OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Menologia rústica

Menologia rústica era el nom d'uns almanacs que feien servir els camperols a l'antiga Roma.

## Descripció

Les menologies rústiques contenien la mateixa informació bàsica que un calendari del seu temps, és a dir, els dies que eren fasti(del verb fas,«permetre»), això vol dir: els dies que estava permès fer determinades activitats sense ofendre els déus, però a més contenien informació específica relacionada amb els treballs agrícoles. Generalment estaven esculpits en pedra i s'exhibien en llocs públics o bé estaven en villes, les residències dels amos de la terra.

## Exemples

S'han trobat dos exemples de menologia rústica, tots dos en diferents dates del segle xvi.
* El Menologium Rusticum Colotianum
* El Menologium Rusticum Vallense
Daten del període entre els anys 19-65 dC o el 36-39 dC. El segon es va perdre un temps després d'haver-lo descobert.

## El Colotianum

Va ser trobat per Angelo Colocci i es conserva al Museu Arqueològic Nacional de Nàpols. Consta de quatre plaques de marbre i devia formar part de la base d'un altar. El text està inscrit en dotze columnes. La informació que conté cada columna és la següent:
* el signe zodiacal del mes
* el nom del mes
* el nombre de dies del mes
* la data de les Nonae
* nombre d'hores diürnes i nocturnes
* la casa astrològica per la qual passarà el sol
* la deïtat tutelar del mes
* les feines agrícoles corresponents
* dies sagrats en què no estava permès treballar.
Van L. Johnson ha plantejat la possibilitat que el fet d'estar dividit en quatre plaques, podria explicar-se perquè potser l'original calendari romà estigués dividit en quatre cicles que podien correspondre a les quatres estacions de l'any.

## Referències

* ↑ Annalisa Marzano, "Roman Villas in Central Italy: A Social and Economic History", ed.Columbia University Press, 2007, p. 297
* ↑ Michele Renee Salzman, "On Roman Time: The Codex Calendar of 354 and the Rhythms of Urban Life in Late Antiquity", ed.University of California Press, 1990, p. 170.
* ↑ Joseph Patrich, "Studies in the Archaeology and History of Caesarea Maritima", ed.Brill, 2011, p. 84, nota 53.
* 1 2 John Edwin Sandys, "Latin Epigraphy: An Introduction to the Study of Latin Inscriptions", ed.Cambridge University Press, 1919, p. 174
* ↑ James Chidester Egbert, "Introduction to the Study of Latin Inscriptions", Nova York, 1896, p. 368
* ↑ Van L. Johnson, "Natalis Urbis and Principium anni," Transactions and Proceedings of the American Philological Association 91, 1960, p. 110.

## Vegeu també

* Menologi

## Bibliografia

* Attilio Degrassi. " Inscriptiones Italiae 13: fasti et elogia. Fasciculus 2: Fasti anni Numani et Iuliani, accedunt ferialia, menologia rustica, parapegmata". Roma: ed. Libreria delle Stato., 1963.

## Vegeu també

* Calendari romà
* Fasti
* Cronografia del 354
# Focusing

El focusing (focalització) o teràpia experiencial de Gendlin és una tècnica psicoterapèutica que utilitza la capacitat del pacient per prestar atenció als sentiments i desitjos que no s'expressen verbalment. El terme fou introduït pel psicoterapeuta Eugene T. Gendlin, deixeble i col·laborador de Carl Rogers.

