OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cal Forns

Cal Forns és un edifici del municipi de Sant Boi de Llobregat (Baix Llobregat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una edificació de planta baixa i un pis, d'estil popular, que s'ha conservat amb la seva aparença original i amb tots els elements ben restaurats. A la planta baixa s'obre al carrer Alou amb dues portes d'arc rebaixat de diferent alçada i sòcol decreixent per compensar la pronunciada pujada del carrer. Tant les portes com les dues finestres rectangulars dels baixos estan remarcades amb carreus de pedra alts i estrets, molt ben tallats. Al pis superior s'obren tres balcons amb barana de laminat de ferro, el central dels quals sobresurt uns 40 cm de la façana i té l'obertura d'accés a l'interior remarcada amb una petita motllura, a diferència dels dos laterals, que són arran de façana i amb les obertures llises com les finestres laterals. La teulada, de teula, queda dissimulada des del carrer per una petita barana amb franja d'estuc.

## Història

El nucli de l'Alou, compost pels carrers de l'Alou, Agramunt i del Pont (abans Sant Baldir) és el nucli més antic de la vila. Encara que també es documentaren des de molt antic el barri de Sant Pere i la Pobla Arlovina, tradicionalment aquest barri de l'Alou es va anar convertint en el centre de la vida i l'activitat de Sant Boi, era el barri de caràcter senyorial i és on hi havia els hostals, les activitats menestrals i on se celebrava el mercat del bestiar, també on hi havia el més important pou comú (la plaça del Pou és l'actual plaça de la Vila). Això la va omplir de cases que, sense tenir una història específica, donen idea del nivell econòmic que va assolir Sant Boi per la seva situació estratègica prop del riu i que va mantenir fins a les darreries del segle xviii.

## Referències

* 1 2 «Cal Forns». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 febrer 2016].
# Osmancık

Osmancık és un districte de la província de Çorum a la regió de la mar Negra a Turquia, a 59 km al nord de la ciutat de Çorum. Està situada a la riba del riu Kızılırmak al peu d'un pic volcànic coronat per un castell que antigament dominava el pont sobre el riu construït suposadament per Baiazet I. La seva producció principal és l'arròs. A la rodalia hi ha restes d'habitatges troglodites.

## Història

Se suposa que era la Pimolisa clàssica, centre de la Pimolisene. L'àrea fou poblada pel clan o tribu Kayı dels oghuz que van emigrar a Anatòlia i sovint s'esmenta que el nom de la ciutat està lligat al cap de la tribu Othman (Osman I) el fundador de la dinastia otomana, que l'hauria tingut en feu; Othman és la versió arabitzada del nom turc Atman (o un de similar) però no es pot establir la relació. Othmanjik vol dir "El Petit Othman" i Ibn Battuta assegura que Osman I va agafar el nom d'Othmandjik per distingir-se del califa Othman. Un altre historiador diu que el nom derivava d'un general de nom Othman que la va conquerir al segle x. És citada repetidament com a lloc de naixement d'Osman I però el cert és que pertanyia als emirs de Kastamonu als que els va arrabassar Baiazet I el 1392. Està en una zona sísmica que per exemple al segle xx va patir no menys de 4 terratrèmols.

## Població

Població per anys :
| Anys | Ciutat | Pobles | Total |
| 2008 | 24.678 | 26.486 | 51.164 |
| 2000 | 30.423 | 25.335 | 53.758 |
| 1990 | 21.347 | 31.143 | 52.490 |
| 1980 | | | 63.018 |
| 1970 | | | 53.849 |
| 1960 | | | 42.960 |
| 1950 | | | |
| 1927 | | | 29.184 |
| 1907 | | | 29.473 |
| 1893 | | | 17.639 |
| 1831 | 4.349 | | |

## Personatges notables

* Osmancıklı İmamzade Halil Paşa, home d'estat al servei de Mehmet I.
* Osmancıklı (Amasyalı) Koca Mehmed Nizamüddin Paşa, home d'estat del segle XV
* Pakçemüezzin Baltacı Mehmed Paşa, home d'estat del segle xvii, assenyalat a vegades com a amant de Catarina I de Rússia.
* General Ahmet Çörekçi, antic cap de la Força Eèria Turca

## Llocs interessants

* Al poble d'Ardıç, a l'oest, hi ha una via tallada a la roca pels romans coneguda com a Çalınkaya.
* Pont de Koyunbaba sobre el Kızılırmak, construït el 1489.
* Castell de Kandiber, construït pels seljúcides.
* Tomba del místic sufí Koyunbaba.
* Mítica tomba d'Aquil·les al turó d'Adatepe.

