OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Physical Review X

Physical Review X (PRX) és una revista científica d'accés obert revisada per parells publicada per l'American Physical Society que cobreix totes les branques de la física pura, aplicada i interdisciplinària. Forma part de la família de revistes Physical Review. Els editors principals són Jean-Michel Raimond de la Université Pierre-et-Marie-Curie i M. Cristina Marchetti de la Universitat de Califòrnia, Santa Barbara. Segons el Journal Citation Reports, la revista va tenir un factor d'impacte el 2021 de 14.417.

## Història

La revista es va anunciar el gener de 2011 i va començar a publicar articles l'agost de 2011. Un primer editorial va descriure la filosofia editorial de la revista. El primer editor va ser Jorge Pullin.
Mirant cap al futur, Miao opina que PRX continuarà la recerca de la millor ciència mentre considera noves idees per a la seva difusió. Per exemple, la revista té previst demanar als autors de cada article que proporcionin una nova forma de "introducció", una que sigui atractiva i accessible per a tots els físics. "Els articles amb potencial d'impacte ampli també s'han de comunicar àmpliament".

## Referències

* ↑ «APS Journals» (en anglès). American Physical Society. [Consulta: 3 December 2014].
* ↑ «Physical Review X». A: 2021 Journal Citation Reports (en anglès). Science. Thomson Reuters, 2022 (Web of Science).
* ↑ «APS Announces Physical Review X, an Open Access Journal covering Physics and its Application to Related Fields» (en anglès). American Physical Society, 19-01-2011. [Consulta: 3 December 2014].
* ↑ Pullin, Jorge. «Physical Review X: What does it offer? Some opening words from the editors» (en anglès). American Physical Society, 04-05-2011. [Consulta: 3 December 2014].
* ↑ Anonymous «PRX—Ten Years After» (en anglès). Physics, 14, 16-11-2021, pàg. 158.
# Pere Ricart i Biot

Pere Ricart i Biot (Barcelona, 1911 - 1979) fou un arquitecte, atleta i dirigent esportiu català.

## Biografia

Com a atleta va guanyar el Campionat de Catalunya cinc vegades en el llançament de disc, una en el llançament de pes i una en el llançament de martell entre 1934 i 1945, i va ser campió d'Espanya de llançament de martell el 1941. Va presidir la Federació Catalana d'Atletisme entre el desembre de 1947 i el de setembre de 1949 moment en què va dimitir quan encara no havia complert dos anys de mandat en solidaritat amb el president de la Federació Espanyola, Joaquín Agulla, que també havia dimitit. El 1960 va arribar a la presidència del Club de Futbol Júnior, que el 1959 havia estat desnonat de les instal·lacions que tenia a Barcelona, i el 1961 en va inaugurar unes de noves a Sant Cugat del Vallès. La presidència del Júnior, que tenia una important secció d'hoquei herba, el va portar el 1960 a la Federació Catalana d'Hockey, primer com a àrbitre i responsable del Comitè de Competició i més tard com a vocal d'instal·lacions esportives i vicepresident. Durant els anys seixanta va ser vocal de la junta directiva del Reial Club de Tennis Barcelona.

## Palmarès
### Campionat de Catalunya

* Llançament de disc: 1936, 1940, 1941, 1942, 1945
* Llançament de pes: 1934
* Llançament de martell: 1941

### Campionat d'Espanya

* Llançament de martell: 1941

## Referències

* ↑ «Pere Ricart Biot». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 18 maig 2019].
* ↑ Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
* ↑ Santacana, Carles. FC d'Atletisme. Història de l'atletisme a Catalunya, 2012. ISBN 978-84-615-8281-5.
* ↑ «Presidents de la FC d'Atletisme». Arxivat de l'original el 2015-06-09. [Consulta: 16 març 2015].
* ↑ «Campionat de Catalunya». fcatletisme.cat. Arxivat de l'original el 2016-10-20. [Consulta: 7 setembre 2016].
# Pedro Zaballa Barquín

Pedro Zaballa Barquín (Castro-Urdiales, Cantàbria, 29 de juliol del 1938 - Oviedo, 4 de juny de 1997) fou un futbolista espanyol de la dècada de 1960. Va ser internacional amb la selecció espanyola.

