OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estimada Elizabeth

Estimada Elizabeth (títol original en anglès, Eat Wheaties!) és una pel·lícula de comèdia canadenca del 2020 escrita i dirigida per Scott Abramovitch i produïda pel mateix Abramovitch i David Phillips. S'ha doblat al català.

## Premissa

Es tracta d'una adaptació de la novel·la de 2003 de Michael Kun The Locklear Letters actualitzada per a l'era de les xarxes socials. La pel·lícula és protagonitzada per Tony Hale com a Sid Straw, un home que esdevé copresident del comitè de planificació de la Universitat de Pensilvània pel seu retrobament universitari, només per obsessionar-se a demostrar que era amic de l'actriu Elizabeth Banks que eren estudiants.

## Referències

* ↑ Gabriel Sigler, "Tony Hale plays a schlub obsessed with Elizabeth Banks in the sweet and quirky ‘Eat Wheaties!’" Arxivat 2021-01-17 a Wayback Machine.. Bad Feeling, September 29, 2020.
* ↑ «Estimada Elizabeth». Goita què fan, ara!. [Consulta: 29 febrer 2024].
* ↑ Lou Harry, "Heartland 2020: Eat Wheaties!" Arxivat 2020-12-03 a Wayback Machine.. Midwest Film Journal, October 6, 2020.
# Martirano Lombardo

Martirano Lombardo (en calabrès Marturànu Lumbardu) és un municipi italià, situat a la regió de Calàbria i a la província de Catanzaro. L'any 2023 tenia 952 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1r gener 2017 | 1r gener 2018 | 1r gener 2023 |
| 1.097 | 1.071 | 952 |

## Administració

Llista d'alcaldes i alcaldesses :
| Dates mandat | Nom de l'alcalde/ssa | Causa finalització |

## Referències

* ↑ Dizionario Di Toponomastica: Storia E Significato Dei Nomi Geografici Italiani. Garzanti, 1990.
# Filosofia de la informació

La filosofia de la informació és un camp dins la filosofia desenvolupat der Luciano Floridi que tracta sobre la investigació de la natura conceptual i els principis bàsics de la informació, entre aquests la manipulació de dades, l'intercanvi d'informació, la utilització d'aquesta informació. Aquest camp de la filosofia també es dedica a elaborar metodologies sobre la teòrico-informatives per tal de ser aplicades a problemes majors.

## Característiques

Com que la tecnologia ha produït un canvi informacional, una transformació de la naturalesa de les coses, ha calgut una branca filosòfica que es dediqués a la re-ontologització de l'entorn.
La filosofia de la informació investiga de manera crítica la natura conceptual i els principis bàsics de la informació per tal de realitzar una teoria de la informació i una metodologia de càlcul de cara als problemes filosòfics.
També estudia en fenomen informatiu així com s'ha d'utilitzar, processar i administrar la informació.

## Luciano Floridi i la filosofia de la informació

Considerat un dels màxims representants de la tecnoètica, Luciano Floridi es dedica a investigar les qüestions ètiques que sorgeixen a partir del desenvolupament i aplicació de les tecnologies avui en dia.
Les seves investigacions es basen en l'aproximació filosòfica cap a la societat actual, on Internet és un element crucial en la quotidianitat.
El que es vol aconseguir amb aquesta branca filosòfica és combinar la lògica, informàtica i neurociencia per tal de crear un model post-modernista que porti cal a la relació de la informació i les estructures orgàniques del sistema nerviós.
Presenta dos dinàmiques diferenciades en relació a l'ús de la informació:
* Dinàmica lineal: la informació és ordenada i progressista. Està directament relacionat amb els coneixements bàsics i habilitats motores.
* Dinàmica de xarxa: la informació està interrelacionada, és dinàmica i canvia. El cervell forma part d'aquesta dinàmica, canvia les connexions sinàptiques de la xarxa neuronal.
L'any 2004, Luciano Floridi va publicar un escrit en el què parlava sobre els problemes dins la filosofia de la informació. Aquest escrit contenia idees que havien quedat obertes, que podien o bé desenvolupar-se, o ser refutades per tal de seguir avançant el en camp de la filosofia de la informació. Aquests problemes els va organitzar segons la seva naturalesa: analítics, semàntics, cognitius, naturalistes o valoratius.

