OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tiberi Semproni Grac (militar)

Tiberi Semproni Grac (en llatí Tiberius Sempronius Gracchus) va ser un militar romà. Formava part de la gens Semprònia, i era de la família dels Grac, d'origen plebeu.
Era comandant dels aliats de Roma, en el govern de Marc Claudi Marcel, cònsol l'any 196 aC. Va ser una de les moltes persones il·lustres que va morir en la batalla contra els gals bois. Ho explica Titus Livi.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XXXIII,36
# Saint-Amans

«Saint-Amans» té aquests significats:
* Toponímia:
** Saint-Amans (Ariège), Sent Amanç en occità, antic municipi francès al departament d'Arieja (regió d'Occitània)
** Saint-Amans (Aude), municipi francès al departament de l'Aude (regió de Llenguadoc-Rosselló)
** Saint-Amans (Lozère), municipi francès al departament del Losera (regió de Llenguadoc-Rosselló)
** Saint-Amans-de-Pellagal, municipi francès al departament del Tarn i Garona (regió de Migdia-Pirineus)
** Saint-Amans-des-Cots, municipi francès al departament de l'Avairon (regió de Migdia-Pirineus)
** Saint-Amans-du-Pech, municipi francès al departament del Tarn i Garona (regió de Migdia-Pirineus)
** Saint-Amans-Soult, municipi francès al departament del Tarn (regió de Migdia-Pirineus)
** Saint-Amans-Valtoret, municipi francès al departament del Tarn (regió de Migdia-Pirineus)
** Cantó de Saint-Amans, cantó francès al districte de Mende (departament de la Losera, regió del Llenguadoc-Rosselló)
** Cantó de Saint-Amans-des-Cots, cantó francès al districte de Rodés (departament d'Avairon)
** Cantó de Saint-Amans-Soult, cantó francès al districte de Castres (departament dels Tarn)
* Biografies: Louis Joseph Saint-Amans (Marsella, 1849 - París, 1820), compositor francès del Classicisme
# Multatuli

Eduard Douwes Dekker (Amsterdam, 2 de març de 1820 - Ingelheim am Rhein, 19 de febrer de 1887), més conegut sota el pseudònim Multatuli, fou un escriptor neerlandès.
Eduard Douwes Dekkers va treballar com a funcionari a les Índies Orientals Neerlandeses, actual Indonèsia, on havia anat a l'edat de 19 anys. Va veure moltes situacions intolerables sota la responsabilitat del poder colonial neerlandès. La seva obra més coneguda és la història marc Max Havelaar, on va denunciar el tractament de la població local pels administradors neerlandesos i neerlandesos-indis. En aquest llibre Dekker va elegir el pseudònim Multatuli, que en llatí vol dir 'he patit molt' (multa tuli), una referència a un passatge de les Tristia d'Ovidi.
Al juny del 2002 Max Havelaar va ser elegit com l'obra literària neerlandesa més important de tots els temps per la Societat de la Literatura Neerlandesa. El 2004 Multatuli va acabar al lloc 34 en l'elecció del més gran neerlandès.
L'Associació Multatuli té l'objectiu de promoure el coneixement sobre Multatuli i de subratllar la seva importància. També gestiona el Museu Multatuli, que es troba a la casa on va néixer l'autor.