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, VIII, 192

## Enllaços externs

* Lloc oficial del governador del Districte
* Lloc oficial de la municipalitat
* Osmancikgundem.com - Portal de la ciutat
* Osmancık Haber - Setmanari local
* Osmancık - Setmanari local
# Oermingen

Oermingen (en alsacià Ermínge) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 1.256 habitants.
Forma part del cantó d'Ingwiller, del districte de Saverne i de la Comunitat de comunes de l'Alsace Bossue.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.491 | 1.526 | 1.393 | 1.411 | 1.315 | 1.256 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| -2001 | Edmond Lang | |
| 2001- | Simon Schmidt | |
# Oenothera fruticosa

Oenothera fruticosa, és una espècie de planta dins la família Onagraceae, són plantes natives de la major part d'Amèrica del Nord. És una espècie perenne herbàcia i erecta que fa de 20 a 90 cm d'alt. Les fulles són lleugerament serrades, les flors apareixen a la primavera i l'estiu, fan de 2,5 a 5 cm de diàmetre, són grogues i tenen forma de copa. El fruit és una càpsula.
N'hi ha nombrosos cultivars usats en jardineria

## Referències

* ↑ RHS A-Z encyclopedia of garden plants. United Kingdom: Dorling Kindersley, 2008, p. 1136. ISBN 1405332964.
* ↑ Oenothera fruticosa L., USDA PLANTS
* ↑ http://apps.rhs.org.uk/plantselector/plant?plantid=1347%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Universitat de la Sorbonne Nova

La Universitat de la Sorbonne Nova és una universitat de París. La universitat ofereix principalment docència en lletres, ciències del llenguatge, idiomes, arts escèniques, comunicació i estudis europeus (història multidisciplinària, economia, dret i ciències polítiques). Classificat entre les 50 millors de les millors universitats lingüístiques del món, ocupa el lloc 48 en el rànquing QS World University el 2021.

## Graduats famosos

* Cédric Klapisch, realitzador, actor, productor i guionista francès
* Joana Hurtado, historiadora de l'art i crítica cultural catalana

## Referències

* ↑ (anglès)Université Sorbonne Nouvelle Paris 3

## Enllaços externs

* Universitat de la Sorbonne Nova - Lloc web oficial
# Nocher-Route

Nocher-Route (en luxemburguès: Nacherstrooss; en alemany: Nocherstrasse) és una vila i capital de la comuna de Goesdorf situada al districte de Diekirch del cantó de Wiltz.

## Vegeu també

* Llista de viles de Luxemburg
# Nociu

Nociu és un pictograma que identifica totes les substàncies o preparacions per inhalació, ingestió o absorbiment cutani, poden implicar riscs, per la salut, de gravetat variable però rarament la mort.
Com a precaució els vapors no han de ser inhalats i s'ha d'evitar el contacte amb la pell.
Exemples de substàncies nocives hi són: el làudan, el diclorometà o la cisteïna.

## Vegeu també

* Tòxic
Viccionari
# Joe Kleine

Joseph William "Joe" Kleine (Colorado Springs, Colorado, 4 de gener de 1962) és un exjugador de bàsquet nord-americà que va jugar durant 15 temporades com a professional a l'NBA. Amb els seus 2,13 metres d'alçada, jugava a la posició de pivot.

## Trajectòria esportiva
### Universitat

Va començar la seva carrera col·legial a la Universitat de Notre Dame, on solament va jugar una temporada, disposant de pocs minuts. A l'any següent va ser transferit a la Universitat d'Arkansas, on va completar tres bones temporades, fent una mitjana de 18,1 punts i 8,3 rebots per partit, sent triat en dues ocasions en el millor quintet de la Southeastern Conference. En l'actualitat és el sisè màxim anotador de la història dels Razorbacks, amb 1.753 punts.