## Trajectòria

Començà la seva carrera a diversos clubs càntabres, com la Gimnástica de Torrelavega o el Racing de Santander. Va jugar amb el FC Barcelona entre 1961 i 1967, i marcà el gol 2000 del club a la lliga espanyola el 12 de gener de 1964 en un partit enfront del València CF. Guanyà una Copa d'Espanya el 1963 enfront del Reial Saragossa i una Copa de Fires el 1966. El 1967 fitxà pel CE Sabadell on romangué fins al 1970. Marcà el primer gol en una competició europea per al club vallesà.
Fou dos cops internacional amb Espanya, un amb la selecció B i l'altre amb la selecció A. En aquest darrer partit enfront Irlanda marcà dos gols.
Essent jugador del Sabadell va rebre el premi al Fair Play de la UNESCO en llençar una pilota fora del camp en una clara ocasió de gol a l'estadi Santiago Bernabeu perquè pogués ésser atès el porter del Reial Madrid Junquera.

## Palmarès

* Copa d'Espanya: 1962-63.
* Copa de Fires: 1965-66.

## Gols internacionals

| # | Data | Seu | Oponent | Marcador | Resultat | Competició |
| 1. | 8 Abril 1964 | Dalymount Park, Dublín, Irlanda | República d'Irlanda | 0-1 | 0-2 | Qualificació del Campionat d'Europa de 1964 |
| 2. | 8 Abril 1964 | Dalymount Park, Dublín, Irlanda | República d'Irlanda | 0-2 | 0-2 | Qualificació del Campionat d'Europa de 1964 |

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Zaballa fallece a los 58 años Mundo Deportivo, 5 juny de 1997
* ↑ Pedro Zaballa Barquín a BDFutbol
* ↑ Sabadell Mundo Deportivo, 6 agost de 1969
* ↑ Ante el doble... Mundo Depotivo, 18 octubre de 1969
* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
* Selecció Arxivat 2009-12-22 a Wayback Machine. (castellà)
* Perfil a NationalFootballTeams

## Bibliografia

* Linares Argüelles, Mariano; Pindado Uslé, Jesús; Aedo Pérez, Carlos. Gran enciclopedia de Cantabria. Editorial Cantabria. 1985. ISBN 84-86420-00-8 (obra completa) i ISBN 84-86420-08-3 (volum VIII)].
# Pervomaiski (Belorétxensk)

Pervomaiski - Первомайский (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora esquerra del Bélaia, afluent del riu Kuban. És a 18 km al nord-oest de Belorétxensk i a 58 km al sud-est de Krasnodar. Pertanyen a aquest possiólok els possiolki de Verkhnevedeneievski, Prototxni, Vissotni, Ganjinski i Komsomolski (Belorétxensk).
# Jesús Ribera i Faig

Jesús Ribera i Faig (Barcelona, 13 de maig del 1925) és un músic establert a València especialitzat en la direcció de corals.

## Biografia

Estudià en el Conservatori de Barcelona i a València amb el mestre Ricard Lamote de Grignon i Ribas. L'any 1947 fundà l'Orfeó Universitari de València, que va dirigir durant 24 anys. En el 1963 va fundar els Pequeños Cantores de Valencia, base de l'actual Escola Coral del mateix nom, i que encara dirigia el 2008. L'any 1971 va crear l'Orfeó Valencià Navarro Reverter amb un grup de treballadors de la Caixa d'Estalvis de València, i el va dirigir fins al 1986.
Amb aquests cors ha gravat diversos discos, ha actuat a ràdio i televisió i ha presentat obres simfòniques de Carl Orff, Kodály, Prokófiev, Berlioz, Mozart, Charpentier, J.S.Bach, Esplà, Blanquer i altres. Ha dirigit concerts arreu d'Europa i als Estats Units.
Va ser assessor nacional de la Federació Internacional de Pueri Cantors i dirigí el Festival Coral de València. Ha impartit cursos de formació de cors infantils en la Universitat de Cantàbria. Diversos guardons han reconegut la seva obra: el Primer Premi de Direcció Coral (Bèlgica 1964), Primer Premi Internacional de Cors d'Adol·lescents (Llangollen, País de Gal·les 1970) amb els Petits Cantors de València, dos segons premis de Cors Mixtes (Llangollen 1960-1962) amb l'Orfeó Universitari, quatre primers Premis Nacionals de Cors Universitaris i la Medalla de Plata de la ciutat de València. El 010, l'ajuntament de València acordà dedicar-li un carrer.

