OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# L'últim partit. 40 anys de Johan Cruyff a Catalunya

L'últim partit. 40 anys de Johan Cruyff a Catalunya és un documental del 2014 dirigit per Jordi Marcos i produït per Bonita Films que narra la influència esportiva, social i cultural que ha significat el fitxatge del futbolista neerlandès Johan Cruyff per part del Futbol Club Barcelona, el 13 d'agost de 1973.
El documental explica els perquès, a partir del món del futbol, d'un canvi en la societat catalana amb l'arribada de la figura de Johan Cruyff, de la derrota a la victòria. Com va canviar una imatge derrotista, que el Barça es va forjar durant la dictadura franquista, i el va ajudar a passar a ser un club guanyador i respectat. Un canvi de mentalitat al qual va contribuir la seva forma d'entendre l'esport i la vida: «Si vols fer una cosa, fes-la». El film inclou imatges d'arxiu del neerlandès quan encara era jugador.

## Argument

El documental narra com el fitxatge del jugador neerlandès Johan Cruyff pel Barça va suposar una revolució esportiva, social i cultural; i com ha durat fins als nostres dies. La història s'explica a partir dels punts de vista d'altres personatges que han estat rellevants durant aquests 40 anys en la vida de Johan Cruyff.

## Repartiment

El documental recull testimonis de personalitats destacades del món de l'esport, la cultura i la política:
* Johan Cruyff
* Pep Guardiola
* Vicente del Bosque
* Xavi Hernández
* Ferran Adrià
* Xavier Sala-i-Martín
* Josep Carreras
* Marjorie Van der Meer, vídua d'Armand Carabén
* Magda Oranich
* Xavier Folch
* Bojan Krkic
* Jordi Cruyff

## Referències

* 1 2 3 «L'Auditori presenta el documental 'L'últim partit. 40 anys de Johan Cruyff a Catalunya'». Ara, 02-11-2014 [Consulta: 24 març 2014].
* 1 2 ««L'últim partit» rememora els 40 anys de Johan Cruyff a Catalunya». Nació Digital, 02-11-2014 [Consulta: 24 març 2014].
* ↑ «L'herència de Cruyff, a 'Sense ficció'». El Periódico, 20-01-2015 [Consulta: 24 març 2016].

## Enllaços externs

* Documental L'últim partit. 40 anys de Johan Cruyff a Catalunya
# Orgasmo nero

Orgasmo nero és una pel·lícula eròtica italiana de 1980 escrita i dirigida per Joe D'Amato.

## Argument

A la petita illa de la Hispaniola, perduda al mar Carib, Paul, un etnòleg que estudia els costums d'una tribu, dedica la major part del seu temps a la seva labor professional en detriment de la seva esposa Hélène, que se sent abandonada. Frustrada, Hélène coneix una dona nativa que viu a l'illa, Haini. El seu encant no la deixa indiferent i Hélène s'hi sent immediatament atreta. Això no obstant, Haini tendeix a pervertir tothom qui l'envolta i revela el seu costat violent a través de cerimònies vudú.

## Referències

* ↑ «Orgasmo nero». Filmoteca de Catalunya.
* ↑ «Woodoo-Baby - Sex und schwarze Magie in der Karibik» (en alemany). [Consulta: 21 març 2023].
* ↑ «Orgasmo nero (1980)» (en italià). FilmTV.it. [Consulta: 21 març 2023].
# Vibi Frontó

Vibi Frontó (en llatí: Vibius Fronto) va ser un militar romà del segle i aC. Formava part de la gens Víbia, una gens romana d'origen plebeu.
Va servir com a comandant de cavalleria sota Luci Pomponi Flac l'any 19 aC i va derrotar els parts comandats pel rei Fraates a la vora del riu Piramos.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 185.
# Tomàs de Metsop

Tomas de Metsob (armeni: Թովմա Մեծոփեցի, Tovmà Metsopetxí) (1378–1446) fou un clergue i historiador armeni que va deixar un relat de les invasions de Tamerlà al Caucas (1386–1403). La seva vida és coneguda per la biografia que d'ell va escriure el seu estudiant Kirakos Banaser i per alguns colofons del segle xv.