### Internacional

Va ser convocat amb la selecció de bàsquet dels Estats Units per participar en els Jocs Olímpics de Los Ángeles 1984, on van aconseguir la medalla d'or davant la selecció espanyola.

### Professional

Va ser triat en la sisena posició del Draft de l'NBA de 1985 per Sagrament Kings, on va jugar durant 3 temporades i mitja, abans de ser traspassat als Boston Celtics, on va actuar com a suplent de Robert Parish. Després de 5 temporades a Massachusetts, va recalar a les files dels Phoenix Suns, cada vegada jugant menys minuts, i aportant més en defensa que en atac. A partir de la temporada 1996-97 va iniciar un periple per diversos equips, que el portaria a jugar amb Los Angeles Lakers, New Jersey Nets, Chicago Bulls (on guanyaria el seu únic anell de campió el 1998), de nou els Suns per acabar la seva carrera a Portland Trail Blazers.
En les seves 15 temporades com a professional va fer una mitjana de 4,8 punts i 4,1 rebots per partit.

## Referències

* ↑ Joe Kleine Bio ualrtrojans.com

## Enllaços externs

* Estadístiques de Joe Kleine
# Nocilla

Nocilla és una marca comercial de crema de cacau i avellana adquirida en els anys 1990 per la companyia Grupo Nutrexpa, propietària de Cola Cao. Anteriorment havia estat una marca pertanyent al grup alimentari Starlux.
Els seus ingredients bàsics llet, cacau, avellana i sucre. Només es ven a Espanya, Xile, Portugal i la Xina (en aquest país sota la mateixa marca que el Cola Cao). En la resta del món la quota de mercat per aquest producte la té la marca Nutella de la casa Ferrero, que arran de la competència de Nocilla no ha aconseguit penetrar bé a Espanya.
N'hi ha dues varietats, de xocolata blanca i negra, i es pot comprar en un pot de només negra, només blanca o que tingui les dues a meitats.
Durant molt de temps, un reclam de la marca per vendre's, ha estat que els seus recipients eren gots de vidre, de models que han anat canviant al llarg dels anys.
Actualment també es ven com la forma Nocilla Sticks que són petites dosis individuals de Nocilla amb bastonets de pa per sucar-hi i la Nocilla Triple Avellana que com el nom indica conté més d'aquest ingredient.

## Enllaços externs

* Web de Nocilla Arxivat 2019-01-21 a Wayback Machine.
# Oneil·lita

L'oneil·lita és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de l'eudialita. Rep el nom per John Johnston O'Neill (1886-1966), geòleg del Servei Geològic del Canadà, i posteriorment professor de geologia, degà de ciències i degà d'enginyeria a la Universitat McGill de Mont-real, Canadà.

## Característiques

L'oneil·lita és un silicat de fórmula química Na₁₅Ca₃Mn₃Fe²⁺₃Zr₃Nb(Si₂₅O₇₃)(O,OH,H₂O)₃(OH,Cl)₂. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5 i 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'oneil·lita pertany a «09.CO: Ciclosilicats amb enllaços de 9 [Si$_9$O$_{27}$]$^{18-}$» juntament amb els següents minerals: al·luaivita, eudialita, ferrokentbrooksita, kentbrooksita, khomyakovita, manganokhomyakovita, raslakita, feklichevita, carbokentbrooksita, zirsilita-(Ce), ikranita, taseqita, rastsvetaevita, golyshevita, labirintita, johnsenita-(Ce), mogovidita, georgbarsanovita, aqualita, dualita, andrianovita, voronkovita i manganoeudialita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera Poudrette, a La Vallée-du-Richelieu RCM, a Montérégie (Quebec, Canadà). Posteriorment també ha estat descrita al volcà Água de Pau, a l'illa de São Miguel, a les Açores (Portugal). No ha estat descrita en cap altre indret.