## Bibliografia
### Obres publicades durant la seva vida

* 1859 - Geloofsbelydenis (publicat en la revista De Dageraad)
* 1859 - Brief aan de kiezers te Amsterdam omtrent de keuze van een afgevaardigde in verband met Indische specialiteiten en batige Saldo's, Amsterdam, J. de Ruyter
* 1860 - Indrukken van den dag
* 1860 - Max Havelaar, o la subhasta de cafè de la Societat Comercial Holandesa
* 1860 - Brief aan Ds. W. Francken z.
* 1860 - Brief aan den Gouverneur-Generaal in ruste
* 1860 - Aan de stemgerechtigden in het kiesdistrikt Tiel
* 1860 - Max Havelaar aan Multatuli
* 1861 - Het gebed van den onwetende
* 1861 - Wys my de plaats waar ik gezaaid heb
* 1861 - Cartes d'amor
* 1862 - Over vrijen arbeid in Nederlandsch Indië en de tegenwoordige koloniale agitatie (fulletó)
* 1862 - Brief aan Quintillianus
* 1862 - Ideën I
* 1862 - Japansche gesprekken
* 1863 - De school des levens
* 1864-1865 - Ideën II
* 1864 - De bruid daarboven (obra de teatre)
* 1865 - Bloemlezing door Multatuli, Amsterdam, R.C. Meijer, p. 1-296
* 1865 - De zegen Gods door Waterloo
* 1865 - Franse rymen
* 1865 - Herdrukken
* 1865 - Verspreide stukken (reprès Herdrukken)
* 1867 - Een en ander naar aanleiding van Bosscha's Pruisen en Nederland
* 1869-1870 - Causerieën
* 1869 - De maatschappij tot Nut van den Javaan
* 1870-1871 - Ideën III
* 1870-1873 - Millioenen-studiën
* 1870 - Divagatiën over zeker soort van Liberalismus
* 1870 - Nog eens: Vrye arbeid in Nederlandsch Indië
* 1871 - Duizend en eenige hoofdstukken over specialiteiten
* 1872 - Brief aan den koning
* 1872 - Ideën IV (amb entre altres l'obra de teatre Escola de prínceps)
* 1873 - Ideën V
* 1873 - Ideën VI
* 1874-1877 - Ideën VII
* 1875 - Escola de prínceps
* 1876 - Bloemlezing door Heloïse (=Mimi Hamminck-Schepel), Amsterdam, G.L. Funke

### Obres publicades pòsthumes

* 1887 - Onafgewerkte blaadjes
* 1891 - Aleid. Twee fragmenten uit een onafgewerkt blyspel (obra de teatre)

## Enllaços externs

* Lloc web del Museu Multatuli (anglès)(neerlandès)
# Martinsburg (Ohio)

Martinsburg és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 185 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Martinsburg tenia 185 habitants, 76 habitatges, i 56 famílies. La densitat de població era de 396,8 habitants per km².
Dels 76 habitatges en un 30,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,6% hi vivien parelles casades, en un 10,5% dones solteres, i en un 26,3% no eren unitats familiars. En el 23,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,43 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,9% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 24,3% entre 25 i 44, un 24,3% de 45 a 60 i un 16,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.625 $ i la renda mediana per família de 34.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.833 $ mentre que les dones 20.250 $. La renda per capita de la població era de 13.375 $. Aproximadament el 21,6% de les famílies i el 14% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Martinsburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Martinsburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Kenti Robles

Vaitiare Kenti Robles Salas (Ciutat de Mèxic, Mèxic, 15 de febrer de 1991) coneguda com a Kenti Robles, és una futbolista mexicana que juga com a lateral dret en el Reial Madrid de la Primera Divisió espanyola i a la selecció femenina de Mèxic.
Ha jugat dos Mundials, dos Copes d'Or i dos Jocs Panamericans entre 2010 i 2015, guanyant un subcampionat a la Copa d'Or 2010 i un bronze als Jocs Panamericans 2011.
Ha desenvolupat la seva carrera a Espanya, on ha guanyat 2 Lligues i 4 Copes amb l'Espanyol, el Barcelona i l'Atlético.