## Biografia

Va néixer a Akhiovit, al nord del llac Van i es va educar al monestir de Metsop, al nord-oest d'Ardjesh (moderna Erciş). Va viure una vida peripatètica fugint repetidament dels atacs de Tamerlà. Va fer de mestre i es va introduir en activitats literaries en diversos centres religiosos d'Armènia, incloent Sukhara, Tatev, Lim i Metsop. Va participar també en la lluita contra la influència del catolicisme romà dins l'església armènia i va ajudar a transferir el catolicós armeni de Sis (a Cilícia) altre cop a Edjmiatsín.
La seva obra principal és Història de Tamerlà i els seus successors, que és el relat d'un testimoni presencial escrit bàsicament de memòria. Encara que no és exacte, és una font important per la història d'Armènia i Geòrgia al final del segle xiv i princip del segle xv. El text clàssic armeni fou publicat per K. Shahnazarian a Paris el 1860 i traduit al francès per Félix Nève el 1861, i a l'angles per Robert Bedrosian el 1977.

## Referències

* ↑ T'ovma Metsobets'i's History of Tamerlane and His Successors. Armenian Historical Sources of the 5-15th Centuries (Selected Works). Consultat l'11 de gener de 2008.

## Vegeu també

* Tamerlà
# Alexandròpolis

«Alexandròpolis» té aquests significats:
* Alexandria d'Aracòsia, ciutat fundada suposadament per Alexandre el Gran
* Alexandria de Pàrtia, ciutat fundada suposadament per Alexandre el Gran
* Alexandròpolis (Tràcia), capital del districte administratiu d'Hebros a Tràcia
# Joan Simon

Joan Simon és el nom dels següents personatges:
* Joan Simon (bandoler), segle xix
* Joan Simon (músic), segles xvi i xvii

## Vegeu també

* Joan Simó
* Juan Simón
# Oshin

Oshin —en armeni Աիշին— (1282 – 20 de juliol de 1320)) fou rei del Regne Armeni de Cilícia o de la Petita Armènia, fill de Lleó III, i va succeir el seu nebot Lleó IV quan va ser assassinat l'agost del 1307. La seva mare fou Kirana de Lampron. Pertanyia a la dinastia hethumiana.
Va iniciar el regnat reunint un exèrcit amb el qual va expulsar els mongols del país. Va afavorir la unió entre les esglésies romana i armènia cosa que no tenia el suport popular. El 1309 Oshin, ex generalíssim i parent de la seva dona, fou executat per la mort de Toros III.
El govern de Xipre que corresponia a Enric II de Xipre, fou usurpat pel cunyat d'Oshin, Amalric de Tir (Amalric II de Xipre), casat amb la seva germana Isabel. Enric II es va refugiar a la cort d'Oshin que el va retenir presoner, però el va alliberar el 1310 després de l'assassinat d'Amalric.
Es va casar tres vegades. La primera amb la seva cosina Isabel de Korikos que va morir el 1310 i amb la qual va tenir el seu primer fill Lleó V. La segona amb Isabel de Lusignan (filla d'Hug III de Xipre i vídua de Constantí senyor de Neghir i Partzerpert) de la que es va divorciar el 1316 i va morir el 1319; la tercera amb una princesa de Nàpols, Joana d'Anjou (filla de Felip de Tàrent) amb la qual va tenir un segon fill de nom Jordi que devia morir jove.
Va vendre a Jaume el Just les relíquies dels dos braços de santa Tecla.
Va morir el 20 de juliol de 1320 i el va succeir el seu fill Lleó V, que només tenia 10 anys.
| Precedit per: Lleó IV | Regne Armeni de Cilícia 1307-1320 | Succeït per: Lleó V |

## Referències

* ↑ de Isla, José Francisco. Año cristiano o Exercicios devotos para todos los dias del año: Septiembre (en castellà). Librería Religiosa, 1863, p.500.
# La Fàbrica (Benissanet)

La Fàbrica és una obra de Benissanet (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada al nord del nucli urbà de la població de Benissanet, sortint del nucli urbà per la carretera a Móra d'Ebre (T-324), a la banda esquerra d'aquesta via. Edifici aïllat de planta rectangular format per dos grans cossos adossats, amb les cobertes de dos vessants de teula i distribuïts en una sola planta. Les finestres són rectangulars, amb els emmarcaments en relleu arrebossats i pintats, i les llindes apuntades. En canvi, els portals són d'arc rebaixat i grans dimensions amb el mateix tipus d'emmarcament. Adossat a la part posterior de l'edifici hi ha un petit cos rectangular amb la coberta plana utilitzada com a terrat. L'element més destacable és la torre. És de planta quadrada, amb la coberta de teula de dos vessants. Les úniques finestres, situades a la part superior de l'estructura, són de mida petita i d'obertura apuntada. A la part posterior de l'edifici, aïllada, es conserva una xemeneia circular bastida amb maons, assentada damunt d'un basament de planta quadrada decorat i amb cornisa motllurada. La construcció està arrebossada i pintada.