## Referències

* ↑ «Oneillite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 març 2018].
# Jardí de l'Àrea Metropolitana de Barcelona

El jardí de l'Àrea Metropolitana de Barcelona o de forma abreviada jardins de l'AMB, és una zona verda d'ús públic de 15.000 metres quadrats. Està situat al barri de la Zona Franca de Barcelona, al costat de les oficines de TMB i de l'Àrea Metropolitana de Barcelona. Va ser creat l'any 2009 arran de la cobertura de l'aparcament i l'arrenjament dels accessos als edificis institucionals abans esmentats.
El jardí està compost per una superfície de gespa diferent a la convencional en jardineria. Es tracta de la gespa càlida formada per Zoysia, una espècie herbàcia de baix consum d'aigua que ofereix un bon recobriment tolerant al trepig. A l'hivern aquesta espècie entra en parada vegetativa i passa a tenir un aspecte pallís. Al centre del Jardí trobem dues alineacions de parterres de lligabosc (Lonicera de forma irregular i és flanquejat per una filera d'arbres.

## Referències

* ↑ «Jardí de l'AMB». Àrea Metropolitana de Barcelona. [Consulta: 28 gener 2019].
# Vall Llatina

La Vall Llatina (Valle Latina) és una regió geogràfica i històrica italiana que s'estén des del sud de Roma fins a Cassino, corresponent a la zona oriental de l'antic Latium romà.
Les principals ciutats de la vall són Frosinone, Cassino, Sora, Anagni, Alatri.

## Referències

* ↑ Giuseppe Ponzi, Osservazioni geologiche fatte lungo la Valle Latina, Roma, 1849
* ↑ Sabrina Pietrobono, I monasteri della Media Valle Latina (Frosinone): aspetti topografici e scelte insediative, in Letizia Ermini Pani, Committenza, scelte insediative e organizzazione patrimoniale nel Medioevo, Atti del Convegno di studio, Tergu 15-17 settembre 2006, Centro Italiano di Studi sull'Alto Medioevo, Spoleto, 2007, p. 472
* ↑ Antonello Angelucci, La serie miocenica nella media Valle Latina (Frosinone), in "Geologica Romana", V, 1966

## Bibliografia

* Giuseppe Ponzi, Osservazioni geologiche fatte lungo la Valle Latina, Roma, 1849
* Sabrina Pietrobono, La Media Valle Latina: castelli e viabilità in una zona di frontiera, Società degli Archeologi Medievisti Italiani, 2006
* Sabrina Pietrobono, I monasteri della Media Valle Latina (Frosinone): aspetti topografici e scelte insediative, in Letizia Ermini Pani, Committenza, scelte insediative e organizzazione patrimoniale nel Medioevo, Atti del Convegno di studio, Tergu 15-17 settembre 2006, Centro Italiano di Studi sull'Alto Medioevo, Spoleto, 2007

## Vegeu també

* Llatins
* Via Llatina
# Vall Sangone

La Vall Sangone (en arpità Vâl Sangon) és una de les valls arpitanes del Piemont, a la part occidental de la província de Torí, traçada pel torrent Sangone. S'estén per uns 25 km travessant els municipis de Coazze, Valgioie, Giaveno, Trana, Reano, Sangano, Bruino i Rivalta, que llevat els dos últims formen la Comunitat Muntanyenca Vall Sangone, amb seu a Giaveno. Limita al nord amb la Vall de Susa (accessible amb el pas del coll Braida) i al sud amb la Vall Chisone (accessible amb el pas de la Colletta), sortint a la falda dels Alps Cottis. Presenta altituds de 2017 m al coll de Roussa, a la font del riu, a 300 m de Rivalta di Torino.

## Història

Potser la zona ja fou habitat durant la prehistòria, i els primers assentaments de població foren dels celtes-lígurs (Taurins, Vibelli, Magelli), que s'establiren a la vall degut a la seva tranquil·litat i seguretat, ja que no era lloc de trànsit com les valls de Chisone i Susa. Els primers documents que parlen d'ella són del segle viii; el territori fou dominat, com a la Vall de Susa, als longobards i francs, i durant mig segle pels sarraïns
Durant el segle xi la situació es va estabilitzar, i seguí l'evolució de la resta del Piemont. El territori fou subdividit en comtats i marques, amb la creació d'una classe nobiliària. La jurisdicció de la vall restà en mans de les potents abadies, com les de Sangano, Novalesa, Giaveno i San Michele.
Només a finals del segle xiv la casa de Savoia s'emparà de la vall llevat dos períodes: la dominació francesa durant la Guerra de Successió Espanyola i quan fou annexat a la República Cisalpina (després regne napoleònic d'Itàlia) de la mà de Napoleó.