## Referències

* ↑ «:: ORFEÓ VALENCIÀ NAVARRO REVERTER ::».

## Enllaços externs

* Plana web dels Pequeños Cantores de Valencia Arxivat 2009-06-15 a Wayback Machine. (castellà)
* Plana web de l'Orfeó Valencià Navarro Reverter (català)(castellà)
# Jean-Bédel Bokassa II

Jean-Bédel Georges Bokassa o Jean-Bédel Bokassa Jr. (nascut el 2 de novembre de 1973) és un fill de Jean-Bédel Bokassa, l'antic dictador de la República Centreafricana i el seu estat successor, l'Imperi Centreafricà, de la seva sisena esposa, Catherine Denguiadé.
Arran de la decisió del seu pare de convertir-se en emperador de l'Àfrica Central, Jean-Bédel Bokassa Jr. va ser nomenat, a l'edat de 4 anys, hereu amb el títol de príncep hereu (príncep hereu de Centre-Àfrica). Va ser escollit tot i tenir diversos germans grans. El fill gran de Bokassa I d'una altra dona, Georges, era ministre del gabinet, però Bokassa el considerava feble.
Jean-Bédel Bokassa Jr. va formar part de la coronació del seu pare el 4 de desembre de 1977.
Va rebre el reconeixement de l'Orde del Mèrit de l'Àfrica Central (4 de desembre de 1977).

## Referències

* ↑ Titley, Brian (1997) Dark Age: The Political Odyssey of Emperor Bokassa, McGill-Queen's University Press, ISBN 0-7735-1602-6, pp. 86–87
* ↑ «CENTRAL AFRICA: Mounting a Golden Throne» (en anglès). Time, 19-12-1977. ISSN: 0040-781X.
* ↑ Titley, pp. 92–97
* ↑ Imperial Coronation
# Pizarral

Pizarral és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 90 | 97 | 83 | 81 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca
# Mateu d'Acquasparta

Mateu d'Acquasparta (c.1240, Acquasparta - octubre del 1302, Roma) fou un sacerdot franciscà, teòleg, mestre, escriptor, ministre general dels Germans Menors, cardenal i ablegat italià.

## Joventut i formació

Mateu nasqué a Acquasparta, diòcesi de Todi (Úmbria, Itàlia), envers l'any 1240. Prengué l'hàbit de Sant Francesc a Todi el 1260. Estudià a la mateixa ciutat i a París, on obtingué el grau de mestre en teologia sota la guia dels franciscans John Peckham i Guillem de la Mare.
No arribà a ser deixeble de Sant Bonaventura car, el 1257, havia estat escollit general de l'Orde, però fou molt gran la influència de l'anomenat «Seràfic Doctor» en el seu pensament.
Ensenyà a París (1275-1276) i després a Bolonya, succeint després John Peckham com a lector del Sacre Palau a Roma (1279-1287).

## Ministre general

Fou un dels principals ideòlegs del corrent conventual de l'Orde, defensant una interpretació oberta de la Regla en matèria de pobresa, aprovant que els germans disposessin de béns comuns. En aquest postulat s'enfrontà al corrent dels fraticels i Dante Alighieri el col·loca al Paradís de La Divina Comèdia com a cap del corrent oposat a Ubertí de Casale.
Al Capítol de Montepller, celebrat el 1287, Mateu fou escollit Ministre General; però molt aviat el Papa, també franciscà, Nicolau IV el retirà d'aquest càrrec en nomenar-lo cardenal el 1288.