## Història

Antiga fàbrica d'alcohol reconvertida vers l'any 2004 en magatzem industrial.

## Referències

* 1 2 3 4 «La Fàbrica». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Enllaços externs

* «La Fàbrica». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Vibi Mars

Vibi Mars (en llatí Vibius Marsus) va ser un magistrat romà del segle i. Formava part de la gens Víbia, una gens romana d'origen plebeu.
Tàcit l'anomena "vetustis honoribus studiisque illustris". L'any 19 era un candidat més que probable al govern de Síria, però finalment va ser nomenat Gneu Senti Saturní l'any 21. El mateix any va ser enviat a buscar Gneu Calpurni Pisó per ser jutjat a Roma. Se'l menciona altre cop en els debats al senat l'any 26.
Just abans de la mort de Tiberi l'any 37 va ser acusat de ser un dels còmplices d'Albucil·la. L'any 42 va ser nomenat governador de Síria càrrec que va exercir un dos anys fins que el va substituir Gai Cassi Longí.
Es coneixen unes monedes d'un procònsol de nom Gai Vibi Mars procedents d'Útica, i sembla que probablement aquest Vibi Mars va ser procònsol a l'Àfrica en una data desconeguda entre l'any 20 i el 35, en compensació per no ser nomenat governador de Síria.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 962.
# Tirà becplaner de cresta canyella

El tirà becplaner de cresta canyella (Platyrinchus saturatus) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les terres baixes a l'extrem sud-est de Colòmbia, sud de Veneçuela, Guaiana, nord-est del Perú i Brasil amazònic.

## Referències

* ↑ «Tirà becplaner de cresta canyella». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Cantó de Brest-Saint-Pierre

El cantó de Brest-Saint-Pierre (bretó Kanton Brest-Kerbêr) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Finisterre a la regió de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega el barri de Saint-Pierre/Kerbêr de Brest.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2004- | Pierre Maille | PS | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Referències

* ↑ «Canton de Brest-Saint-Pierre - Liste des communes». Arxivat de l'original el 2016-02-13. [Consulta: 25 octubre 2018].

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Podarg de Horsfield

El podarg de Horsfield(Batrachostomus javensis) és una espècie d'ocell de la família dels podàrgids (Podargidae) que habita la selva humida de Java.

## Referències

* ↑ «Podarg de Horsfield». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Osgood (Missouri)

Osgood és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 51 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Osgood tenia 51 habitants, 20 habitatges, i 14 famílies. La densitat de població era de 109,4 habitants per km².
Dels 20 habitatges en un 45% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45% hi vivien parelles casades, en un 25% dones solteres, i en un 30% no eren unitats familiars. En el 20% dels habitatges hi vivien persones soles el 20% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 35,3% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 27,5% entre 25 i 44, un 13,7% de 45 a 60 i un 17,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 65 homes.
La renda mediana per habitatge era de 14.250 $ i la renda mediana per família de 32.917 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.750 $ mentre que les dones 17.500 $. La renda per capita de la població era de 8.889 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Osgood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Osgood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Labotes (general)

Labotes (grec antic: Λαβώτης) fou un governador espartà de la colònia d'Heraclea.
Va morir en un combat contra el poble dels eteus juntament amb uns set-cents colons, per la traïció dels seus aliats aqueus l'any 409 aC. Plutarc explica una anècdota d'un cert Labotes que segurament fa referència al mateix personatge. Diu que Labotes, quan qualcú s'entretenia molt introduint un tema, exigia, irònicament, que als temes de poca importància els corresponguessin introduccions breus.

