

La creu de mossèn Marc Riera té per base un templet neogòtic de quatre costats amb tres inscripcions:
   "L'any del senyor MCMXIII fonch restaurada aquesta creu que axeca Mossen March Riera en memoria dels sermons que a MCDXIII predica en esta Plassa Sant Vicent Ferrer".
   "Recordansa de la festa del centenari de la pau constantiniana donada a l'església a l'any del senyor".
   "Adoramvos Senior i vos benehim perque per la vostra santa creu haveu redimit el mon"
Té un capitell o tambor de secció octogonal amb quatre figures (Sant Josep i el nin, Sant Jaume, Sant Rafael i Sant Antoni), i quatre escuts amb els símbols de la passió (daus, martell i entenalls, tres claus, columna, esponja i llança), rematat per merlets. La creu és llatina, de braços motllurars amb terminacions en medallons quadrifoliats decorats a l'interior amb creus. Al seu envers, Crist crucificat.

## Referències

* 1 2 3 «Les creus que arcaven els límits del poble. Segona part» (en català).
* 1 2 3 4 «CATÀLEG D’ELEMENTS I ESPAIS PROTEGITS DEL TERME MUNICIPAL DE MANACOR» (en català).
# Kristin McGrath

Kristin McGrath (Durango, Colorado, 21 d'octubre de 1982) és una ciclista estatunidenca. Fou professional del 2010 al 2014.

## Palmarès

* 2008
** Vencedora d'una etapa al Fitchburg Longsjo Classic
* 2011
** Vencedora d'una etapa a la Cascade Cycling Classic
* 2012
** Vencedora d'una etapa a la Cascade Cycling Classic
* 2013
** 1a a la Cascade Cycling Classic

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa 1 a museociclismo.it
* Fitxa 2 a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Creagrutus pila

Creagrutus pila és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,1 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: afluents del riu Aguaytia (afluent de la riba esquerra del riu Ucayali).

## Referències

* ↑ Günther A. 1864. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Siluridae, Characinidae, Haplochitonidae, Sternoptychidae, Scopelidae, Stomiatidae in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 5. i-xxii + 1-455.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Vari, R. P. & A. S. Harold. 2001. Phylogenetic study of the neotropical fish genera Creagrutus Günther and Piabina Reinhardt (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes), with revision of the Cis-Andean species. Smithson. Contrib. Zool. Núm. 613: i-v + 1-239.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Vari, R.P. i A.S. Harold 2001. Phylogenetic study of the Neotropical fish genera Creagrutus Günther and Piabina Reinhardt (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes), with a revision of the Cis-Andean species. Smith. Cont. Zool. 613:1-239.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.