## Referències

* ↑ «关于欧洲文化: 我们天生自由而且平等. 自由、平等、博愛». [Consulta: 14 desembre 2018].
* ↑ «¿Qué es la filosofía de la información? | Humanidades Digitales». [Consulta: 14 desembre 2018].
* ↑ «Luciano Floridi y 5 ideas sobre filosofía de la información» (en castellà). [Consulta: 14 desembre 2018].
# Marina Monzó

Marina Monzó (València, 1994), és una soprano valenciana.
Inicià els estudis de música als 4 anys, i fins als 11 feu piano i cant a l'Escola Coral Veus Juntes de Quart de Poblet i posteriorment estudia flauta travessera en l'Agrupació Musical L'Amistat de Quart de Poblet. L'any 2010 va iniciar els estudis de cant i flauta al Conservatori Professional de València i l'any 2017 cursava els estudis de cant al Conservatori Superior de Música de València. Ha realitzat cursos i masterclass de cant amb professores com Ana Luisa Chova, Enedina Lloris, Alberto Guardiola, Robert Expert, Ofelia Sala, Daniel Gascó i Juan Diego Flórez, i des de l'any 2014 fa classes amb la soprano Isabel Rey. Va ser soprano solista amb el cor de la Universitat Politècnica de València i l'Escola Coral Veus Juntes i ha interpretat a Adele de l'òpera Die Fledermaus al Palau de la Música de València.
Va guanyar el segon premi al concurs de cant organitzat per Juventudes Musicales de España, i l'any 2016 va debutar a Bilbao com a protagonista de La Sonnambula.
Pel Nadal de 2017 ha actuat en Christmas in Tokyo.

## Referències

* 1 2 «Marina Monzó» (en castellà). Arxivat de l'original el 2017-12-22. [Consulta: 22 desembre 2017].
* ↑ Martínez, Alejandro. «Marina Monzó, soprano: "Soy joven pero no tengo miedo"» (en espanyol europeu). [Consulta: 22 desembre 2017].
* ↑ «La Sonnambula en Vigo: triunfo de la jovencísima Marina Monzó - Opera World» (en castellà). Opera World, 14-10-2017.
* ↑ «Japan Arts: | Christmas in Tokyo 2017». [Consulta: 22 desembre 2017].
# Federico Ricci

Federico Ricci (Nàpols, 22 d'octubre de 1809 - 10 de desembre de 1877) fou un compositor Italià, especialment d'òperes.
Era el germà més jove de Luigi Ricci, amb qui col·laborà en diversos treballs.
Federico estudià a Nàpols com ho feu el seu germà. El seu primer gran èxit li arribà amb La prigione di Edimburgo, un dels seus millors treballs seriosos. Va compondre temes seriosos durant uns quants anys, i d'aquests Corrado d'Altamura fou un èxit particular. Tanmateix, la seva última col·laboració amb el seu germà, una comèdia anomenada Crispino e la comare, era aclamat com l'obra mestra dels dos compositors, des de llavors Federico es dedicà totalment a comèdia.
Després de diverses estrenes a Viena, Federico va fer de professor a Sant Petersburg i durant 16 anys no escriuria cap òpera. El 1869 es traslladà a París, on estrenà Une folie à Rome que es representà durant 77 nits. Altres comèdies franceses principalment revisions d'anteriors treballs compostos amb el seu germà també varen obtenir un cert d'èxit. També va contribuir en la composició del Recordare Jesu de la Missa de Rossini.
Encara que no tenia l'energia del seu germà, els resultats de Federico solen ser jutjats per ser més hàbilment escrits que els de Luigi: per exemple, s'ha dit que La prigione di Edimburgo espectacles una sensibilitat cap al seu tema (The Heart of Midlothian de Walter Scott) que és rar entre òperes italianes del període. Morí a Conegliano. El seu fill Luigi, també anomenat Luigino (1852-1906), fou també compositor.