## Referències

* ↑ Ann Weiser Cornell,. The Focusing Student's and Companion's Manual. Part One. Calluna Press, 2008.
# Frontal d'altar de Santa Maria de Taüll

El Frontal d'altar de Santa Maria de Taüll és un frontal d'altar de l'església de Santa Maria de Taüll pintat Cap a 1200 (repintat el 1579), que actualment forma part de la col·lecció permanent del Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Descripció

La major part dels frontals d'altar coneguts de l'època romànica a Catalunya consisteixen en una taula, pintada al tremp, que en alguns casos es complementa amb elements de relleu en estuc. Però al costat d'aquesta modalitat més estesa hi havia altres possibilitats tècniques, com ara la pintura al fresc o les escultures en pedra, en marbre o, com en aquest cas, de talla en fusta policromada.
Cal recordar que alguns revestiments i detalls, amb efectes daurats, recordaven o imitaven les obres més luxoses, recobertes de metalls preciosos.
El Frontal d'altar de Santa Maria de Taüll forma part del conjunt d'obres descobertes a començaments del segle xx a les esglésies de la vall de Boí i és una de les peces de major qualitat dels tallers de Ribagorça. Aquestes peces es caracteritzen per la nitidesa de les formes, per un cert vigor i per un esquematisme que han fet que es comparin amb conjunts d'escultura monumental de la segona meitat del segle xii.
La seva composició i iconografia són molt habituals en aquest tipus de peces. En el registre central apareix el Crist en Majestat, inscrit en la màndorla, envoltat dels símbols dels evangelistes, dels quals queden les empremtes. A banda i banda es distribueixen en dos nivells les figures dels apòstols sota l'arcada. Les figures estan tallades en fusta de pi i conserven restes importants de la policromia.

## Vegeu també

* Pintures de Santa Maria de Taüll

## Referències

* 1 2 Fitxa de l'obra 003904-CJT al web del Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Bibliografia

* DDAA. Museu Nacional d'Art de Catalunya. Florència: MNAC, 2009. ISBN 978-84-8043-198-9.
# José Manuel Mateo Azcona

José Manuel Mateo Azcona (Pamplona, 23 de gener de 1975) és un futbolista navarrès, que ocupa la posició de defensa.

## Trajectòria

Producte de Tajonar, la pedrera del CA Osasuna, Mateo passa pels diferents equips fins a debutar a Segona Divisió a la campanya 96/97, en la qual ja disputa 15 partits i marca un gol. Seria un dels jugadors clàssics de l'Osasuna a finals dels 90 i principis del 2000, tant a Segona com a primera divisió després. Però, no va assolir una titularitat estable, i alternava l'onze inicial amb la suplència.
La temporada 04/05 fitxa pel Reial Valladolid, amb qui juga 38 partits i marca dos gols, i a l'any següent, s'incorpora al Recreativo de Huelva, on repeteix titularitat i assoleix l'ascens a la màxima categoria. Però, no continua a Andalusia i marxa al Deportivo Alavés. Al conjunt basc la seua aportació ha estat de més a menys, fins a jugar només 12 partits la temporada 08/09, en la qual es consumaria el descens a Segona B. En total, el defensa compta amb 321 partits entre Primera i Segona Divisió.

## Enllaços externs

* Fitxa de Mateo
# José Manuel Maestre Rodríguez

José Manuel Maestre Rodríguez (Madrid, 3 de juliol de 1976) és un ciclista espanyol, ja retirat, que fou professional entre 2001 i 2003.
De la seva curta carrera destaca la victòria d'etapa a la Volta a Catalunya de 2002.

## Palmarès

* 2002
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
* 2003
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Astúries

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2002. 111è de la classificació general
* 2003. 159è de la classificació general

## Referències

* ↑ «MAESTRE RODRÍGUEZ José Manuel». [Consulta: 24 març 2024].
* ↑ «Maestre, primera victoria como profesional -». [Consulta: 24 març 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# José Manuel Martínez Toral

José Manuel Martínez Toral, conegut com a Manolo, (Caravaca de la Cruz, 29 d'octubre de 1960) és un exfutbolista espanyol de la dècada de 1980.

## Trajectòria

Nascut a la regió de Múrcia, Manolo es formà i desenvolupà la major part de la seva carrera a Catalunya. Es formà al futbol base del FC Barcelona, arribant al primer equip el 1981, tot i que ja havia disputat algun partit des de la temporada 1978-79. Romangué al club fins 1988, guanyant com a títols majors, una lliga, tres copes i una Recopa d'Europa. Posteriorment jugà tres temporades al Reial Múrcia, una al Granada CF i acabà la seva carrera al CE Premià. Fou internacional amb Espanya en categories inferiors.

## Palmarès

* Recopa d'Europa de futbol:
** 1981-82
* Lliga espanyola:
** 1984-85
* Copa espanyola:
** 1980-81, 1982-83, 1987-88
* Copa de la Lliga espanyola:
** 1983, 1986
* Supercopa espanyola:
** 1983

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* 1 2 «José Manuel Martínez Toral». Gran Enciclopèdia Catalana, 28-02-2014. [Consulta: 7 maig 2016].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Jorge Luis Larrionda Pietrafesa

Jorge Luis Larrionda Pietrafesa (Montevideo, 9 de març de 1968), conegut simplement com a Jorge Larrionda, és un exàrbitre de futbol uruguaià. Va ser àrbitre internacional FIFA des de 1999, havent dirigit partits en grans esdeveniments com la Copa del Món 2006 o la Copa Confederacions 2009 o el Mundial 2010.

## Referències

* ↑ «Jorge Larrionda estuvo en JN Resort - AUF». [Consulta: 20 març 2022].
* ↑ «Jorge Larrionda football referee stats» (en anglès). World Referee. [Consulta: 20 març 2022].
# Jorge Luis Valderrama

Jorge Luis Valderrama (12 de desembre de 1906 - 1968) fou un futbolista bolivià de la dècada de 1930.
Va participar en el Campionat Sud-Americà de 1926 i 1927 (on també fou entrenador). Fou 7 cops internacional amb la selecció boliviana de futbol, amb la qual disputà la Copa del Món de futbol de 1930. Pel que fa a clubs, defensà els colors del l'Oruro Royal.

## Referències

* ↑ 1926 SAC Rosters
* ↑ 1927 SAC Rosters
* ↑ Jorge Luis Valderrama Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Perfil a worldfootball
# José Antonio Ramos Huete

José Antonio Ramos Huete, també conegut com a Pepito Ramos, (Tetuan, 3 d'abril de 1951) és un exfutbolista espanyol de les dècades de 1970 i 1980. Va ser internacional amb la selecció catalana i amb la selecció espanyola.

## Trajectòria

Va néixer a Tetuan, (Marroc) quan aquesta ciutat formava part del Protectorat espanyol al Marroc, però de ben jove es traslladà a Mataró. Jugava de lateral dret i era llicenciat en Química i Història de l'Art. Fou fitxat pel RCD Espanyol al començament de la temporada 1971-72 procedent del CE Mataró a l'edat de 20 anys. Les seves bones actuacions el portaren a la internacionalitat amb la selecció espanyola i al fet que el FC Barcelona agafés interès a fitxar-lo. L'any 1976 fou fitxat pel Barça, romanent al club durant sis temporades. Al Barcelona guanyà dues copes d'Espanya i dues Recopes i fou dos cops més internacional espanyol. També fou dos cops internacional amb Catalunya els anys 1973 i 1976. Acabà la seva carrera al Cartagena FC, a la Segona Divisió. Un cop retirar entrenà diversos clubs modestos catalans. També ha estat comentarista a l'emissora COM Ràdio.

## Palmarès
### FC Barcelona

* Copa espanyola:
** 1977-78, 1980-81
* Recopa d'Europa:
** 1978-79, 1981-82

## Referències

* ↑ «RAMOS». Mundo Deportivo, 21-08-1977. [Consulta: 20 març 2013].
* ↑ «Jose antonio ramos huete». fuerzaperica.com. [Consulta: 20 gener 2013].
* ↑ «Datos de Ramos». siguealaroja.es. Arxivat de l'original el 2015-07-05. [Consulta: 20 gener 2013].
* ↑ Closa, Antoni; Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Editorial Jaume Rius, 1999. ISBN 8492294434.
* ↑ «“Pepito” RAMOS». hallofameperico, 15-05-2009. [Consulta: 20 gener 2013].
* ↑ «Jose antonio ramos huete». blaugranas.com. Arxivat de l'original el 2016-03-18. [Consulta: 20 gener 2013].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# José Antonio Roca

José Antonio Roca (24 de maig de 1928 - 4 de maig de 2007) fou un futbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1950.