## Cardenal i llegat

Després, el propi Papa el nomenà bisbe-cardenal de Porto i Santa Rufina i penitenciari major. Dins de l'obra de pacificació de regnes i de ciutats en què estigueren empresos els pontífexs, Mateu donà suport al Papa de paraula i per escrit, i Bonifaci VIII l'encomanà el 1300 importants legacions a Llombardia, Romanya i Toscana.
Tot i ser considerat de caràcter bondadós, conciliador i prudent, hagué de patir molt pels enfrontaments de güelfs i gibel·lins, sense aconseguir sempre els seus objectius. Morí a Roma a les acaballes d'octubre del 1302, i fou enterrat a la Basílica de Santa Maria a Aracoeli.

## Obres

Mateu d'Acquasparta escrigué diversos Comentaris a les Sentències, Qüestions disputades i quodlibetals, De cognitione, De anima separata, De fide, etc. Escrigué també una Introducció general a la Sagrada Escriptura, sobre Crist, etc.
# Tenneville

Tenneville (en való Tiniveye) és un municipi belga de la província de Luxemburg a la regió valona. Comprèn les viles de Cens, Champlon, Laneuville-au-Bois, Mochamps, Ramont, Tenneville i Wyompont. L'1 de gener del 2024 tenia 2.877 habitants.

## Referències

* ↑ «BEVOLKINGSCIJFERS PER PROVINCIE EN PER GEMEENTE OP 1 JANUARI 2024 / CHIFFRES DE LA POPULATION PAR PROVINCE ET PAR COMMUNE, A LA DATE DU 1er JANVIER 2024» (en francès i neerlandès). Ministeri d'Interior de Bèlgica, 27-01-2024. [Consulta: 21 setembre 2024].
# Capitulació de Pedralbes

La Capitulació de Pedralbes (o Pau de Pedralbes), signada el 24 d'octubre de 1472 al Monestir de Santa Maria de Pedralbes, significà el final de la Guerra Civil catalana (1462-1472), que acabà sense vencedors ni vençuts.
En la Capitulació, Joan el Sense Fe únicament demanà que s'anul·lés la Capitulació de Vilafranca. Les mesures de clemència i una preferència a la Diputació rebel davant la reialista, permetent seguir en el càrrec a diputats que havien estat opositors, van portar alguna divisió però van pacificar el país.

## Conseqüències

Calia treballar per solucionar els greus problemes econòmics, atès que Catalunya estava arruïnada després de la guerra, i moltes famílies havien vist els seus béns confiscats. Les Corts de 1473 abordaren el tema de la recuperació, que no se solucionaria.
Joan el Sense Fe va morir en 1479, deixant sense solució els principals problemes, que el seu fill Ferran II intentaria solucionar:
* En primer lloc, ocupant el Rosselló i la Cerdanya.
* El programa econòmic adoptat era, en part, el dels buscaires des de 1450.
* Es decideix també la reforma dels organismes dirigents de Catalunya: la Diputació i el Consell.
* El problema remença va ser el que va prendre més temps en solucionar-se.
Durant la Guerra dels remences, el cap dels remences Francesc de Verntallat va ser nomenat vescomte d'Hostoles, però la política sobre els mals usos va continuar sent ambigua, la qual cosa donà lloc a noves revoltes, com la de 1475. Fins i tot es va manifestar en mesures contra els remences (Corts de 1480). Aquesta política ambigua de Ferran II provocà que els nobles recuperessin drets perduts, i llavors es produeix la Segona guerra remença (1484) dirigida per Pere Joan Sala, que aconsegueix una revolta de grans proporcions.
Ferran, finalment, pren un compromís que es plasmà en la Sentència Arbitral de Guadalupe (1486), on els mals usos foren redimits mitjançant el pagament de seixanta sous per mas i els camperols aconseguiran una sèrie de llibertats. Amb aquests diners, els senyors van ser indemnitzats i al monarca se li va pagar una multa de 50 mil lliures. Els senyors van continuar tenint drets sobre els camperols cultivadors, però no de la forma humiliant com fins a aquell moment.