## Referències

* ↑ Hi ha manuscrits de Plutarc que l'anomenen Labotos.
* ↑ «Labotas 2». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ Xenofont, Hel·lèniques, I, 2.18.
* ↑ 2.Leobotes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 749.
* ↑ Plutarc, Màximes dels espartans.
# Pantà de Sau

El pantà de Sau és un embassament que pertany al riu Ter, creat per una presa situada al municipi de Vilanova de Sau. Se situa al peu de la serralada de les Guilleries i s'estén pels termes de Vilanova de Sau, les Masies de Roda, Tavertet i l'Esquirol, a la comarca d'Osona.
Juntament amb el de Susqueda i amb el del Pasteral, forma part d'un sistema de tres pantans que uneix la comarca d'Osona amb la de la Selva i que tenen per funció la regulació del Ter per l'abastament d'aigua a l'àrea metropolitana de Barcelona, a Girona i a la Costa Brava, la laminació d'avingudes per tal d'evitar inundacions, i la generació d'energia hidroelèctrica. Actualment, s'hi permet la pràctica d'esports nàutics.
L'embassament té una llargada de 17 km i 3 km d'amplada, amb una capacitat màxima de 177 hm³. La resclosa ha 260 metres de longitud i 75 metres d'altura, i amb una potència elèctrica instal·lada de 55 MW per una producció anual de 85 GWh.
El pantà es va començar a projectar el 1931 i es va bastir de 1947 fins al 1963.
Va cobrir el poble de Sant Romà de Sau, les restes del qual, especialment el campanar de l'església romànica del segle xi, són visibles quan el nivell de l'aigua embassada és baix. L'església Sant Romà està registrada com la més antiga del món que es conserva dreta dins l'aigua. Ho confirma un estudi impulsat per l'entitat internacional de registres de rècords mundials Official World Record amb la col·laboració d'un grup de recerca de la Universitat de Barcelona l’any 2021.

## Sequera de l'any 2023

A començament de març de 2023, l'embassament va arribar a mínims històrics, proper al 10%. L'Agència Catalana de l'Aigua va decidir obrir comportes per passar cap a Susqueda la màxima quantitat d'aigua potable possible.
El 27 de febrer de 2024 i només amb un 1,40% de la seva capacitat, va emergir el pont medieval que antigament servia per travessar el riu Ter abans de la construcció del pantà. Això no havia passat mai des que l’any 1963 abans que s’omplís el pantà per primer cop, ja que el pont està situat a la part més fonda.

## Galeria

* Estat de l'embassament al 13% (11 de març 2023)
* Església de Sant Romà de Sau. Març de 2023
* Panoràmica del pantà.
* Tavertet - Puig de la força des de la via, sota Santa Cilia. Any 2000.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «pantà de Sau | enciclopèdia.cat». GEC. [Consulta: 2 abril 2021].
* 1 2 3 Agència Catalana de l'Aigua La gestió dels embassaments a Catalunya.
* ↑ «Central de Sau». [Consulta: 9 juny 2021].
* ↑ La més antiga del món que es conserva dreta dins l'aigua
* ↑ World Record
* ↑ L'entitat Official World Record amb la col·laboració d'un grup de recerca de la UB
* ↑ «El pantà de Sau, a mínims del segle XXI i a tocar del 10 %», 10-03-2023. [Consulta: 12 març 2023].
* ↑ «Reapareix al pantà de Sau l’antic pont de Sant Romà», 27-02-2024. [Consulta: 27 febrer 2024].

## Vegeu també

* Embassaments de Catalunya
* Espai Natural de les Guilleries-Savassona

## Enllaços externs

* Els embassaments al web de l'ACA
# Tirà becplaner de bigotis

El tirà becplaner de bigotis (Platyrinchus mystaceus) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa del bosc, clars i matoll obert de les terres baixes i turons des de Costa Rica, oest i est de Panamà, Colòmbia, Veneçuela, Trinitat, Tobago i Guaiana, cap al sud, per l'oest dels Andes, fins l'oest de l'Equador i, a través de l'est de l'Equador i est del Perú fins al nord i l'est de Bolívia, a les terres baixes del nord, centre i est de Brasil, est de Paraguai i nord-est de l'Argentina.

## Taxonomia

Algunes classificacions consideren que la població occidental és en realitat una espècie diferent:
* Platyrinchus albogularis Sclater, PL, 1860 - tirà becplaner gorjablanc

## Referències

* ↑ tirà becplaner de bigotis«Tirà becplaner de bigotis». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ tirà becplaner gorjablanc «Tirà becplaner de bigotis». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Can València

Can València, també coneguda com a Casa del Través o Casa Clavell, és una obra d'Arenys de Mar (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici, amb teulada a dues aigües, de dues plantes: una baixa i un pis. El portal de la planta baixa està format per un arc de mig punt adovellat. Les finestres, d'ambdues plantes, són de pedra. Composició dels elements simètrics. Situada a l'inici del carrer d'Avall amb la Riera. Es conserva en bon estat de conservació, encara que aquests anys no ha estat objecte de reformes. Les seves característiques són les pròpies de les masies del Maresme.