## Òperes

* Il colonnello (amb Luigi Ricci) (1835)
* Monsieur de Chalumeaux (1835)
* Il disertore per amore (amb Luigi Ricci) (1836)
* La prigione di Edimburgo (Trieste, 1838)
* Un duello sotto Richelieu (1839)
* Luigi Rolla e Michelangelo (Firenze, 30 de març de 1841)
* Corrado d'Altamura (La Scala, Milano, 16 de novembre de 1841)
* Corrado d'Altamura (1841, 1844)
* Vallombra (1842)
* Isabella de'Medici (1845)
* Estella di Murcia (1846)
* L'amante di richiamo (con Luigi Ricci) (1846)
* Griselda (1847)
* Crispino e la Comare, ossia Il medico e la morte (amb Luigi Ricci) (Venècia San Benedetto, 28 de febrer de 1850)
* I due ritratti (1850)
* I1 marito e 1'amante (1852)
* Il paniere d'amore (1853)
* Une folie à Rome (París, 1869)
* Le docteur Rose, ou La dogaresse (1872)

## Referències

* ↑ http://www.operone.de/komponist/riccij.html
* Budden, Julian: Ricci, Federico in 'The New Grove Dictionary of Opera', ed. Stanley Sadie (London, 1992) ISBN 0-333-73432-7
* Holden, Amanda (Ed.), The New Penguin Opera Guide, Nova York: Penguin Putnam, 2001. ISBN 0-140-29312-4
# Mas Crupell

El Mas Crupell és una obra de Castellar del Vallès (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edificació de caràcter rural situada en el nucli a partir del qual s'anà formant el poble de Castellar del Vallès. L'edifici és de planta rectangular amb teulada a doble vessant i el carener paral·lel a la façana principal. Té una gran porta d'entrada, de considerables dimensions si es té en compte l'estretor de la façana i la poca alçada de la casa. Aquesta està decorada amb grans dovelles, a la clau hi ha un petit relleu geomètric i a les dovelles que hi ha per sobre de les dovelles d'arrencada hi ha uns petits caps. Sobre la porta hi ha una petita finestra amb un ampit de pedra sobresortint i a la llinda hi ha esculpit un arc conopial. Destaca també les dimensions del ràfec, amb decoració geomètrica.

## Història

A la Plaça Vella, que es correspon amb l'antiga era del Mas Crupell, es reunien a cop de campana per escollir síndics i altres assumptes.

## Referències

* 1 2 «Mas Crupell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 1r abril 2019].
# Marta Irene Lois González

Marta Irene Lois González, nascuda a Vigo l'any 1969 i resident a Santiago de Compostel·la, és una professora universitària, politòloga i política gallega.

## Trajectòria

Es va graduar a la Universitat de Santiago de Compostel·la i és professora a la Facultat de Ciències Polítiques d'aquesta universitat.
És membre de Compostel·la Oberta i regidora de l'Ajuntament de Santiago de Compostel·la, on va ocupar la cartera d'Igualtat, Desenvolupament Econòmic i Turisme la legislatura 2015-2019.
Va saltar a l'atenció de la política espanyola quan, a finals de maig de 2023, Yolanda Díaz la va nomenar presidenta del Moviment Sumar, partit instrumental dins de la coalició Sumar.

## Referències

* ↑ «ORCID». [Consulta: 9 juliol 2023].
* ↑ «Marta Lois González – Máster Universitario online en Dirección Pública y Liderazgo Institucional». [Consulta: 9 juliol 2023].
* ↑ «Compostela Aberta. Ayuntamiento de Santiago de Compostela». [Consulta: 9 juliol 2023].
* ↑ Salgado, Lara. «¿Quién es Marta Lois, la presidenta de Movimiento Sumar?» (en espanyol europeu), 31-05-2023. [Consulta: 9 juliol 2023].

## Enllaços externs

* Perfil de l'escriptora al web de l'editorial Akal (castellà)
# Farga de Vila-rodona

La Farga de Vila-rodona és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Vila-rodona (Alt Camp).