## Palmarès

* Competició
* Títols — Seleccions nacionals |||||||
* Títols — Clubs |||||||
* 2 Lligues
* 4 Copes
* Reconeixements — Premis |||||||
* Reconeixements — Seleccions de jugadores |||||||

## Referències

* ↑ «Kenti Robles, la primera mexicana en el Atlético de Madrid femenil/ R Plascencia». [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ «FIFA». Arxivat de l'original el 2016-08-19. [Consulta: 9 juliol 2016].
# Isabel Piñeiro Miarnau

Isabel Piñeiro Miarnau (segle XX - Lleida, segle XX) fou una dirigent falangista catalana.
Filla de militar, probablement va arribar a Lleida amb l'ocupació franquista procedent de Galícia. Pertanyia a una família i a un entorn inequívocament falangistes: era germana de Juan Piñeiro Miarnau, abrandat falangista que marxà el 1941 a lluitar al front soviètic com a integrant de l'anomenada División Azul, policia de professió i popular i polèmic periodista del diari local La Mañana durant molts anys. Isabel fou nomenada cap provincial de la Falange femenina des dels inicis de la seua implantació a Lleida el 1938, fins a l'any 1978. Durant els primers anys del franquisme protagonitzà nombrosos enfrontaments amb les militants procedents de les files carlines, fins que acabà expulsant-les. Sense desmarcar-se de la dependència orgànica i l'obediència als membres masculins del Movimiento, es posà fidelment al servei de l'Estat franquista durant tots els anys que estigué al capdavant de la Falange femenina provincial. El 1943 Pilar Primo de Rivera li atorgà la màxima condecoració de la Secció Femenina de la Falange: la "Y" roja individual por sus servicios prestados en el frente. La seua llarga i intensa trajectòria al servei del règim franquista li atorgà una identificació plena entre la Falange femenina i la seua persona, alhora que n'esdevingué un dels pilars més emblemàtics en l'àmbit local.

## Referències

* 1 2 «Isabel Piñeiro Miarnau». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Wangen (Schwyz)

Wangen és un municipi del cantó de Schwyz, situat al districte de March.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Màrius Ferré

Màrius Ferré (Reus, 16 de gener de 1871 - 27 de setembre de 1898) va ser un poeta i ebenista català.
Fill de família modestíssima, als 11 anys entrà d'aprenent d'ebenista. De ben jove, amb una colla d'amics aficionats al teatre, van muntar el "Teatro Valero", situat en uns magatzems del carrer de Palo Santo, on feien representacions. El 1893, fent el servei militar, li tocà anar a Melilla, on va contraure tuberculosi i anèmia. Al tornar a Reus, es va integrar al Grup modernista de Reus i va publicar freqüentment poemes a la majoria de periòdics de la ciutat (Lo Somatent, Lo Ventall, Pisto humorístico, La Trompeta, La Autonomía, Eco del Centro de Lectura...), signant normalment com a "F. Mario". El 1897 va estrenar una obra dramàtica titulada "Amor y deber", que no arribà a publicar. Segons Miquel Ventura, company de la "Colla de ca l'Aladern", va mantenir sempre un esperit optimista i rialler tot i la malaltia, i alguns dels seus versos, no recollits després, eren molt procaços. Contagiat per l'ideal de la tertúlia va escriure fins a l'últim moment. Els seus amics li van dedicar un seguit d'homenatges a la premsa reusenca i un número monogràfic de la revista Lo Ventall. L'any següent de la seva mort van publicar el recull Verso y prosa amb la majoria de poemes publicats a la premsa i quatre articles en prosa. D'aquest recull, l'historiador de la cultura reusenca Joaquim Santasusagna en ressalta el caràcter anarquista i anticlerical.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 256-257.
* ↑ Ventura, Miquel «Remembrances IV: en Marius Ferré». Revista del Centre de Lectura, Any I, 13, 1-VIII-1920, pàg. 242-244.
* ↑ Santasusagna, Joaquim. Reus i els reusencs en el renaixement de Catalunya fins al 1900. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1982, p. 334-336.
# Mènil

Mènil és el nom dels següents personatges:
* Mènil (militar), militar macedoni
* Mènil d'Alabanda, ambaixador cari al servei d'Egipte
# Martinsburg (Pennsilvània)