## Activitat econòmica

Les activitats econòmiques de la vall pertanyen als sectors secundari i terciari. Les papereres alimentàries i manufactures han ocupat el lloc de la metal·lúrgia. L'agricultura té una importància menor, amb els conreus de patates, peres, castanyes i la producció de mel i formatge.
A la part alta de la vall hi ha el territori del "Parc Orsiera Rocciavrè", mentre que a algunes terres de la planura (Bruino, Rivalta, Orbassano i altres al voltant del torrent) s'hi ha constituït un parc fluvial per a recuperar l'hàbitat natural.
# Plesnevo

Plesnevo - Плеснево (rus) - és un poble de l'óblast de Smolensk, a Rússia, que el 2007 tenia 3 habitants.

## Referències

* ↑ Bespiatov, T. «Смоленская область» (en rus). [Consulta: 14 febrer 2021].
# Pobeda

«Pobeda» té aquests significats:
# Udon Thani

* Per a altres significats, vegeu «Udon Thani (província)».
Udon Thani (en tailandès: อุดรธานี) és una ciutat de Tailàndia al nord del territori de l'Isaan a la província d'Udon Thani i és la capital d'aquesta. És també la segona ciutat amb més població de l'Isaan. La gent local anomenen llur ciutat simplement com a "Udon". L'àrea municipal de Udon Thani té una població de 142.670 habitants segons el cens del 2008. Udon Thani no és un lloc turístic, però hi ha alguns temples budistes notables a la ciutat. També és d'interès el museu d'Udon Thani (พิพิธภัณฑ์เมืองอุดร).

## Història

La zona d'Udon Thani està habitada des de temps prehistòrics. A Ban Chiang, 47 km a l'est de Udon Thani hi ha les excavacions més importants de llocs de l'edat del bronze a Tailàndia.
La regió al voltant d'Udon Thani fou part de l'antic Imperi Khmer. També fou dominada durant molts segles pels reis del regne Lan Xang de Laos. Al segle xvii Udon Thani fou capturada pels exèrcits birmans durant llur marxa victoriosa contra Vientiane. Finalment, el 1772, el rei Taksin va incorporar definitivament la zona d'Udon Thani al regne de Siam.
Durant la guerra del Vietnam, un dels aeroports estratègics de la Força Aèria dels Estats Units d'Amèrica era a Udon Thani. Entre 1964 i 1976 els bombarders que bombardejaven el Vietnam del Nord tenien com a base l'aeroport que es troba a la vora d'aquesta ciutat. Com a altres llocs de Tailàndia, la presència de militars americans va fer proliferar bars i hotels dedicats a la prostitució. Acabada la guerra del Vietnam els militars americans varen tornar als Estats Units. Molts d'ells havien tingut dones locals i fills que posteriorment varen abandonar.
A Udon Thani també hi havia un repetidor de la Voice of America, que té la reputació d'haver estat un dels "llocs negres" de la CIA (CIA black site). La base militar també era on hi havia el quartel general asiàtic de Air America, l'organització emmascarada com a línia aèria que feia operacions clandestines a càrrec de la CIA a Àsia. Entre les operacions de Air America en aquells temps cal mencionar concretament la "Guerra secreta" a Laos amb matances no declarades obertament que varen desestabilitzar el país.
Passada la guerra l'aeroport d'Udon va esdevenir un aeroport civil amb vols domèstics diaris. Des del Novembre del 2008 es va convertir en aeroport internacional quan Lao Airlines va començar dos vols setmanals a Luang Prabang, la segona ciutat de Laos. La pista de l'aeroport és compartida al mateix temps amb la veïna base militar de la Força Aèria de Tailàndia (RTAF).

## Referències

* ↑ Udon Thani - Informació Arxivat 2012-10-15 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ In Udon, the number of prostitutes quintupled in the decade starting 1966 - The Nation Arxivat 2022-08-15 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ "'Secret War' Still Killing Thousands," Andre Vltchek, corresponsal de Worldpress.org (anglès)

## Galeria fotogràfica

* Carrer a Udon Thani.
* Escut municipal de Udon Thani.