## Referències

* ↑ «Murió José Antonio Roca, el antichiva número uno de México» (en castellà). La Jornada, 05-05-2007.
* ↑ «Muere José Antonio Roca» (en castellà). Televisa Deportes, 04-05-2007. Arxivat de l'original el 24 de juliol 2010. [Consulta: 23 desembre 2017].
* ↑ José Antonio Roca Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.
# Juan José Herranz y Gonzalo

Juan José Herranz y Gonzalo (Múrcia, 29 d'agost de 1839 – Madrid, 1 de març de 1912), comte de Reparaz, va ser un periodista, dramaturg, censor teatral i polític espanyol.
En la seva joventut va treballar com a periodista, prenent part en la redacció de les publicacions periòdiques El Eco del País, La Libertad, El Estandarte, Las Noticias (1864-1866), El Arte (1866), La Ley (1867-1868), El Noticiero de España (1868), El Diario del Pueblo (1878), La Gorda, El Cronista, Al començament del segle xx formava part de la redacció de Gente Vieja, i havia col·laborat prèviament en La Familia (1875), Los Niños (1877), La Ilustración Española y Americana, El Día i Pluma y Lápiz (1902). Va conrear igualment el gènere dramàtic i des de 1902 va ser membre de número de la Reial Acadèmia de la Llengua. També es dedicà a la política; membre del Partit Conservador, va obtenir un escó al Congrés dels Diputats a les 1884, 1896 i 1899, als districtes de Valdeorras, Madrid i Puente del Arzobispo, a més d'arribar a exercir el càrrec de governador civil de Zamora, entre el 15 de desembre de 1880 i el 14 de febrer de 1881, quan fou substituït per José Moreno Albareda.Va morir a Madrid l'1 de març de 1912.

## Notes

* ↑ Encara que el reial decret del Butlletí Oficial de Zamora en el qual s'acceptava la seva «dimissió» va ser publicat el 14 de febrer de 1881, segons Cesáreo Fernández Duro hauria cessat ja el 5 de gener de 1881. El seu antecessor en el càrrec havia estat Carlos Frontaura.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Ossorio y Bernard, Manuel. «Herránz (Juan José)». A: Ensayo de un catálogo de periodistas españoles del siglo XIX. Madrid: Imprenta y litografía de J. Palacios, 1903, p. 199-200.
* 1 2 3 4 Moya del Baño, Francisca «El árbol. Fiesta Murciana». Estudios Románicos. Universidad de Murcia, 16-17, 1, 2008, pàg. 774-777. Arxivat de l'original el 2016-04-05. ISSN: 1989-614X [Consulta: 23 març 2016].
* 1 2 3 Anónimo «El conde de Reparaz». Las Provincias [València], 04-03-1912, pàg. 1.
* ↑ Palmerín de la Oliva «Palabras y plumas». Revista Contemporánea, VI, LXXVI, 30-12-1889, pàg. 644-652. ISSN: 0213-8654.
* ↑ Alfonso; Antonio Cánovas del Castillo «Real decreto». Boletín Oficial de Zamora, año de 1880-81, 72, 15-12-1880, pàg. 1.
* ↑ Alfonso; Práxedes Mateo Sagasta «Reales decretos». Boletín Oficial de Zamora, año de 1880-81, 97, 14-02-1881, pàg. 1.
* 1 2 Fernández Duro, Cesáreo. Memorias históricas de la ciudad de Zamora: su provincia y obispado. Editorial Maxtor, 2003, p. 632. ISBN 84-9761-081-4.