## Referències

* ↑ «Capitulació de Pedralbes». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Ferran Soldevila, Història de Catalunya, p.772

## Enllaços externs

* Text de les capitulacions a: Próspero de Bofarull y Mascaró, Manuel de Bofarull i de Sartorio, Francisco de Asís de Bofarull, Colección de documentos inéditos del Archivo General de la Corona de Aragón, Volums 7-8 (p.34)
# La Balma (Espinelves)

La Balma és una masia d'Espinelves (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta quadrada (18 x 18 m) i estructura basilical, amb el carener perpendicular a la façana, situada a l'est. La façana principal presenta un portal rectangular, una finestra al primer pis i una altra a les golfes, que corresponen al cos central. Les obertures de la planta baixa i el primer pis són de pedra i l'altra és de totxo. A mà dreta del portal i formant L s'adossa un cos de porxos amb arcs rebaixats a la planta i al pis, sostinguts per pilars. Els de la planta baixa són tapiats deixant finestres i els del pis són oberts. El cos és cobert a dues vessants amb l'aiguavés dels porxos més curt. Al davant hi ha un mur formant una mena de corredor i un portal que tanca el barri. Al sud sobresurt una tribuna de planta poligonal i coberta a tres vessants formant galeria a nivell del primer pis. A la part oest hi ha unes obertures d'arc rebaixat a la planta i diverses finestres. Al nord hi ha un portal rectangular i diverses finestres, una de les quals és datada.
Cobert
Construcció d'estructura complexa formada per diversos coberts adossats entre ells i formant una planta poligonal. Consta només de planta baixa i tots estan coberts a nua vessant, amb la mateixa teulada.
Al sector nord-oest els murs són cecs i adossats al marge, a la part oest no hi ha mur i forma una gran entrada de garatge, és de construcció recent donat que hi ha totxo. Al sector est només hi ha un portal i una finestra. El sector sud-est presenta diversos portals i finestres i un mur que canca una horta. Totes les dependències estan destinades a tasques agrícoles i buscant la funcionalitat de l'edifici s'hi ha anat fent afegits.

## Història

Antic mas. Les primeres notícies es troben a la documentació de Sant Llorenç del Munt, ja que els priors del monestir posseïen diversos masos a la parròquia d'Espinelves. Així es tenen notícies de que el 19 d'abril de 1352 Pere Permanyer va comprar a Berenguer Sala de la Sala de Vilalleons els masos Clasqueró, el mas La Serra i el mas de Ça Balma, passant així la parròquia d'Espinelves a mans del prior.
Al segle següent, amb els estralls de la pesta negra, la parròquia quedà reduïda a onze masos, no se sap si la Balma quedà deshabitada, però de totes maneres, en els fogatges de 1553 hi consta un tal GASPAR BALMES. Per les dates constructives podem observar que la masia fou ampliada i reformada als segles XVII i XIX (Finestra nord: 1736. Porxos est: 1881).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «La Balma». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2017].
# Spalax zemni

Spalax zemni és una espècie de mamífer rosegador de la família dels espalàcids. És endèmic d'Ucraïna, on té un àmbit de distribució fragmentat que s'estén des de la frontera amb Polònia fins a la desembocadura del Dnièper. Es tracta d'un animal subterrani que s'alimenta de les parts subterrànies d'alfals, xicoira, convolvulàcies, malvàcies i plàntules (roures, moreres, acàcies, etc.). El seu hàbitat natural són les estepes verges. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Tsitsulina, K.; Formózov, N.; Zahorodniuk, I.; Xéftel, B. Spalax zemni. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 29 gener 2016.
Espècies vivents d'espalàcids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Myospalacinae :
Rhizomyinae :
Spalacinae :
Categoria :
# Subiti

Subiti , Tsubiti, Subatu o Subutu fou un regne arameu de Zobah (Aram-Tsoba o Aram Zobah) que fou substituït pel d'Aram Damasc, apareixent després com a província o districte del regne d'Hamath i d'Assíria (quan el regne fou annexionat a l'imperi) als segles VIII i VII aC. Estava al nord de Damasc, però la seva situació exacta no es pot precisar. Es pensa que Tsubiti era Aram-Tsoba, ja que el Ti com a terminació, és un indicatiu de país. Vers la meitat del segle vii aC els àrabs (Aribi) aliats als quedarens, es van apoderar de diversos lloc, des d'Edom a l'Orontes, entre els quals s'esmenta Khargi, però els assiris van derrotar els àrabs a Arazan i Khirataqaza a Udumu (Edom), a Yabrudu (Yabrud), a Bit-Ammani (Beth-Ammon), al cantó de Khaurina a Mahaba (Moab), a Sabarri, a Khargi, i a Sibiti o Tsubiti, afectant per tant les operacions assíries a la zona entre Edom i el país a l'est del riu Jordà fins més enllà de les fonts de l'Orontes.