## Enllaços externs

* Turisme d'aventura Arxivat 2009-04-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Uduba

Uduba és un gènere d'aranyes araneomorfes de la família dels udúbids (Udubidae). Fou descrit per primera vegada per Eugène Simon el 1892.
Totes les espècies són endèmiques de Madagascar.

## Taxonomia

Segons el World Spider Catalog del 23 de gener de 2019, s'accepten tres espècies:
* Uduba dahli Simon, 1903
* Uduba evanescens (Dahl, 1901)
* Uduba madagascariensis (Vinson, 1863)

## Referències

* 1 2 Simon, E. (1880a). Révision de la famille des Sparassidae (Arachnides). Actes de la Société Linnéenne de Bordeaux 34: 223-351.
* 1 2 3 (anglès) World Spider Catalog: Uduba Simon, 1880 en la família Udubidae +base de dades. Accés el 23 de gener de 2019.
# Open House València

Open House València és un festival d'arquitectura de portes obertes de la ciutat de València que se celebra un cap de setmana a l'any, i té l'objectiu de difondre l'arquitectura i el patrimoni de la ciutat als seus veïns. S'acull a la marca Open House, que promociona aquest tipus de festivals a ciutats d'arreu del món de 1992 ençà, quan va tenir lloc la primera edició a Londres. L'organització del festival és independent de qualsevol entitat o empresa, i bona part de la feina la duen a terme voluntaris aficionats a l'arquitectura i el patrimoni.
La primera edició tengué lloc el maig de 2019, en la qual participaren uns 30.000 visitants i una cinquantena d'edificis. La segona edició (2020) va estar marcada per la pandèmia per COVID-19, de manera que es va desplaçar a l'octubre i es va haver d'adoptar un model híbrid físic/virtual compatible amb les restriccions sanitàries. La tercera edició se celebrà el setembre de 2021, i va tenir una participació de més de 20.000 persones amb 50 edificis. La quarta edició del festival (2022) tendrà lloc el cap de setmana del 22 i 23 d'octubre.

## Referències

* ↑ «Open House Valencia celebra este fin de semana su 3ª edición». Neo2, 23-10-2021 [Consulta: 7 setembre 2022].
* ↑ «Ediciones anteriores». Open House València. [Consulta: 7 setembre 2022].
# Air Liquide

Air Liquide (Euronext AI) (antigament L'Air liquide), és un grup industrial francès d'abast internacional, especialitzat en gasos industrials, és a dir gasos per a la indústria, la salut, el medi ambient i la investigació. Està present a vuitanta països de tot el món i dona servei a més de 3,6 milions de clients i pacients. El grup Air Liquide cotitza a la Borsa de París i forma part de l'índex CAC 40, l'Euro Stoxx 50 i el FTSE4Good.

## Referències

* ↑ (francès)Air Liquide s'offre l'américain Airgas pour 12,5 milliards d'euros
* ↑ (francès)Air Liquide a résisté à la crise en 2020 et vise une hausse des résultats en 2021
# Creu del Cementiri (Sant Climent de Llobregat)

La Creu del Cementiri és una creu de terme de Sant Climent de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una creu llatina de pedra de braços rectes, muntada damunt una base de paredat, situada al Coll de la Creu, en el canvi de rasant del camí del cementiri, sobre el turó. El seu estat de conservació és bo.

## Referències

* 1 2 «Creu del Cementiri (Sant Climent de Llobregat)». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 setembre 2015].
# Boniface Simutowe

Boniface Simutowe (Luanshya, 13 d'octubre de 1949) és un exfutbolista zambià de la dècada de 1970.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Zàmbia. Pel que fa a clubs, destacà a Broken Hill Warriors.
Trajectòria com a entrenador:
* 1975–1986 Red Arrows
* 1989–2005 Profund Warriors

## Referències

* ↑ Boniface Simutowe a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Tembo, Benedict. "Stars of Yesteryear – Simutowe: epitome of skill, trickery, passion,” Zambia Daily Mail, 15 octubre 2011, p.14