## Enllaços externs

* Aquest article és una obra derivada d' Ensayo de un catálogo de periodistas españoles del siglo XIX, una obra de Manuel Ossorio y Bernard publicada a Espanya en 1903, disponible sense restriccions conegudes de dret d'autor. Aquesta obra derivada es troba disponible sota les llicències GNU Free Documentation License i Creative Commons Atribución-CompartirIgual 3.0 Unported.
# Kalanga

Kalanga és una muntanya al districte de Dehra Dun a Uttarakhand a 30° 20′ N, 78° 05′ E﻿ / ﻿30.333°N,78.083°E﻿ / 30.333; 78.083. Al seu peu hi ha el poble de Nalapani i al costat una deu que subministra aigua a Dehra.
La fortalesa d'aquesta muntanya, a uns 5 km de Dehra, fou establerta pels gurkhes el 1814; el 1815 fou atacada pel general Gillespie, que va morir mentre dirigia l'acció; els gurkhes es van defensar amb desesperació però fou conquerida després d'un segon assalt, i els britànics la van demolir.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Kamimuria magna

Kamimuria magna és una espècie d'insecte pertanyent a la família dels pèrlids que es troba a Àsia: la Xina.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Wu, C.F., 1938. Bull. Pek. Soc. Nat. Hist. 13(1):60.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ New Species of Kamimuria (Klapálek) (Plecoptera: Perlidae) from Thailand and Vietnam, with notes on Chinese Species (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Claassen, 1940. Mem. Cornell agric. Exp. Sta. 232:123.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:291.
* Wu, C.F., 1962. Acta ent. sin. suppl. 11:143.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 1973. Das Tierreich 94:263.
* Zwick, P., 1977. Entomol. Basil. 2:85-134.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 11 octubre 2011].

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* Encyclopedia of Life (anglès)
* Perlidae Species Listing (anglès)
# Kamimuria notalis

Kamimuria notalis és una espècie d'insecte pertanyent a la família dels pèrlids que es troba a Àsia: Rússia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Navás, 1927. Bol. Soc. Ibér. Cienc. nat. 26:64.
* ↑ New Species of Kamimuria (Klapálek) (Plecoptera: Perlidae) from Thailand and Vietnam, with notes on Chinese Species (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:478.
* Sivec & Stark, 2008. Illiesia 4(12):137.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 11 octubre 2011].

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* Perlidae Species Listing (anglès)
# Kamimuria nigrita

Kamimuria nigrita és una espècie d'insecte pertanyent a la família dels pèrlids que es troba a Àsia: la Xina.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Wu, C.F., 1962. Acta ent. sin. suppl. 11:144.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:632.
* Sivec, Stark & Uchida, 1988. Scopolia 16:32.
* Sivec & Stark, 2008. Illiesia 4(12):137.
* Zwick, P., 1973. Das Tierreich 94:264.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 1977. Entomol. Basil. 2:116.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* Encyclopedia of Life (anglès)
# Kanuri

El kanuri és un continu dialectal parlat per aproximadament 4 milions de persones a Nigèria, el Níger, el Txad i el Camerun, així com per minories del sud de Líbia i per una diàpora al Sudan. Pertany al subfílum occidental de les Sàhara de les llengües niloticosaharianes. El kanuri és parlat principalment a les terres baixes del llac Txad, amb parlants al Camerun, el Txad, el Níger, Nigèria i el Sudan. El kanuri és una llengua associada als imperis de Kanem i Bornu que varen dominar la regió del llac Txad durant un miler d'anys. L'ordre bàsic de les paraules en les oracions és primer el subjecte, després els complements i el verb al final, per la qual cosa es considera una llengua SOV. Això és tipològicament inusual tenir-ho al mateix temps que es té postposicions i modificadors postnominals, però hi ha altres llengües que també ho tenen com el japonès. Té tres tons: alt, baix i declinant. Tradicionalment havia estat una lingua franca però el seu ús ha anat disminuint en les últimes dècades. La majoria de parlants d'aquesta llengua també parlen hausa o àrab com a segona llengua.

## Dialectes

L'Etnologue divideix el kanuri en les següents llengües, mentre que alguns lingüistes els entenen com a dialectes d'una mateixa llengua:
* Kanuri central
* Kanuri manga
* Kanuri tumari
* Kanuri kanembu
El SIL considera que el "kanuri" és una macrollengua que agrupa les tres primeres divisions.

## Escriptura

El kanuri ha estat escrit fent servir l'escriptura ajami. Recentment també s'escriu en una versió modificada de l'alfabet llatí.

### Alfabet

a b c d e ǝ f g h i j k l m n ny o p r ɍ s sh t u w y z

## Referències

* ↑ Ethnologue report for Kanuri (anglès)
* ↑ Norbert Cyffer, A Sketch of Kanuri. Rudiger Koppe Verlag: Koln 1998
* ↑ Austin, Peter. One Thousand Languages: Living, Endangered, and Lost (en anglès). University of California Press, 2008, p. 75. ISBN 0520255607.

## Enllaços externs

* PanAfrican L10n page on Kanuri (anglès)
* Alphabet Kanuri Arxivat 2009-06-27 a Wayback Machine. (anglès)
* Documentation for ISO 639 identifier: kau (anglès)
# Karl Jordan

Heinrich Ernst Karl Jordan (1861-1959) va ser un entomòleg alemany i britànic.
Va néixer al poble d'Almstedt al Regne de Hannover el 7 de desembre de 1861. Va estudiar zoologia i botànica a la Universitat Georg-August de Göttingen de 1862 a 1866. El 1893 se'n va cap a Tring a Hertfordshire (Anglaterra) on va treballar al museu de Lionel Walter Rothschild, del qual més tard va esdevenir el director. S'especialitzà en Coleoptera, Lepidoptera i Siphonaptera. Va publicar uns 400 articles, sovint en col·laboració amb Charles i Walter Rothschild, juntament van descriure 851 espècies. Sol en va publicar encara 2575 més.
Jordan va iniciar i organitzar el primer Congrés Internacional d'Entomologia el 1910 a Brussel·les. El 1911 va obtenir la nacionalitat britànica. Era membre de la Royal Society i President de l'Entomological Society of London de 1929 a 1930.
Morí el 12 de gener de 1959(1959-01-12) (als 97 anys) a Tring (Anglaterra).
El gènere Jordanita així com diverses espècies porten el seu nom:
* Adscita jordani
* Cordylus jordani
* Corypsylla jordani
* Epitedia jordani
* Eudocima jordani
* Leptopelis jordani
* Nearctopsylla jordani
* Opisthodontia jordani
* Pirgula jordani
* Proutiella jordani

## Publicacions destacades

* Lionel Rothschild i Karl Jordan, A Revision of the Lepidopterous Family Sphingidae London, Aylesbury, 1903, 1132 pàgines (edició facsímil en línia)
* Director de la revista Novitates zoologicae de 1894 a 1939

## Referències

* ↑ Wilhelm Ebe, Die Matrikel der Georg-August-Universität zu Göttingen 1837–1900. Hildesheim 1974
* ↑ Max Whitten,: History on International Congresses of Entomology., 2010
* ↑ Museo Nacional de Ciencias Naturales. Sección de Entomología, Consejo Superior de Investigaciones Científicas, Instituto Español de Entomología, Insituto "José de Acosta.": E.O.S.any 1937, pàgina 46
* 1 2 Hampton Wildman Parker, «Dr. Karl Jordans expedition to South-West Africa and Angola: Herpetological collections», Novitates Zoologicae. Volum 40, Tring 1936, S. 115–146.
* 1 2 Pacific University Bulletin.Vol 37, March 1940, No. 1.
* ↑ Pacific University Bulletin.Vol 37, April 1940, No. 2.
* ↑ També conegut com Ophideres jordani i Jordan's Fruit Piercing Moth. «Eudocima jordani» Arxivat 2013-04-04 a Wayback Machine.
* ↑ «Opisthodontia jordani»
* ↑ «Pirgula jordani»
* ↑ «Proutiella jordani»

## Enllaços externs

* Paul Lawrence Farber, Karl Jordan: a life in systematics , Scholars Archive at Oregon State University, 2003