Martinsburg és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 2.236 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Martinsburg tenia 2.236 habitants, 892 habitatges, i 544 famílies. La densitat de població era de 1.370,4 habitants/km².
Dels 892 habitatges en un 26,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49% hi vivien parelles casades, en un 9,3% dones solteres, i en un 39% no eren unitats familiars. En el 35,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,19 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,8% tenia menys de 18 anys, un 5,5% entre 18 i 24, un 24,2% entre 25 i 44, un 19,2% de 45 a 60 i un 32,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 69,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.125 $ i la renda mediana per família de 36.797 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.096 $ mentre que les dones 19.226 $. La renda per capita de la població era de 14.678 $. Entorn del 10,6% de les famílies i el 13,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Martinsburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Martinsburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Coll del Torn

«Coll del Torn» té aquests significats:
* Coll del Torn, collada entre la comuna de Banyuls de la Marenda, a la comarca del Rosselló i el municipi de Rabós, a la de l'Alt Empordà
* Coll del Torn, collada entre les comunes de Mosset i Orbanyà, tots dos a la comarca del Conflent.
* Coll del Torn, collada entre les comunes de Caudiers de Conflent, a la comarca del Conflent i Matamala, a la comarca del Capcir.
# Iangóssovo

Iangóssovo (en rus: Янгосово) és un poble de la República de Marí El, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 65 habitants. Pertany al districte rural de Kozmodemiansk.

## Referències

* ↑ «Деревня АЛДЕЕВО (АЛДИСОЛА)» (en rus). Информационный ресурс Республики Марий Эл «12rus.ru». [Consulta: 12 abril 2016].
# Hongheïta

La hongheïta és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la vesuvianita.

## Característiques

La hongheïta és un sorosilicat de fórmula química Ca$_{19}$Fe$^{2+}$Al₄(Fe$^{3+}$,Mg)₈(◻₄)B[Si₂O₇]₄[(SiO₄)$_{10}$]O(OH,O)$_9$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2017. Cristal·litza en el sistema tetragonal.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu Geològic de la Xina, a Beijing, amb el número de catàleg: m13579.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al granit de Bai Shanchong, a la localitat de Gejiu (Yunnan, República Popular de la Xina), tractant-se de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Hongheite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 juny 2021].
# Yugawaralita

La yugawaralita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de les zeolites. Rep el seu nom de la seva localitat tipus, les fonts termals de Yugawara, al Japó.

## Característiques

La yugawaralita és un silicat de fórmula química CaAl₂Si₆O$_{16}$·4H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Es troba en forma de cristalls tabulars plans, paral·lels a {010}, de fins a 8 centímetres. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la yugawaralita pertany a «09.GB - Tectosilicats amb H₂O zeolítica, amb cadenes de connexions senzilles de 4-enllaços» juntament amb els següents minerals: amonioleucita, analcima, hsianghualita, lithosita, leucita, pol·lucita, wairakita, kirchhoffita, laumontita, roggianita, goosecreekita, montesommaïta i partheïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1952 a les fonts termals de Yugawara, a la prefectura de Kanagawa, Regió de Kanto (Honshū, Japó). Sol trobar-se associada a altres minerals com: gyrolita, okenita, prehnita, quars, calcita i altres zeolites.

## Referències

* ↑ «Yugawaralite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 agost 2016].
* 1 2 «Yugawaralite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 9 agost 2016].
# Museu d'Art Contemporani de Castella i Lleó

El Museu d'Art Contemporani de Castella i Lleó, oficialment i en castellà Museo de Arte Contemporáneo de Castilla y León, també conegut per les seves sigles MUSAC, està situat a la ciutat de Lleó. Creat amb el propòsit de ser un Museu del Present o Museu del segle XXI, la seva col·lecció i les seves exposicions i activitats estan fonamentalment dirigides a abastar l'art actual en les seves diferents manifestacions.
Obert al públic el 2005, té la seu en un edifici de nova planta, obra de l'estudi madrileny Mansilla y Tuñón Arquitectos (Luis Moreno Mansilla i Emilio Tuñón Álvarez), que ha merescut un gran reconeixement internacional amb la concessió, l'any 2007, del Premi Mies van der Rohe d'Arquitectura Contemporània de la Unió Europea, a més de la participació en certàmens i exposicions desenvolupades per centres de reconegut prestigi mundial.

