OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Chapbook

Chapbook és un terme genèric per anomenar un tipus particular de pamflet de mida de butxaca molt popular a Anglaterra des del segle XVI fins a finals del segle XIX. No se li pot aplicar una definició exacta; el chapbook pot ser qualsevol cosa que embena un chapman, que era una espècie de quincallaire especialitzat en la compravenda d'aquests chapbooks.
El terme chapbook va ser definit pels bibliòfils del segle xix com una varietat d'ephemera (material efímer), terme grec utilitzat en part d'Europa per referir-se al conjunt de totes les varietats de material imprès d'un sol ús.
Això incloïa també diversos tipus de material d'impremta, tals com pamflets, tractats polítics i religiosos, poemes, llegendes, contes infantils o almanacs en els quals s'incloïen aquests llibrets d'un sol ús. Els chapbooks amb il·lustracions eren molt populars.

## Vegeu també

* Literatura de cordill
* Bibliothèque bleue
* Volksbuch
* Romanços de cec
* Auca

## Referències

* ↑ «Chapbooks: Definition and Origins». Massachusetts Institute of Technology. [Consulta: 19 abril 2015].

## Bibliografia

* Spufford, Margaret. Small Books and Pleasant Historys: Popular Fiction and its Readership in seventeenth Century. England, (Methuen, 1981)

## Enllaços externs

* Cambridge Digitals Biblioteca alberga un nombre creixent de facsímils digitals de Chapbooks espanyols de les col·leccions de la biblioteca de la Universitat de Cambridge i la Biblioteca Britànica.
* Col·lecció digitalitzada de plecs solts a la Biblioteca Digital Hispànica de la Biblioteca Nacional d'Espanya
# Juan Somoza Rebollido

Juan Somoza Rebollido (Boiro, 1898 - ídem, 14 d'octubre de 1985) fou un ferrer, comerciant, periodista, sindicalista i polític socialista gallec.
Va treballar com a ferrer, comerciant, i corresponsal d'El Pueblo Gallego a Boiro. També va militar com a socialista. Durant un incident a les eleccions de novembre de 1933, va ser detingut, jutjat en consell de guerra, condemnat a quatre anys de presó correccional i empresonat al centre penitenciari del Dueso. Després del triomf del Front Popular el febrer de 1936, va ser amnistiat. Va ser nomenat batlle de Boiro el març de 1936. Quan va tenir lloc el cop d'estat del 18 de juliol de 1936, era a Madrid. S'instal·là a València, on participà amb altres correligionaris en la creació del Grup de Socialistes Gallecs. S'exilià a l'Argentina. Va tornar a Galícia passada la mort de Franco i va morir a Boiro als 87 anys.
Es casà amb Consuelo Outeiral Outeiral, germana de Juan Outeiral.

## Referències

* ↑ Necrolóxica en La Voz de Galicia, 19-10-1985, p. 50.
* ↑ El Pueblo Gallego, 26-2-1936, p. 9.
* ↑ El Compostelano, 14-2-1935, p. 1.
* ↑ El Pueblo Gallego, 20-3-1936, p. 10.
* ↑ Algunhas fontes afirman que saíu de Galicia na evasión do San José Nº 2 o 27 de xullo de 1936 xunto con Elpidio Villaverde (Pereira, D. e Fernández, E.: O movemento libertario en Galiza (1936-1976). A Nosa Terra, 2006, páxina 13). Pode deberse a unha confusión co que era primeiro tenente alcalde José Martínez Virel ou co seu irmán Ramón Somoza Rebollido.
* ↑ El Socialista, 8.531, 31-7-1937, p. 2.

## Enllaços externs

* «Cinco anos de axitación obreira na vila de Borio». La Voz de Galicia, 30-11-2007.
# Alexteroon jynx

Alexteroon jynx és una espècie de granota de la família dels hiperòlids que viu al Camerun.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Amiet, J.-L. & Schiøtz, A. 2004. Alexteroon jynx. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 d'abril del 2008.
# Querècrates

Querècrates (Chaerecrates, Χαιρεκράτης) fou un filòsof grec, deixeble de Sòcrates, que estudià amb molta atenció. Una permanent baralla amb el seu germà gran Querefont els va fer famosos. Sòcrates al final els va poder reconciliar.