## Bibliografia

* Alphonse J. Delattre L'Asie occidentale dans les inscriptions Assyriennes (1885)
* The arameans Arxivat 2010-03-05 a Wayback Machine.
# Baixa Àustria

Baixa Àustria (alemany Niederösterreich) és un dels nou estats d'Àustria. Compta amb el seu propi govern. Té 1.545.804 habitants, nombre lleugerament inferior a la població de Viena, i la seva capital és Sankt Pölten des de 1986. A més de tenir la capital federal a la seva porció centre-oriental, l'estat té com a fronteres la República Txeca al nord i Eslovàquia al nord-oest, a més d'Estíria al sud i l'Alta Àustria a l'oest. Els seus 19.174 km² d'àrea el converteixen en l'Estat més gran del país.

## Població

L'any 2001 hi havia al voltant d'un 79,3% de cristians catòlics, 3,3% protestants, 3,2% de musulmans i 10,8% d'altres moviments cristians protestants.

## Geografia

La Baixa Àustria està dividida en quatre regions, Weinviertel i Waldviertel, al NE, i Mostviertel i Industrieviertel al sud de la regió.

### Muntanyes

* Schneeberg (Klosterwappen; 2.076 m)
* Rax (Scheibwaldhöhe; 1943 m)
* Ötscher (1.893 m)
* Dürrenstein (1.878 m)
* Schneealpe (Ameisbühel; 1828 m)
* Hochkar (1.808 m)
* Hochwechsel (1.743 m)

### Valls

* Semmering (985 m)
* Wechsel (980 m)

### Rius

* Danubi
* Enns
* Fischa
* Göllersbach
* Kamp
* Krems
* Lainsitz
* Leitha
* March
* Ybbs
* Pulkau
* Schwechat
* Thaya
* Traisen

### Llacs

* Lunz (0,69 km²)
* Erlauf (0,56 km²)
* Sankt Pölten
* Krems an der Donau
* Waidhofen an der Ybbs
* Wiener Neustadt

## Administració

Es divideix en 4 ciutats i 19 districtes

### Districtes

* Amstetten
* Baden
* Bruck an der Leitha
* Gänserndorf
* Gmünd
* Hollabrunn
* Horn
* Korneuburg
* Krems-Land
* Lilienfeld
* Melk
* Mistelbach
* Mödling
* Neunkirchen
* St. Pölten-Land
* Scheibbs
* Tulln
* Waidhofen an der Thaya
* Wiener Neustadt-Land
* Wien-Umgebung
* Zwettl

### Ciutats oficials

* Sankt Pölten
* Krems an der Donau
* Waidhofen an der Ybbs
* Wiener Neustadt
# Aurangabad Bangar

Aurangabad Bangar és una ciutat de cens del districte de Mathura, a l'estat d'Uttar Pradesh a l'Índia. Està situada a 27° 26′ N, 77° 41′ E﻿ / ﻿27.44°N,77.69°E﻿ / 27.44; 77.69 (al centre oest de l'estat).
Té una població segons el cens de 2001 de 8.819 habitants.

## Referències

* ↑ «Yahoo maps location of Aurangabad Bangar». Yahoo maps. [Consulta: 29 març 2009].
* ↑ «Census of India 2001: Data from the 2001 Census, including cities, villages and towns (Provisional)». Census Commission of India. Arxivat de l'original el 2004-06-16. [Consulta: 1r novembre 2008].
# Auranha

Auranha (francès Auragne) és un municipi occità del Lauraguès, en el Llenguadoc, situat al departament de l'Alta Garona i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana