OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Platja Romana

La platja Romana és una platja de sorra fina i daurada del municipi d'Alcalà de Xivert a la comarca del Baix Maestrat (País Valencià).
Ubicada entre el Roquer Martí, un cordó dunar d'alt valor ecològic, (que la separa de la platja Carregador) i el Roquer de la Romana (que la separa d'unes caletes i de la platja del Moro), presenta una forma de mitja lluna. Té una longitud de mig quilòmetre i una amplària mitjana de 70 m amb un màxim central de 100 m.
Es troba dos metres afonada respecte a la plataforma peninsular i separada d'aquesta per un terraplè natural amb abundant vegetació.
També conviu en un entorn urbà (Alcossebre) i disposa d'accés per carrer. Compta amb passeig marítim i pàrquing delimitat. És una platja balisada.
La platja Romana gaudeix del distintiu de la Bandera Blava, a més dels certificats de qualitat ISO 9001 i ISO 14001.

## Vegeu també

* Alcalà de Xivert
* Alcossebre
* Platja de Manyetes
* Platja Carregador
* Platja de les Fonts
* Platges del País Valencià

## Enllaços externs

* Ajuntament d'Alcalà de Xivert(castellà)
* Turisme a Alcossebre(castellà)(alemany)(francès)(anglès)
# 690

El 690 (DCXC) fou un any comú començat en dissabte del calendari julià.

## Esdeveniments

* S'ha escrit l'Evangeliari d'Echternach.
* Willibrord d'Utrecht marxa del monestir irlandès de Rath Melsigi per evangelitzar els frisis.

## Naixements

* Pelai d'Astúries: primer rei del Regne d'Astúries.

## Referències

* ↑ Brood i Delen, 2003, p. 11.

## Bibliografia

* Brood, P.; Delen, K. Het Vaderlandse Geschiedenis Boek (en neerlandès). Uitgeverij Waanders b.v., 2005. ISBN 9040088888.
# Lèmur forcat

Els lèmurs forcats (Phaner) són un gènere de primats de la família dels quirogalèids. Aquests lèmurs formen la subfamília dels fanerins (Phanerinae). Les cinc espècies d'aquest gènere s'alimenten en gran part de les secrecions que deixen anar alguns arbres.

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 114. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
# Pere Pons (organista)

Pere Pons va ser un organista català possiblement originari de la ciutat de Vic.
Es coneix que l'agost del 1473 va tocar l'orgue de la catedral de Girona, substituint per malaltia el llavors organista titular Gerald Puig. El Cabildo gironí, complagut per l'actuació de Pons, va contractar els seus serveis perquè es fes càrrec de l'orgue de la catedral, però Pons va incomplir el tracte estipulat i va desaparèixer de Girona. Deu anys després, el 1483 regentava el magisteri de l'orgue de la Catedral de Vic, i va ser succeït al llarg del 1484 per Jaume Carrarachs i Pere Rusquelles successivament.

## Referències

* 1 2 Vinaixa, Meritxell. Diccionario De La Música Española e Hispanoamericana (Vol. 8) (en castellà). Madrid: Iberautor Promociones Culturales, 2001, p. 894. ISBN 84-8048-311-3.
# Estat associat

Un estat associat o un estat en lliure associació és un estat independent que manté lliurement uns lligams constitucionals amb un altre estat. Típicament són uns acords revocables unilateralment, que regulen la cessió dels afers exteriors, la representació internacional o la seguretat militar, i poden incloure aspectes com la ciutadania o la representació parlamentària.

## Relació d'estats associats

* Associats amb Nova Zelanda, sense representació parlamentària:
** Illes Cook, amb algunes missions diplomàtiques pròpies.
** Niue
* Associats amb els Estats Units, sense representació parlamentària:
** Estats Federats de Micronèsia, membre de les Nacions Unides
** Palau, membre de les Nacions Unides.
** Illes Marshall, membre de les Nacions Unides.
** Illes Mariannes Septentrionals, mancomunitat associada.
* Països d'ultramar francesos, amb representació parlamentària i amb autodeterminació reconeguda:
** Nova Caledònia
** Polinèsia Francesa
* Antigues colònies del Regne Unit, associades des del 1967 i avui independents:
** Antigua i Barbuda
** Grenada
** Saint Lucia
** Saint Kitts i Nevis
** Saint Vincent i les Grenadines
Encara que el nom oficial de Puerto Rico és "Estado Libre Asociado de Puerto Rico", tècnicament és un territori mancomunat, organitzat i no incorporat, i els Estats Units mantenen la sobirania. Disposen d'una àmplia autonomia, amb representació al Comitè Olímpic Internacional, però el Congrés nord-americà pot revocar qualsevol decisió del govern local.
El president basc, Juan José Ibarretxe, en l'anomenat Pla Ibarretxe, proposava l'estatus d'estat lliure associat per a Euskadi, però ha sigut rebutjat.
# Organigrama

Un organigrama és la representació gràfica de l'estructura organitzativa d'una empresa o organització. Representa les estructures departamentals i, en alguns casos, les persones que les dirigeixen. Fa un esquema sobre les relacions jeràrquiques i les competències en vigor en l'organització.
Tipus d'organigrama
Segons la finalitat: Informatius: presenten les grans unitats de l'empresa. Pretenen donar una visió general. D'anàlisi: mostren totes les unitats de l'empresa, fins i tot les més petites, i les relacions entre elles. Són molt detallats.
Segons l'extensió: Generals: Mostren tota l'estructura de l'empresa. De detall: Presenten només una part en concret.
Segons el contingut: Estructurals: Presenten tan sols les diverses unitats que componen l'empresa. Funcionals: mostren quines són les funcions de cada unitat. DE personal: Expliciten el nom i el càrrec de cada persona.
Segons la forma: Horitzontals: les unitats amb més autoritat se situen a l'esquerra. Verticals: les unitats amb més autoritat se situen la posició vertical.
Viccionari
# Platja Petita d'Empuriabrava

La platja Petita d'Empuriabrava, o platja de la Rovina Petita, és una platja del municipi de Castelló d'Empúries (Alt Empordà), situada a tocar de la bocana d'Empuriabrava, separada per un espigó de la platja de la Rubina. Té una longitud de 49 m i una amplada de 32 m, formada per sorres mitjanes i fines.
En aquesta platja, durant el Festival Terra de Trobadors, s'hi representa cada any el desembarcament marítim de les tropes del rei Jaume I El Conqueridor per aturar la rebel·lió del comte d'Empúries Hug V. També s'hi han celebrar diverses edicions del campionat Beach Waterpolo Empuriabrava.

## Referències

* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «La platja d'Empuriabrava es converteix en l'escenari d'un atac pirata de l'edat mitjana». 3Cat, 02-09-2015.
* ↑ «Recreació de fets històrics a Empuriabrava». El Punt Avui, 01-09-2019.
* ↑ «La platja petita acollirà aquest cap de setmana la segona edició del Beach Waterpolo Empuriabrava». Guia de Roses, 27-06-2018.
# Província d'Eduardo Avaroa

La província d'Eduardo Avaroa és una de les 16 províncies del Departament d'Oruro, a Bolívia. La seva capital és Challapata.
# Manel Alías Tort

Manel Alías Tort (Berga, 10 de maig de 1977) és un periodista català. És llicenciat en Comunicació audiovisual per la Universitat Autònoma de Barcelona i postgrau en Videoperiodisme ENG per la Universitat Pompeu Fabra.
Des del 2001 treballa a Televisió de Catalunya, on ha presentat l'informatiu infantil Info K i ha estat cap d'edició de La nit al dia, entre d'altres. Especialitzat en temes d'educació, també és autor dels reportatges del 30 minuts «Notes d'Educació» i «Començar de nou», que va quedar finalista al Japan Prize del 2005. Des del 2014 i fins al 2021, va ser el primer corresponsal de TV3 i Catalunya Ràdio a Moscou; el 2022 va ser un dels enviats especials de Televisió de Catalunya per cobrir la invasió russa d'Ucraïna.
Alías va publicar el 2021 el llibre Rússia, l'escenari més gran del món, i el 2022 L'última victòria de l'URSS. Aquest mateix any va rebre el Premi Muriel Casals de Comunicació per la seva cobertura de la invasió russa d'Ucraïna en el marc de la Nit de Santa Llúcia. El 2023 el Govern Català li concedí el Premi Nacional de Periodisme i Mitjans de Comunicació 2022 i també va ser distingit amb el Premi Blanquerna de Comunicació i amb el Premi Periodista de l'Any de la delegació de la Catalunya Central del Col·legi de Periodistes.
El 2023 va presentar la sèrie documental El forense, basada en les memòries de Narcís Bardalet, i també va iniciar el lideratge del pòdcast Parem l'antena de Catalunya Ràdio.