## Funció i objectius

Ubicat a la ciutat de Lleó a l'entrada del barri de les Eras de Renueva, el Museu d'Art Contemporani de Castella i Lleó va ser inaugurat pels Prínceps d'Astúries l'1 d'abril de 2005 amb un ferm propòsit: ser un Museu del Present i convertir-se en peça fonamental en el desenvolupament de l'Art contemporani a nivell internacional. Aquest museu va néixer amb un ampli sentit experimental a l'hora de concebre i desenvolupar projectes i exposicions a tots els nivells.
El MUSAC forma part de la Xarxa de Museus Regionals de Castella i Lleó juntament amb el Museu de la Siderúrgia i la Mineria de Castella i Lleó (situat també a la província de Lleó, a la localitat de Sabero), amb el Museu Etnogràfic de Castella i Lleó (Zamora) i amb el Museu de l'Evolució Humana (Burgos).

## L'edifici

L'edifici que alberga el MUSAC és una gran construcció de nova planta, obra de l'estudi madrileny Mansilla y Tuñón Arquitectos, Premi Mies van der Rohe d'arquitectura 2007, el màxim guardó europeu en aquest camp. També és disseny d'aquest estudi arquitectònic l'Auditori Ciutat de Lleó, situat a pocs metres del MUSAC.

## Referències

* ↑ «El Musac de León recibe el premio Mies van der Rohe de arquitectura contemporánea» (en castellà). El Mundo, 27-04-2007. [Consulta: 28 abril 2024].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del Museu (castellà)
# Scorpaena canariensis

Scorpaena canariensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels escorpènids.

## Descripció

* Fa 14 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic oriental: les illes Canàries i Madeira.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Linnaeus, C., 1758. Tomus I. Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Editio decima, reformata. Holmiae. (Laurentii Salvii): (1-4), 1-824.
* ↑ Sauvage, H. E., 1878. Description de poissons nouveaux ou imparfaitement connus de la collection du Muséum d'Histoire Naturelle. Famille des Scorpénidées, des Platycéphalidées et des Triglidées. Nouv. Arch. Mus. Hist. Nat. Paris (Ser. 2) v. 1: 109-158, Pls. 1-2.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Scorpaena canariensis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Eschmeyer, W.N. i L.J. Dempster, 1990. Scorpaenidae. p. 665-679. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.). Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* ↑ Wirtz, P., R. Fricke i M.J. Biscoito, 2008. The coastal fishes of Madeira Island-new records and an annotated check-list. Zootaxa 1715: 1-26.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Namwali Serpell

Namwali Serpell (Lusaka, 1980), és una professora, feminista i escriptora zambiana.
Va estudiar a la Universitat Harvard i a la Universitat Yale. Va ser guardonada amb el Premi Caine el 2010 pel seu llibre El sac. Treballa com a professora per a la Universitat de Califòrnia a Berkeley. Es dedica a la recerca en el camp de la ficció contemporània, la relació entre la lectura, la incertesa i l'ètica. Resideix en San Francisco, Estats Units.

