OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Franck

Franck és el nom dels següents personatges:
* César Franck (Lieja, 1822 - París, 1890), compositor belga
* Eduard Franck
* James Franck (Hamburg, 1882 - Göttingen, 1964), físic i químic alemany
* Johann W. Franck (Hamburg, 1641 - Espanya, 1688), metge i compositor alemany
* Joseph Franck (Lieja, 1820 - París, 1892), organista i compositor belga
* Julia Franck (Berlín, 1970), escriptora alemanya
* Melchior Franck (Zittau, 1573 - Coburg, 1639), compositor alemany
# Francina Margaretha van Huysum

Francina Margaretha van Huysum (Amsterdam, 1707 - Amsterdam, 1789), fou una pintora neerlandesa del segle xviii.

## Biografia

Era filla de Jan van Huysum i probablement la va ajudar amb el seu treball. En la biografia de vint pàgines sobre el seu pare escrita per Jan van Gool, l'única dona que va esmentar va ser a Margaretha Haverman qui a van Gool va afirmar que havia deixat ser la seva única alumna "sota falsos interessos". Això indica que van Huysum estava disposat a deixar que parents femenines i amics li ajudessin però va evitar l'ajuda d'alumnes per por de revelar la seva tècnica i que creessin una competència.
Segons el Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie alguns treballs de Francina han estat anteriorment atribuïts al seu pare Jan i al seu oncle Michiel. Va ser a partir de l'any 2006 quan es van atribuir a ella per Sam Segal.

## Referències

* 1 2 «Francina Margaretha van Huysum» (en neerlandès). Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie. [Consulta: 16 abril 2016].
* ↑ Biography of Johannes van Huysum in Johan van Gool's "De nieuwe Schouburg der Nederlantsche Kunstschilders en Schilderessen"

## Enllaços externs

* Francina Margaretha van Huysum en Artnet.
* De verleiding van Flora: Jan van Huysum, 1682-1749, Catalogue of 2006 exhibition in Prinsenhof (Delft) and in 2007 in the Museum of Fine Arts Houston, by Sam Segal, Mariël Ellens, Joris Dik, edited by Marga Schoemaker-van Weeszenburg and Agnes Wiechman, Waanders, Zwolle, 2006, ISBN 904008260X
# Alexàndrides de Delfos

Alexàndrides o Anaxàndrides (grec antic: Ἀλεξανδρίδης o Ἀναξανδρίδης) fou un historiador de l'antiga Grècia de data desconeguda que va escriure sobre la història de Delfos.

## Referències

* ↑ Smith, William; Schmitz, Leonhard. «Alexandrides of Delphi». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). vol.1. Boston: Little, Brown, and Company, 1867, p. 128.
# Fusell Minié

El fusell Minié ser un important fusell al segle xix, desenvolupat en 1849 després de la invenció de la bala Minié en 1847 pel Capità Claude-Étienne Minié dels Chasseurs d'Orléans de l'exèrcit francès i Henri-Gustave Delvigne. El fusell va ser dissenyat per permetre una ràpida recàrrega, una innovació que va difondre l'ús massiu d'aquesta arma en combat. Va ser desenvolupat després de les dificultats que va tenir l'exèrcit francès al nord d'Àfrica, on habitualment era atacat des de grans distàncies gràcies a les espingardes artesanals, però amb canons llargs, dels algerians.

## Referències

* Nosworthy, Brent, The Bloody Crucible of Courage, Fighting Methods and Combat Experience of the Civil War, Carroll and Graf Publishers, 2003, ISBN 0-7867-1147-7.

## Enllaços externs

* Article del Smithsonian sobre el fusell Minié (anglès)
# Alfred Einhorn

Alfred Einhorn (27 de febrer de 1856, Hamburg - 21 de març de 1917, Múnic) fou un químic alemany que sintetitzà la procaïna el 1905, i que patentà sota el nom de Novocaïna.