## Descripció

L'antiga farga està situada als afores de Vila-rodona, al costat del riu Gaià. El conjunt presenta una estructura tancada aproximadament rectangular amb edificacions en dos dels seus costats. Una tanca delimita l'espai no edificat i hi defineix un pati interior. L'accés al bloc principal és doble i es fa bé per una petita porta oberta al mur, o bé a través d'una gran porta rectangular practicada a la part de la tanca contigua a l'edifici. Es tracta d'una construcció de planta baixa i dos pisos, pintada, amb coberta a dues vessants. A la part posterior d'aquest bloc, pintada, amb tres de planta i un pis, així mateix amb coberta dues vessant i que ocupa totalment el segon costat del rectangle. el material predominant de la construcció és la pedra.

## Història

Els primers documents que fa referència a La Farga de Vila-rodona daten dels anys 1187 i 1190. L'autor Martínez Larriba pensa que "tenia gran esplendor durant els segles xiii i xiv, fins a les guerres de Joan II (1462-67) moment en què possiblement va deixar de funcionar". Del segle xvi hi ha documentació que demostra que La Farga es trobava en funcionament. Va seguir en marxa amb el nom de "Ferreries l'Àncora" fins al s. XIX, moment de davallada de les fargues per l'aparició de la metal·lúrgica. Des de finals del s. XIX va fer-se servir com a centre de transformació de l'aram, fins al 1925 data en què va deixa r de funcionar. En temps de la Guerra Civil es va desfer la maquinària per aprofitar el ferro.

## Referències

* «Pat.mapa: arquitectura». Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Mapa de recursos culturals». Diputació de Tarragona.
# Farga de la Llosa

La Farga de la Llosa és una obra de Lles de Cerdanya (Baixa Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La farga és lestabliment on, per reducció del mineral, es produïa el ferro pel procediment conegut arreu d'Europa per procediment català o de la farga catalana.
A la Llosa s'hi realitzava el processament i fosa del ferro, mineral que s'extreia de les muntanyes del voltant, amb matxos i mules. Per la gran superfície que ocupava, i les restes d'instal·lacions trobades, devia tenir una gran importància a l'època en què era en funcionament. Un dels martells utilitzats en aquesta Farga es guarda actualment a la casa de cal Jan de la Llosa.
S'hi poden apreciar diversitat d'antigues barraques i construccions, actualment en runes, que previsiblement van ser utilitzades per pernoctar-hi els mateixos operaris de la farga, per a guardar-hi bestiar, etc. Les restes ens ensenyen plantes rectangulars de construcció senzilla amb murs de maçoneria i pedra seca. Doncs el seu estat de conservació és ruïnós.

## Història

A salvatge vall de la Llosa, ja era utilitzada antigament per contrabandistes, pastors, bandolers i llauradors per passar a Andorra. També el travessaven els arriers que transportaven el ferro que s'extreia de la mina situada a Pimorent.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Farga de la Llosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Massa (desambiguació)

«Massa» té aquests significats:
* Biografies:
** Felipe Massa, pilot de Fórmula 1
** Salvador Massa i Passapera, polític de la Unió Catalanista
** Beneta de Massa, jutge de Càller
* Física:
** Massa, propietat física de la matèria
** Massa atòmica, propietat característica dels àtoms que es mesura en unitats de massa atòmica
** Massa molecular, propietat característica de les molècules que es mesura en unitats de massa atòmica
** Massa molar, massa d'un mol d'una substància determinada.
** Massa de Planck
** Massa solar, unitat de massa que equival a la massa del Sol
* Toponímia:
** Massa (Toscana), municipi italià, de la regió de la Toscana, a la província de Massa-Carrara
** Massa Veternensis, ciutat d'Etrúria a la plana de Maremma
** Massa Trabària, regió muntanyosa entre els Alps de Luna i la part oriental dels Apenins
** Província de Massa-Carrara, part de la regió de Toscana dins Itàlia
** Massa (Marroc), vila del sud del Marroc
* Miscel·lània:
** Massa (aliment) castellanisme per pasta, en general, una massa tova, blana i plàstica, formada amb una substància sòlida molta o polvoritzada mesclada íntimament amb aigua o algun altre líquid.
** Llengua massa, llengua txadiana pertanyent a la subdivisió de les llengües masses
** Massa o terra (electricitat), punt de referència d'un circuit elèctric a partir del qual es mesuren les tensions elèctriques
# Massa Marittima