## Llibres

* The Ethics of Uncertainty: Reading Twentieth-century American Literature, Harvard University, 2008, ISBN 9780549617112
* Seven Modes of Uncertainty. Harvard University Press, 1 abril 2014. ISBN 978-0-674-72909-4.
* "Double Men", in Reader, I Married Him, HarperCollins Publishers, 2016, ISBN 9780008173500
* «Muzumgu». A: A Life in Full and Other Stories: The Caine Prize for African Writing 2010. New Internationalist, 2010, p. 31–. ISBN 978-1-906523-37-4.
* «The Sack». A: Africa 39: New Writing From Africa South of the Sahara. Bloomsbury, 2014. Ellah Wakatama Allfrey (ed.)

## Referències

* ↑ berkeley. «Namwali Serpell Department: English» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-09-19. [Consulta: 29 agost 2016].
* ↑ CNN. «5 things you need to know about Caine Prize winner Namwali Serpell» (en anglès), 08-07-2015. [Consulta: 29 agost 2016].
# Metro de São Paulo

El Metro de São Paulo (en portuguès, Metropolitano de São Paulo) és un sistema de ferrocarril metropolità que dona servei a la ciutat de São Paulo. Va ser el primer sistema de metro construït al Brasil. Consta de cinc línies (més 4 previstes) en una longitud de 69 km i 60 estacions.
Es considera el sistema de metro més modern de l'Amèrica Llatina, atès que va ser el primer on es van instal·lar les portes d'andana (2010), el Sistema CBTC de senyalització (2010) i es van implantar trens sense conductor.
| Línia | Ruta | Primera obertura | Última ampliació | Longitud | Estacions |
| 1 Blau | Tucuruvi ↔ Jabaquara | 1974 | 1998 | 20.2 km | 23 |
| 2 Verd | Vila Madalena ↔ Vila Prudente | 1991 | 2010 | 14.6 km | 14 |
| 3 Vermella | Palmeiras-Barra Funda ↔ Corinthians-Itaquera | 1979 | 1988 | 22.0 km | 18 |
| 4 Groc | Luz ↔ São Paulo-Morumbi | 2010 | | 12.8 km | 11 |
| 5 Lila | Capão Redondo ↔ Chácara Klabin | 2002 | prevista per al 2013 | 8.4 km | 17 |

## Enllaços externs

* (portuguès) Web oficial - Metro de São Paulo
* (anglès) Web oficial - Metro de São Paulo Arxivat 2011-07-06 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ http://www.saopaulo.sp.gov.br/spnoticias/ultimas-noticias/serra-inaugura-estacao-sacoma-do-metro-1/
* ↑ http://www.revistaferroviaria.com.br/index.asp?InCdNewsletter=5547&InCdUsuario=23745&InCdMateria=11225&InCdEditoria=1 Arxivat 2018-06-23 a Wayback Machine.
# Cop d'estat (pel·lícula)

Cop d'estat (títol original en anglès, No Escape) és una pel·lícula de thriller d'acció estatunidenca del 2015 dirigida per John Erick Dowdle, que va coescriure el guió amb el seu germà, Drew Dowdle. La pel·lícula és protagonitzada per Owen Wilson, Lake Bell i Pierce Brosnan, i explica la història d'un enginyer expatriat atrapat amb la seva família en un país no identificat del sud-est asiàtic durant un violent aixecament. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula es va estrenar el 26 d'agost de 2015 a càrrec de The Weinstein Company. Va tenir exhibicions especials a les Filipines els dies 16 i 17 d'agost de 2015, així com múltiples projeccions als Estats Units abans del seu llançament oficial.

## Referències

* ↑ Peter Howell. «Pass the popcorn, hold the morality: No Escape review». Toronto Star, 25-08-2015. [Consulta: 26 agost 2015].
* ↑ «Cop d'estat». ésAdir. [Consulta: 11 novembre 2023].
* ↑ «No escape». Goita què fan, ara!. [Consulta: 12 desembre 2023].
* ↑ Dowdle, John Erick. «No Escape». ComingSoon.net, 08-06-2015. Arxivat de l'original el 6 de febrer 2015. [Consulta: 11 novembre 2023].