## Referències

* ↑ «Can València». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 juliol 2015].
# Amelichloa caudata

Amelichloa caudata és una espècie de planta cespitosa herbàcia perenne de la família de les Poaceae, originària d'Amèrica del Sud. El seu nom comú és "Espartillo" i pot fer fins a 75-100 cm d'alçada. No és una planta senzilla d'identificar i només es podrà identificar si la tofa ha arribat a una certa mida. A Tasmània (Austràlia) ha estat considerada una mala herba declarada com que la seva importació, venda i distribució hi són prohibides Les fulles són fortament embeinadores a la base en contacte amb les tiges i es van afluixant a mesura que se´n separen. Les làmines rígides de les fulles estan fortament acanalades en ambdós costats i tenen puntes punxegudes, a mà oberta, l'herba sembla espinosa. No presenta rizomes (tiges subterrànies) i el sistema d'arrel és de tipus fibrós. L'Espartillo produeix dos tipus de llavor: les normals, per pol·linització, es formen a partir de les flors de color porpra terrós en els extrems de les tiges de floració; i llavors dures, de rosca a la base de les tiges que són d'auto-pol·linització. A diferència de les llavors normals, les llavors mare-femella com poden romandre en estat latent durant períodes variables. Les llavors germinen a la tardor i les plàntules creixen lentament durant l'hivern. La floració s'ha de desenvolupar a la primavera i es produeix des de finals de la primavera fins a l'estiu.

## Distribució i hàbitat

Es distribueix cap a Nova Gal·les del Sud, cap a la costa central, amb un rang altitudinal de 0-900 metres sobre el nivell del mar. Creix com un arbust del sotabosc cap als marges de la selva (en concret en els boscos tropicals secs), boscos de mosó i boscos esclerofil·les humits.

## Taxonomia

Amelichloa caudata va ser descrita per Arriaga, Mirta O. i Barkworth, Mary Elizabeth i publicada a Sida 22(1): 148. 2006. (Sida)

### Sinonímia

* Stipa caudata Trin.
* Achnatherum caudatum (Trin.) S.W.L.Jacobs & J.Everett

## Referències

* ↑ «Amelichloa caudata a EOL» (en anglès). [Consulta: 29 maig 2015].
* ↑ «Amelichloa caudata a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 29 maig 2015].
* ↑ «Espartillo (Amelichloa caudata)» (en anglès). Tasmanian Government - Department of Primary Industries, Parks, Water and Environment, 21-11-2015. Arxivat de l'original el 2015-11-21. [Consulta: 23 desembre 2021].
* ↑ «Amelichloa caudata». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 28 maig 2015].
* ↑ «Stipa caudata Trin. — The Plant List» (en anglès). The plant list. [Consulta: 23 desembre 2021].

## Bibliografia

* ↑ Quatrocci, U. World Diccionary of Medicinals and Poisonous Plants. CR Press, Taylor and Francis Group, 2012. ISBN 978 1 4200 8044 5.
# Podarcis pityusensis gorrae

La sargantana de l'illa del bosc (Podarcis pityusensis gorrae) es una espècie de sauròpsid (rèptil) de la família dels lacèrtids endèmica d'aquesta illa; són molt semblants a les d'Eivissa.

## Referències

* ↑ «Podarcis pityusensis gorrae (Eisentraut, 1928)» (en anglès). [Consulta: 15 maig 2019].
# Osgood (Ohio)

Osgood és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 255 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Osgood tenia 255 habitants, 103 habitatges, i 77 famílies. La densitat de població era de 289,6 habitants/km².
Dels 103 habitatges en un 25,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,1% hi vivien parelles casades, en un 5,8% dones solteres, i en un 25,2% no eren unitats familiars. En el 24,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,48 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,5% tenia menys de 18 anys, un 5,1% entre 18 i 24, un 27,8% entre 25 i 44, un 20,8% de 45 a 60 i un 22,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.731 $ i la renda mediana per família de 48.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.875 $ mentre que les dones 24.375 $. La renda per capita de la població era de 18.686 $. Cap de les famílies i el 0,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Osgood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Osgood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].