Massa Marittima és un municipi situat al territori de la província de Grosseto, a la regió de la Toscana (Itàlia).
Limita amb els municipis de Follonica, Gavorrano, Monterotondo Marittimo, Montieri, Roccastrada, Scarlino i Suvereto.
Pertanyen al municipi les frazioni de Ghirlanda, Niccioleta, Prata, Tatti, i Valpiana.

## Galeria

* Catedral
* Plaça Matteotti
* Carrer
* Claustre de l'església de S.Agustí

## Referències

* ↑ Comune di Massa Marittima - Statuto
# Matilde Rodríguez (actriu)

* Aquest article tracta sobre una actriu espanyola . Si cerqueu una política uruguaiana, vegeu «Matilde Rodríguez Larreta».
Matilde Rodríguez (1860 - 8 de novembre de 1913) va ser una actriu espanyola.

## Biografia

Considerada una de les grans dames de l'escena espanyola de finals de segle xix i principis del segle xx, va estar casada amb el també actor José Rubio Laynez († 1929). Va debutar sobre l'escenari al Teatre Cervantes de Sevilla, de la mà de la companyia de Victorino Tamayo.
Instal·lada a Madrid des de la dècada del 1880, va actuar en els Teatres de La Comèdia i Lara. La seva consagració definitiva es va produir amb l'obra Los dulces de la boda (Els dolços del casament), contractada per l'empresari Emilio Mario. Altres dels seus grans èxits professionals van ser la Nuestra Señora (Nostra Senyora, 1890), de Carlos Arniches, junt amb Balbina Valverde, Pedro Minio (1908), de Benito Pérez Galdós, La sombra del padre (L'ombra del pare, 1909), de Gregorio Martínez Sierra, La reja (La reixa, 1897), Doña Clarines (1909), Los Galeotes (1900) o Las Flores (Les flors, 1901), amb Rosario Pino i Concha Catalá, totes elles dels Germans Álvarez Quintero.
La seva última etapa professional la va desenvolupar al Teatro Español.

## Referències

* ↑ «Obituari» (en castellà). Diari ABC [Madrid], 09-11-1913.
# Família a l'Antiga Grècia

La família a l'Antiga Grècia era la base natural de la societat i considerada com el mitjà ideal per al naixement dels fills i per a la seva educació cívica.

## El matrimoni

Les lleis que regulaven el matrimoni i garantien la legitimitat dels fills van ser molt rigoroses a tot el món hel·lènic i especialment a Esparta.
El matrimoni acostumava a ser concertat. El matrimoni o la unió entre parents consanguinis no eren permesos. Tanmateix l'endogàmia era aconsellable quan la seva finalitat era mantenir la unitat familiar. Així existia una norma legal per tal que una hereva única del cap de família (epiclera) es casés amb el parent més proper del pare difunt per tal de continuar la línia successòria i el culte familiar.
La unió entre un home i una dona es feia a través d'un contracte oral en presència de dos testimonis. L'esposa no podia avortar sense el consentiment del marit.
La finalitat del matrimoni era tenir un fill mascle per assegurar la continuïtat de l'oikos és a dir la unitat econòmica composta pels seus familiars i els grups de persones dependents.

## Els fills

Els fills mascles podien casar-se quan arribaven a la pubertat, cap als 12 o 13 anys, però ho acostumaven a fer després del servei militar cap als vint anys. Hesíode aconsellava que els homes es casessin als 30 anys (ja amb plenitud de drets polítics) amb noies de 15 o 16.