## Referències

* Informació a www.mlaanas.de Arxivat 2012-04-03 a Wayback Machine.
# Weissella halotolerans

Weissella halotolerans (abreujat W. halotolerans) i conegut anteriorment com a Lactobacillus halotolerans és un bateri grampositiu. Hom el troba en forma de bacils o cocs que formadors de cadenes. pot créixer entre 10 i 40 °C per tant són tèrmicament mesofílics. Fermenten una gran quantitat de sucres, verbi gratia glucosa, fructosa, maltosa, mannosa i gluconat. El seu contingut G+C és del 45% i el seu genoma, un dels menors del seu gènere és d'unes 1.36Mb.
Pot ésser trobat en la rizosfera de l'olivera i en el sòl que l'envolta. També està associada a productes carnis, on s'ha trobat per exemple en salsitxes fermentades. Sembla que aquesta espècie predominaria en el deteriorament de productes carnis envasats al buit. A diferència d'altres espècies del gènere, aquesta no sembla tenir relació directa amb l'ésser humà.

## Referències

* 1 2 Fusco, Vincenzina; Quero, Grazia M.; Cho, Gyu-Sung; Kabisch, Jan; Meske, Diana «The genus Weissella: taxonomy, ecology and biotechnological potential». Frontiers in Microbiology, 6, 17-03-2015. DOI: 10.3389/fmicb.2015.00155. ISSN: 1664-302X. PMC: PMC4362408. PMID: 25852652.
* ↑ Collins, M.D.; Samelis, J.; Metaxopoulos, J.; Wallbanks, S. «Taxonomic studies on some leuconostoc-like organisms from fermented sausages: description of a new genusWeissellafor theLeuconostoc paramesenteroidesgroup of species». Journal of Applied Bacteriology, 75, 6, 01-12-1993, pàg. 595–603. DOI: 10.1111/j.1365-2672.1993.tb01600.x. ISSN: 0021-8847.
* ↑ «Why Are Weissella spp. Not Used as Commercial Starter Cultures for Food Fermentation?». Fermentation, 3, 3, 03-08-2017, pàg. 38. DOI: 10.3390/fermentation3030038. ISSN: 2311-5637.
* ↑ «Taxonomy browser (Weissella halotolerans)». [Consulta: 4 desembre 2019].
# Mièges

Mièges és un municipi francès situat al departament del Jura i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 95 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Mièges era de 95 persones. Hi havia 36 famílies de les quals 12 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 49 habitatges, 37 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 10 estaven desocupats. 38 eren cases i 11 eren apartaments. Dels 37 habitatges principals, 23 estaven ocupats pels seus propietaris, 11 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 8 en tenien tres, 10 en tenien quatre i 17 en tenien cinc o més. 32 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 17 habitatges hi havia un automòbil i a 18 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Mièges el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 8 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 8 | 50 a 54 | 0 |
| 16 | 45 a 49 | 8 |
| 0 | 40 a 44 | 12 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 12 | 15 a 19 | 8 |
| 4 | 10 a 14 | 8 |
| 12 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 60 persones, 50 eren actives i 10 eren inactives. De les 50 persones actives 49 estaven ocupades (29 homes i 20 dones) i 1 aturada (1 home). De les 10 persones inactives 3 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 6 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses alimentàries, 1 d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials, 1 d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Mièges hi havia 10 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 300 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Mièges a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Mièges a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Can Teio

Can Teio és un edifici del municipi de Garriguella (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situat a l'inici del veïnat de Garriguella Vella, a l'oest del nucli urbà de la població de Garriguella. L'edifici se situa davant de l'encreuament dels carrers Sant Sebastià i Mollet, i es troba adossat a les restes de l'antiga capella de Sant Sebastià de Garriguella.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta més o menys rectangular, format per diversos cossos adossats. La casa presenta la coberta a dues aigües de teula i està distribuïda en planta baixa i pis. El portal d'accés a l'interior és d'arc de mig punt adovellat, amb la dovella clau gravada: I P S 1721. Al costat, una finestra d'arc rebaixat bastida amb maons, amb els brancals de pedra. Al pis hi ha dues finestres rectangulars amb els muntants bastits amb carreus desbastats i les llindes planes. La central presenta l'ampit de maons, mentre que la lateral té la llinda gravada amb el nom "IOAN PORTELL" i l'ampit de pedra motllurat. A la part posterior de l'edifici hi ha un cos adossat amb terrassa al nivell del primer pis i, al costat, un cos amb teulada a un sol vessant i les obertures d'arc rebaixat bastides amb maons.
L'edifici principal presenta dos petits cossos adossats al costat est. Ambdós són de planta rectangular i amb les cobertes a un sol vessant. El davanter ha estat força restituït, però manté la façana bastida amb pedra i morter, amb una finestra rectangular bastida amb pedra i amb la llinda de fusta. El cos posterior és de pedra, maons i morter de calç i actualment ha perdut la coberta. Tota la construcció es troba bastida amb pedra sense treballar lligada amb abundant morter de calç. La façana principal conserva restes del revestiment original de l'edifici.

## Història

A la façana principal, a la dovella central del portal d'entrada, hom pot llegir la inscripció "I * P * S 1721". A la mateixa façana, al primer pis, s'obre una obertura d'arc a nivell amb llinda monolítica, on s'aprecia la inscripció "IOAN PORTELL" amb una altra data il·legible.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Teio». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Can Tarrida (Vilassar de Dalt)

Can Tarrida és una casa de Vilassar de Dalt (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici civil, es tracta d'una casa amb planta lleugerament rectangular que s'aixeca, pràcticament, en forma de cub.
El conjunt està format per una planta baixa, dos pisos i un terrat transitable, al mig de la qual sobresurt una torre llanterna.
S'hi accedeix per una avinguda flanquejada, a la banda esquerra, per un gran mur i unes torres circulars de maçoneria, que permeten superar els desnivells del terreny.
Els elements arquitectònics són bastant heterogenis: alguns d'ells són de tipus neogòtic, com la sèrie de finestres del pis superior; d'altres són d'estil més neoclàssic, com l'ornamentació de les altres finestres; i uns tercers són de tipus modernista, com les línies sinuoses del petit mur de tancament del terrat. Fins i tot, es podria dir que hi ha elements que donen un cert aire afrancesat al conjunt, com la mansarda recoberta amb pissarra que forma la base de la torre llanterna central.
Sobre la façana destaca un mirador o boínder.

## Història

L'actual construcció s'aixeca sobre una casa antiga: la primera reforma important fou realitzada l'any 1905-10, i després, el 1927-29.
L'actual construcció fou manada realitzar per Enric Tarrida.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Tarrida». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2017].
# Campionat del món de ciclisme en pista de 1971

El Campionat Mundial de Ciclisme en Pista de 1971 es va celebrar a Varese (Itàlia) del 25 al 31 d'agost de 1971.
Les competicions es van celebrar al Velodromo Luigi Ganna de Varese. En total es va competir en 11 disciplines, 9 de masculines i 2 de femenines.

## Resultats
### Masculí
#### Professional

| Prova | | | |
| Velocitat individual | Leijn Loevesijn Països Baixos | Robert Van Lancker Bèlgica | Giordano Turrini Itàlia |
| Persecució individual | Dirk Baert Bèlgica | Charly Grosskost França | Hugh Porter Regne Unit |
| Darrere moto | Theo Verschueren Bèlgica | Jacob Oudkerk Països Baixos | Domenico De Lillo Itàlia |

#### Amateur

| Prova | | | |
| Velocitat individual | Daniel Morelon França | Serhí Kravtsov Unió Soviètica | Ivan Kučírek Txecoslovàquia |
| Persecució individual | Martín Emilio Rodríguez Colòmbia | Josef Fuchs Suïssa | Giacomo Bazzan Itàlia |
| Persecució per equips | Itàlia Pietro Algeri Giacomo Bazzan Giorgio Morbiato Luciano Borgognoni | RDA Thomas Huschke Heinz Richter Herbert Richter Uwe Unterwalder | RFA Udo Hempel Peter Vonhof Jürgen Colombo Günter Haritz |
| Quilòmetre contrarellotge | Eduard Rapp Unió Soviètica | Peder Pedersen Dinamarca | Pierre Trentin França |
| Tàndem | RDA Hans-Jürgen Geschke Werner Otto | RFA Jürgen Barth Rainer Müller | França Pierre Trentin Daniel Morelon |
| Darrere moto | Horst Gnas RFA | Rainer Podlesch RFA | Gaby Minneboo Països Baixos |

### Femení

| Prova | | | |
| Velocitat individual | Galina Tsareva Unió Soviètica | Galina Ermolaeva Unió Soviètica | Iva Zajíčková Txecoslovàquia |
| Persecució individual | Tamara Garkuchina Unió Soviètica | Keetie Hage Països Baixos | Iva Zajíčková Txecoslovàquia |

## Medaller

| Pos. | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Unió Soviètica | 3 | 2 | 0 | 5 |
| 2 | Bèlgica | 2 | 1 | 0 | 3 |
| 3 | Països Baixos | 1 | 2 | 1 | 4 |
| - | RFA | 1 | 2 | 1 | 4 |
| 5 | França | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 6 | RDA | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 7 | Itàlia | 1 | 0 | 3 | 4 |
| 8 | Colòmbia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 9 | Dinamarca | 0 | 1 | 0 | 1 |
| - | Suïssa | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 11 | Txecoslovàquia | 0 | 0 | 3 | 3 |
| 12 | Regne Unit | 0 | 0 | 1 | 1 |
| | | 11 | 11 | 11 | 33 |

## Enllaços externs

* Resultats a la web de l'UCI
* World Championship Track Cycling (anglès)
# Cantó de Levallois-Perret

El cantó de Levallois-Perret és un cantó francès del departament dels Alts del Sena, situat al districte de Nanterre. Creat amb la reorganització cantonal del 2015.

## Municipis

* Levallois-Perret

## Referències

* ↑ Décret n° 2014-256 du 26 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département des Hauts-de-Seine
# John Ernest Walker

John Ernest Walker (Halifax, Anglaterra, 7 de gener de 1941) és un químic anglès guardonat amb el Premi Nobel de Química l'any 1997.
Va estudiar física, química i matemàtiques al St Catherine's College, depenent de la Universitat d'Oxford, on es doctorà el 1965.
Durant la seva estada a Oxford inicià la seva col·laboració amb Edward Abraham al voltant dels pèptids com a antibiòtics, així com s'interessà en la biologia molecular. Després de treballar entre 1969 i 1971 a la Universitat de Wisconsin i d'una estada a França entre aquell any i 1974, entrà a treballar a la Universitat de Cambridge. Allà conegué Fred Sanger i Francis Crick. Al costat d'aquests realitzà anàlisis de seqüències de preteïnes i pogué descobrir el codi genètic modificat del mitocondri, i el 1978 decidí aplicar mètodes químics de la proteïna a les mateixes proteïnes de la membrana.
En col·laboració amb el químic nord-americà Paul D. Boyer ha desenvolupat mètodes per estudiar la síntesi química dels enzims que catalitzen l'adenosina trifosfat, el principal aportador d'energia als organismes.
L'any 1997 fou guardonat, juntament amb Paul D. Boyer, amb la meitat del Premi Nobel de Química pel descobriment de la síntesi de la molècula de l'Adenosina trifosfat. L'altra meitat del premi reacaigué en el químic danès Jens Christian Skou pel descobriment de l'enzim transportador d'ions de sodi i potassi.

## Enllaços externs

* «John Ernest Walker» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Can Vaquerisses (Collbató)

Can Vaquerisses és una casa del municipi de Collbató (Baix Llobregat) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'una casa gòtica de planta rectangular, amb façana apaïsada en la qual, al pis, i situades simètricament a banda i banda del portal de mig punt i de grans dovelles, s'obren dues finestres coronelles. Les altres obertures, rectangulars, són posteriors, així com el balcó i els peus drets o contraforts que l'aguanten.
Té subsòl, dues plantes i patis al darrere. L'edifici conserva interiorment unes arcades ogivals molt amples. Les alteracions modernes, tot i que molt vistoses, són molt superficials i no han alterat gaire l'estructura gòtica de l'edifici.

## Història

La casa, avui anomenada Can Vaquerisses, era coneguda antigament om a Cal Tutor. Era la residència del batlle de Montserrat del monestir benedictí de Santa Maria de Montserrat, que era del senyor de Collbató d'ençà 1376, en què morí el darrer senyor laic del terme, Guillem Durfort, el qual disposà que si els seus fills morien en edat infantil o sense descendència, el lloc, castell i terme de Collbató pervinguessin al monestir. L'abat de Montserrat, com a senyor de Collbató, delegava el seu poder i la seva representativitat en la persona del tutor, el qual tenia la seva residència davant l'església. La casa va pertànyer al cenobi fins a la desamortització dels béns eclesiàstics.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Vaquerisses». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 agost 2014].
# Can Trias (Barcelona)

Can Trias és un edifici modernista situat al recinte del Parc Güell, que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

Martí Trias i Domènech (Sabadell, 1861 – Barcelona, 1914) era fill de Joan Trias i Costajussà, un teixidor anomenat «el Mig Senyor» perquè perquè només tenia un teler, i de Rosa Domènech i Rocabat. Es va casar a Barcelona amb Anna Maxenchs i Rossich, d'una família benestant d'Igualada, i es va establir com a advocat. El 1901, quan va néixer la seva filla Anna, van decidir construir una casa en honor seu i el 1902 van adquirir els solars C i D del Park Güell. El projecte fou encarregat a l'arquitecte sabadellenc Juli Batllevell i Arús, i les obres començaren l'any següent i van durar uns quatre anys, tot i que el 1905 es van presentar uns plànols a l'Ajuntament de Barcelona per a legalitzar la construcció.
És l'única casa que s'edificà de la ciutat jardí d'Eusebi Güell, i ha estat sempre habitada -a vegades als estius i sovint durant tot l'any- per la família Trias, que l'ha conservat amb intervencions mínimes i respectuoses, com ara la instal·lació d'un ascensor.

## Descripció

Es troba a la part alta del Parc Güell, i és de planta rectangular amb paraments asimètrics que formen diverses façanes. D'un dels angles sobresurt una tribuna amb finestrals arquejats. A la part superior, i en angle recte, discorren un total de 22 finestres amb arquets, en forma de golfes.
Al capdamunt d'una de les façanes destaca un coronament més alt, de línia ondulada. Adossada hi ha una espècie de torratxa amb galeria. Està envoltada per una zona enjardinada i encerclada per una tanca de pedra.

## Vegeu també

* Magatzem Balcells

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Trias». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ Casamartina i Parassols, 2011, p. 347.
* ↑ Casamartina i Parassols, 2011, p. 349.
* ↑ Casamartina i Parassols, 2011, p. 351.
* ↑ Casamartina i Parassols, 2011, p. 357.
* ↑ «Park Güell: casa Martí Trias». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Bibliografia

* Casamartina i Parassols, Josep. Juli Batllevell. Un gaudinià oblidat. Fundació Gas Natural Fenosa, 2011, p. 338-357. ISBN 9788461555604.

## Enllaços externs

* «Park Güell: casa Martí Trias». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Can Trias (Olot)

Can Trias és un edifici d'Olot (Garrotxa) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta irregular amb composició simple utilitzant elements amb clares referències a l'estètica Noucentista. Destaca a la façana principal el llenguatge noucentista popular, amb utilització de l'arc rebaixat com a element decoratiu molt utilitzat a Olot per Joan Roca i Pinet i Rafel Masó, així com les rajoles de colors i el ferro forjat. Cal destacar el vestíbul, amb columnata clàssica i la tribuna-galeria posterior, amb elements i llenguatge semblant a l'utilitzat en l'edifici ideal.

## Referències

* ↑ «Can Trias». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Johannes Schenck

Johannes Schenck (Amsterdam, 1660 (<3 de juny de 1660) - c. 1712) fou un concertista de viola i compositor alemany.
Schenck va néixer a Amsterdam i es va batejar en una església catòlica oculta. Es va convertir en un reconegut intèrpret de viola da gamba. Les seves composicions van incloure música per a un Singspiel neerlandès, Bacchus, Ceres en Venus, que pot afirmar ser la primera òpera en neerlandès i de la qual es van publicar cançons el 1687, així com sèries d'obres altament virtuoses per a la viola da gamba que va donar un impuls important per al desenvolupament d'aquest instrument. Al voltant de 1696 va acceptar un nomenament a la cort de Johann Wilhelm, elector del Palatinat de Düsseldorf. Després de la mort de Johann Wilhelm el 1716, el tribunal electoral es va traslladar a Mannheim.
Hi ha certa incertesa sobre la data de la mort de Schenck, ja que no es troba cap menció als registres de l'església protestant de Düsseldorf o als registres de les parròquies i cementiris d'Amsterdam. La seva darrera obra coneguda publicada va aparèixer el 1712. Ja no es menciona a la llista de músics de la cort compilats el 1717.

## Obres per a viola de gamba

* Konstoeffeningen;
* Scherzi musicali;
* La Ninfa del Reno;
* Les fantaisies bizarres de la goutte;
* Il jardino armonico, etc...

## Referències

* Peter Dirksen. "Schenck, Johannes". In Deane L. Root (ed.). Grove Music Online. Oxford Music Online. Oxford University Press. (subscription required)
* Enciclopèdia Espasa, vol. 54, pàg. 969. (ISBN-84-239-4554-5)