## Referències

* ↑ «Manel Alías, nou corresponsal de TV3 i Catalunya Ràdio a Moscou». Ara, 05-11-2014.
* ↑ «Manel Alías: “Putin allargarà la guerra, que passem el proper hivern i el fred”». RAC1, 17-05-2022. [Consulta: 28 maig 2022].
* ↑ «Ajornada al 23 de març la conferència de Manel Alías | Col·legi de Periodistes de Catalunya». [Consulta: 2 març 2022].
* ↑ «Manel Alías guanya el Premi de Comunicació Muriel Casals 2022». El Nacional, 12-12-2022. [Consulta: 12 desembre 2022].
* ↑ «El govern atorga a Manel Alías el premi nacional de Periodisme. La periodista Olga Viza ha estat guardonada amb el premi nacional de Comunicació». VilaWeb, 03-01-2023 [Consulta: 3 gener 2023].
* ↑ «Manel Alías, Premi Blanquerna de Comunicació». CCMA, 03-03-2023. [Consulta: 6 març 2023].
* ↑ «Manel Alías, rep el Premi Periodista de l'Any de la delegació de la Catalunya Central del Col·legi de Periodistes». CCMA, 17-03-2023. [Consulta: 18 març 2023].
* ↑ «Narcís Bardalet i Manel Alías roden una nova sèrie documental per TV3». Diari de Girona, 18-03-2023. [Consulta: 18 març 2023].
# Vilacís d'Avall

Vilacís d'Avall és una masia de Taradell (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia situada dalt d'un terrer a la banda de ponent de Tarradell que presenta diverses èpoques constructives. El cos més antic és de planta rectangular, cobert a dos vessants (de diferent llargada) amb el carener paral·lel a la façana situada a llevant. Consta de planta baixa, primer pis i un sector de golfes. La façana presenta un portal rectangular (gres groguenc), finestres amb l'ampit motllurat i un portal d'accés al porxo (1730). A migdia es veu com la casa es troba directament assentada sobre la pedra, hi ha diverses obertures amb ampits i lloses de pedra vermellosa i una part del ràfec de la teulada de llosa. A ponent hi ha poques obertures i finestres a les golfes. Al nord presenta un cos cobert a un sol vessant, adossat a la planta i amb tres finestres amb reixa i ampit motllurat, i també finestres a les golfes. L'estat de conservació és força bo.
Hi ha un pou que fa la funció de cisterna, de planta ortogonal i amb la boca d'1 m de diàmetre, aproximadament, 20 m de profunditat i forma arrodonida a l'exterior. La corriola està suspesa d'una llinda d'una sola peça que forma un arc rebaixat i es recolza damunt uns pilars de pedra amb els angles escairats.
Es troba al primer pis del mas, sobre una eixida enllosada amb cairons de la "ditada" i comunica amb la casa a través d'un portal. És de pedra i es troba a la façana de tramuntana. Malgrat la deixadesa de l'entorn, l'estat de conservació és bo.
Probablement correspon a l'ampliació del segle xviii.

## Història

Antiga masia que fou construïda vers el S.XIV per un fadristern de Vilacís de Munt que antigament se'l coneixia per Vilacís Jussà.
La trobem registrada en els fogatges de 1553 de Barcelona com "Vilacís devall" i en el nomenclàtor de la província de Barcelona consta com Vilassis de Vall (Alqueria casa de labor).
La masia fou adquirida fa prop d'una generació pels Srs. Oliver

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Vilacís d'Avall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Sant'Ilario dello Ionio

Sant'Ilario dello Ionio és un comune (municipi) de la Ciutat metropolitana de Reggio de Calàbria, a la regió italiana de Calàbria, situat a uns 105 km al sud-oest de Catanzaro i a uns 55 km a l'est de Reggio de Calàbria. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 1.405 habitants.
Sant'Ilario dello Ionio limita amb els municipis següents: Antonimina, Ardore, Ciminà, Locri i Portigliola.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 31 gener 2020].
# Pont-Aven

Pont-Aven (en bretó, Pont-Aven) és un municipi francès situat a la regió de la Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 2.953 habitants.

## Arts

Pont-Aven és conegut principalment pel grup d'artistes al voltant d'Émile Bernard i Paul Gauguin i als quals es va unir el 1888 Paul Sérusier. Es coneixien col·lectivament amb el nom d' École de Pont-Aven , bretó: Skol Pont-Aven .
Pont Aven School of Contemporary Art (PASCA) és un programa internacional de belles arts situat a la històrica colònia d'artistes de Pont-Aven (Bretanya, França). El cos d’estudiants està format per estudiants d’honor en universitats de tercer curs o universitats d’art o en postgraus d’art (quart / cinquè curs) que busquen estudis posteriors.
El Museu de Pont-Aven acull una reconstrucció històrica de Pont-Aven a finals del segle xix, així com una col·lecció permanent dedicada a l 'Escola Pont-Aven.
Pont Aven encara atrau artistes i amants de l'art amb moltes galeries comercials, a més de la galeria pública de la ciutat.

## Demografia

Evolució de la població Cassini :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 2 037 | 2 148 | - | 1 824 | 1 955 | 2 027 | 2 076 | 2 231 | 2 342 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 2 295 | 2 459 | 2 453 | 2 450 | 2 659 | 2 777 | 2 976 | 3 101 | 3 190 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 3 370 | 3 610 | 3 819 | 3 648 | 3 805 | 3 647 | 3 798 | 4 052 | 3 643 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 3 699 | 3 684 | 3 530 | 3 295 | 3 031 | 2 960 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Isabelle Biseau | |

## Referències

* ↑ http://cassini.ehess.fr/ Des villages de Cassini aux communes d'aujourd'hui
# Província de Litoral de Atacama

La província de Litoral de Atacama és una de les 16 províncies del Departament d'Oruro, a Bolívia. La seva capital és Huachacalla.
# Manel Antoni Esteva i Corró

Manel Antoni Esteva i Corró, conegut futbolísticament amb el cognom matern Corró, (Esporles, 28 de desembre de 1919 - ?, 24 de març de 2000) fou un futbolista mallorquí de la dècada de 1940.

## Trajectòria

Començà la seva carrera futbolística als infantils del CE Constància d'Inca. Als 17 anys debutà amb el primer equip, però la Guerra Civil aturà la seva carrera fins al 1939. Jugà al Constància fins al 1944, any en què arribà a disputar una eliminatòria d'ascens a primera divisió a partit únic, perduda davant el Deportivo de La Coruña el 16 d'abril de 1944 a Madrid. El juny d'aquest mateix any fou contractat pel FC Barcelona, dirigit per Josep Samitier a la banqueta, essent campió de lliga aquella mateixa temporada 1944-45, malgrat no disputà cap partit. Fou cedit a l'Hèrcules CF i a continuació al Gimnàstic de Tarragona, club amb el qual jugà 20 partits a primera divisió. La temporada 1949-50 retornà al Barça. Fou titular a l'equip, al costat d'homes com Antoni Ramallets, Francesc Calvet, Curta, Gonzalvo III, Gonzalvo II, Estanislau Basora, Josep Seguer o César Rodríguez, amb 17 partits disputats a Primera. L'any 1950 fitxà per l'Atlètic Balears, però una lesió de genoll precipità la seva retirada als 32 anys.
Disputà dos partits amb la selecció catalana de futbol els anys 1944 i 1950.
Un cop retirat fou entrenador de diversos clubs mallorquins com UE Poblera, CE Binissalem, CE Constància i CD Consell.
El seu fill Miquel Esteva Salas també fou futbolista.

## Referències

* 1 2 «BALEARES Y SUS FUTBOLISTAS DE PRIMERA DIVISIÓN - CORRÓ». Miguel VIDAL. [Consulta: 20 abril 2013].
* ↑ «Entrevista amb Antoni Esteva i Corró». L'Estel de Mallorca, 01-06-1996. [Consulta: 20 abril 2013].
* ↑ «El ex barcelonita Corró». Mundo Deportivo, 15-11-1953. [Consulta: 20 abril 2013].
* 1 2 3 «Leyendas Mallorquinas: ANTONI ESTEVA CORRÓ». Recull de entrevistes al Diari Última Hora de Palma, Entrevista efectuada el 22 novembre 1998. [Consulta: 20 abril 2013].
* ↑ Closa, Antoni; Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Editorial Jaume Rius, 1999. ISBN 8492294434.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Placa de la mar de les Moluques

La placa de la mar de les Moluques és una placa tectònica d'Oceania situada entre el mar de Banda i el mar de les Moluques que li dona el seu nom. A causa dels moviments de subducció, actualment no queda cap porció d'aquesta placa exposada a la superfície terrestre. El contacte amb altres plaques fa que sigui una zona d'alta activitat sísmica, amb freqüents tsunamis.

## Referències

* ↑ Bird, P. (2003). "An updated digital model of plate boundaries". Geochemistry, Geophysics, Geosystems 4 (3): 1027
# Pala (indumentària)

Una pala, en contextos militars, és una peça que es duu a l'espatlla de l'uniforme i que té forma de musclera recta o apuntada, però que generalment és desmuntable, sempre ornamentada i, sovint, rígida; té com a funció exclusiva d'acollir les divises; a diferència de la musclera, doncs, manca de funció pràctica en sentit estricte. Com a mètode de dur les divises a l'espatlla, la pala és, tècnicament, un sistema intermedi entre la xarretera i la musclera. El català pala equival a l'espanyol pala; al francès manchon d'épaule o '"épaulette molle"; a l'italià spallina (el mateix mot que designa la 'xarretera'); al portuguès platina rígida; al romanès epolet (que també significa 'xarretera' i 'musclera'); a l'anglès shoulder board; al rus pogon (погон); etc., etc.
Normalment es duen dues pales, una per muscle.
Les pales són característiques de les armades, on fan el mateix paper que les muscleres als exèrcits de terra i a les forces aèries.
L'ús de pales entre els exèrcits de terra està més circumscrit territorialment. Les pales (pogoni, погоны) són típiques, antonomàsticament, de l'exèrcit rus, on sorgiren entre l'oficialitat durant la Guerra de Crimea, com a sistema improvisat amb què substituir les xarreteres, massa vistents: es col·locaren les divises de xarretera sobre muscleres de tropa. El resultat fou sancionat oficialment tot seguit, i esdevingué la forma estàndard de dur les divises a l'exèrcit rus. Amb l'adopció de l'uniforme caqui (1907), les pales passaren a ésser reversibles, amb una banda ornamentada i multicolor i l'altra caqui, per a ús en campanya. Abolits arran de la Revolució d'Octubre com a símbol quintaessencialitzat del classisme i el militarisme, els pogoni foren restaurats el 1943, juntament amb tota la parafernàlia militar tsarista. El sistema encara és emprat avui per l'Exèrcit Rus.
Les pales són també típiques de l'exèrcit búlgar, que les assimilà, d'ençà la seva naixença, conjuntament amb bona part de la tradició uniformològica russa.
Sota influència soviètica, els altres exèrcits del Pacte de Varsòvia adoptaren el sistema de pales; durant el període estalinista, de manera pràcticament total i en detriment de la tradició pròpia; a partir de la desestalinització, de manera parcial i més matisada.

## Vegeu també

* Musclera (indumentària)
* Xarretera
Viccionari
# Sant'Eustachio

Sant'Eustachio és un rioni de Roma, situat entre el Panteó i la Piazza Navona, recorre el centre històric de Roma fins al jaciment arqueològic de la plaça Largo di Torre Argentina. La seva ubicació cèntrica atreu visitants als seus hotels de luxe i als carrers dels voltants, plens de trattories rústiques. Les cafeteries i els bars informals atreuen clients els dies laborables. L'església de San Luigi dei Francesi alberga tres obres mestres de Caravaggio, entre les quals es troba "La vocació de Sant Mateu".
# Port de Tudons

El Port de Tudons és un port de muntanya del Comtat que s'alça a uns 1.024 metres sobre el nivell de la mar. És a la serra d'Aitana.
En els mesos de desembre, gener i febrer, a causa de les baixes temperatures, s'hi produeixen gelades.

## Clima

Aquest port presenta un clima mediterrani amb matís lleuger continental a conseqüència de l'altura.
Els dies de neu oscil·len entre 4 i 8 al llarg de l'hivern.
Les temperatures en estiu són suaus i caloroses, arribant així a més de 30 graus i les mínimes com ja hem esmentat poden baixar per sota zero.

## Referències

* ↑ «Port de Tudons». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Skálholt

Skálholt (en islandès antic Skálaholt) és una ubicació històrica situada al sud d'Islàndia, sobre el Riu Hvítá.
El poble anomenat Skálholt consisteix solament en una església relativament gran i unes quantes cases. No obstant això, ha estat de gran importància per a la història del país. Des de l'edat mitjana i fins al 1785 va ser, juntament amb Hólar, una de les dues seus episcopals d'Islàndia, i també un centre cultural i polític. La primera escola del país es va fundar a Skálholt. I l'any 1550 l'últim bisbe catòlic, Jón Arason de Hólar, va ser executat allà en presència dels seus dos fills.
La grandària de l'església sembla excepcional respecte dels estàndards islandesos. De fet, la longitud de l'església actual, construïda de 1956 a 1963, és de 30 m. Així i tot, moltes de les seves predecessores van ser fins i tot més llargues (fins a 50m).
Adam de Bremen va descriure, l'any 1075 aproximadament, Skálholt (Scaldholz) com la major ciutat d'Islàndia.

## Mapa de Skálholt

A finals del segle xvi Sigurður Stefánsson, un jove mestre de Skálholt i net de bisbe de Skálholt, va utilitzar les evidències documentals disponible per marcar els llocs dels antics descobriments nòrdics a l'Atlàntic occidental, inclosa Vinland, en un mapa. Després d'estudiar a la Universitat de Copenhaguen, Sigurdur esdevingué mestre a l'antic monestir de Skálholt, que seguia sent el centre religiós i educatiu d'Islàndia fins i tot després de la introducció del protestantisme en 1551.
El mapa original de Sigurður de 1570 s'ha perdut, però hi ha una còpia de 1690 feta per Þórður Þorláksson (també conegut pel seu nom llatinitzat, Thorlacius), bisbe de Skálholt, i ara és a la col·lecció de la Biblioteca Reial Danesa. Acadèmics escandinaus n'han fet altres nombrosos exemplars. Fent coincidir les latituds amb les Illes Britàniques, el mapa mostra l'extrem nord de "Vinland" a uns 51 graus al nord, la mateixa latitud a l'extrem sud d'Irlanda i Bristol. Quan aquesta informació va ser traslladada als mapes més moderns, es va indicar, entre altres coses, que Sigurður havia marcat el promontori de Vinland en la mateixa posició que el promontori nord de Terranova, que va ser un dels factors que van encoratjar posteriors investigacions arqueològiques reeixides el 1960 a l'Anse aux Meadows, que està situada a 51° 35′ 47″ N, 55° 32′ 00″ O﻿ / ﻿51.59639°N,55.53333°O﻿ / 51.59639; -55.53333.

## Referències

* ↑ About Stefánsson's map Arxivat 2007-11-26 a Wayback Machine. via heritage.nf.ca- accessed 2008-02-05
* ↑ Vikings: The North Atlantic Saga. Washington, D.C.: Smithsonian Books, 2000, p. 20-21. ISBN 1-56098-995-5.
* ↑ «Biørn Jonsen of Skarsaa: Description of Greenland and the Skálholt Map - 10 verso».

## Altres fonts

* Adam de Bremen (edited by G. Waitz) (1876). Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum. Berlin. Available online
* Adam de Bremen (translated by Francis Joseph Tschan and Timothy Reuter) (2002). History of the Archbishops of Hamburg-Bremen. Columbia University Press. ISBN 0-231-12575-5

## Enllaços externs

* Skálholt.is
* Info sobre Skálholt a l'oficina turística del sud d'Islàndia
* Mapa de Skálholt - a la Biblioteca Reial Danesa, Copenhage, Dinamarca