## La dona

No tenien drets ciutadans ni tan sols tenien dret a les propietats del marit i podia ésser expulsada de la llar quan el seu espòs moria. Les nenes de classe alta iniciaven l'educació als 6 anys sota la tutela de les seves mares en activitats domèstiques com filar i teixir. Només en èpoques més tardanes les nenes anirien a l'escola. En cas d'adulteri de la dona el marit podia matar-la si aquest adulteri havia estat provat.
# Mecanisme de biela-manovella

Un mecanisme de biela-manovella és un tipus de mecanisme que transforma un moviment rotatori en moviment rectilini o viceversa segons els casos. S'usa per exemple en altres mecanismes més complexos, premses, bombes de fluids, màquines d'estampació, etc.
En forma esquemàtica, aquest mecanisme es crea amb dues barres unides per una articulació. Una de les barres gira al voltant d'un dels seus dos extrems, com ho faria l'eix d'una roda de bicicleta, per exemple; mentre que l'altra barra es desplaça en direcció del seu eix més llarg. L'articulació és una unió tal que permet unir l'extrem que es desplaça de la barra que gira (la manovella) amb un dels dos extrems de l'altra barra. Aquesta articulació particular (biela) permet uns certs moviments (graus de llibertat (mecànica)) entre la manovella i la biela, però no tots.

## Elements

* Biela: És un element rígid i allargat que permet la unió articulada entre la manovella i l'èmbol. Està formada pel cap, la canya o cos i el peu. La forma i la secció de la biela poden ser molt variades, però ha de poder resistir els esforços de treball, per això és feta d'acers especials o aliatges d'alumini.
* Manovella: És una palanca amb un punt a l'eix de rotació i l'altra al cap de la biela. Quan el biela es mou alternativament, endavant i endarrere, s'aconsegueix fer girar la manovella gràcies al moviment general de la biela. I a l'inrevés, quan gira la manovella, s'aconsegueix moure alternativament endavant i endarrere la biela i l'èmbol.

## Vegeu també

* Manovella
* Filaberquí
* Mecanisme de jou escocès
* Mecanisme de moviment alternatiu

## Nota

* ↑ Grewe 2010; Ritti, Grewe & Kessener 2007, p. 161; Grewe 2009, p. 429
* ↑ Las técnicas y las construcciones de la Ingeniería Romana, V Congreso de las Obras, <http://www.traianvs.net/pdfs/2010_15_grewe.pdf>(per a descarregar l'article cal registrar-se al web)
* ↑ Bautechnik im antiken und vorantiken Kleinasien, Byzas, ISBN 978-975-807-223-1, <http://www.freundeskreis-roemerkanal.de/Text/BAUTECHNIK%20IM%20ANTIKEN%20UND.pdf>
* ↑ A Relief of a Water-powered Stone Saw Mill on a Sarcophagus at Hierapolis and its Implications

## Enllaços externs

* Sistema de doble-biela i engranatges cònics. Arxivat 2010-12-21 a Wayback Machine.
# Mazion

Mazion és un municipi francès, situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània. És un dels municipis situats al País Gavai o Gavacheria, que tot i trobar-se geogràficament a Occitània és de parla oïl (saintongesa)

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 352 | 354 | 416 | 429 | 402 | 395 | 471 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | René Sicaud | |
| 2008- | Maryse Chasseloup | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 15 gener 2011].
# Mazaricos

Mazaricos és un municipi de la província de la Corunya a Galícia. Pertany a la Comarca de Xallas. Limita amb els ajuntaments de Santa Comba, Muros, Carnota, Outes, Negreira, Vimianzo, Zas i Dumbría
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1981 | 2004 |
| 6.036 | 6.769 | 7.183 | 6.757 | 5.639 |
| Fonts: INE i IGE (Els criteris de registre censal variaren i les dades de l'INE i de l'IGE poden no coincidir.) |||||

## Parròquies

| Alborés (San Mamede) Antes (San Cosme) Arcos (Santiago) Beba (San Xián) Chacín (Santa Baia) Coiro (Santa María) | Colúns (San Salvador) Corzón (San Cristovo) As Maroñas (Santa Mariña) Mazaricos (San Xoán) San Fins de Eirón (San Fins) Os Vaos (San Tomé) |

## Personalitats de Mazaricos

* Manuel González González (n. 1951), lingüista.