## Biografia

A causa de la mort dels seus pares rebé la seva educació a Leipzig amb uns familiars. Estudià química a la Universitat de Leipzig i després a la Universitat de Tubinga, on rebé el seu doctorat per la recerca sobre les cetones el 1878. Formà part del grup d'Adolf von Baeyer a la Universitat de Múnic a partir del 1882. Després investigà a la Universitat de Darmstadt i a la Universitat d'Aachen, però tornà a Múnic de manera permanent el 1891 i fou professor d'aquesta universitat fins a la seva mort el 1917.

## Obra

El 1905 sintetitzà la procaïna que fou el primer anestèsic local emprat en usos clínics. Fins aquesta data el principal anestèsic era la cocaïna, però tenia elevats efectes secundaris no desitjats (inclosos els de la toxicitat i l'addicció), per la qual cosa els científics intentaven descobrir nous fàrmacs anestèsics. Einhorn la patentà amb el nom de Novocaïna a partir del prefix novo-, que en llatí significa "nou" i de la terminació -caïna, característica dels alcaloides emprats com anestèsics. La Novocaïna resultà ser relativament segura i eficaç, encara que els seus efectes anestèsics són més dèbils que la cocaïna i alguns pacients mostraren reaccions al·lèrgiques. No obstant això ràpidament es convertí en l'anestèsia local estàndard. Actualment ha estat reemplaçada per altres anestèsics però encara s'empra amb freqüència en odontologia.

## Referències

* ↑ Dunsky, J. L. «Alfred Einhorn: the discoverer of procaine.». Journal of the Massachusetts Dental Society, Vol. 46, Núm. 3, 1997, pàg. 25-26.
* ↑ «Novocain». The Wood Library Museum. American Society of Anesthesiology. [Consulta: 8 octubre 2016].
# Alfons Miàs

* Aquest article tracta sobre un polític i escriptor nordcatalà. Si cerqueu el músic i compositor de sardanes, vegeu «Alfons Miàs i Martí».
Alfons Miàs (en francès: Alphonse Mias; Palaldà, 1903 – Barcelona, 1950) fou un polític i escriptor ideòleg del catalanisme nord-català a la dècada del 1930 i defensor de la reunificació de Catalunya. Començà a fer conèixer les seves conviccions en el diari local Le Courrier de Céret. Adherit al Felibritge, Feu cursos públics i gratuïts de català i publicà amb el pseudònim de Joseph Vergés Histoire résumée de la Catalogne française, avec notions de la Catalogne intégrale, el 1933 i el manifest Roussillonais sauve ta langue, il est encore temps el 1935, dues obres que intentaren desmitificar la història jacobina que els rossellonesos aprenien a l'escola francesa i defensar la unitat lingüística i cultural dels territoris de llengua catalana.
Fundà el primer moviment nacionalista a Catalunya del Nord, la Joventut Catalanista de Rosselló, Vallespir, Cerdanya, Conflent i Capcir als anys 1930. Creà i esdevingué redactor en cap de la revista catalanista Nostra Terra, l'estiu de 1936, que agrupà joves intel·lectuals nord-catalans com Abdó Poggi, Joan Amade, Lluís Basseda, Roger Grau, Josep Sebastià Pons, Enric Guiter o Pere Ponsich. Aquesta publicació assolí més de mil abonats.
Exercí de secretari de l'Ajuntament de Palaldà i dels Banys d'Arles, al Vallespir, durant la segona guerra mundial. Bon coneixedor de la llengua occitana, adherí a l'ideal de comunitat catalanooccitana escrivint a la revista Occitània. Després de col·laborar amb el Govern de Vichy, hagué d'exiliar-se a Barcelona l'any 1944, on es dedicà a l’ensenyament del francès i l’anglès. Morí a Barcelona l'any 1950.

## Obres

* Histoire résumée de la Catalogne Française, 1933
* Roussillonais sauve ta langue, il est encore temps, 1935

## Referències

* ↑ Magí Sunyer, Montserrat Corretger. Mitologia, simbologia i literatura, 1890-1939. L'Abadia de Montserrat, 2012, p. 14. ISBN 9788498835038.
* ↑ «ALFONS MIÀS, CATALANISTA I COL·LABORACIONISTA». Annals de l’Institut d’Estudis Gironins [Girona], XLVIII, 2007, pàg. 333 [Consulta: 26 agost 2022].
* ↑ «ALFONS MIÀS, CATALANISTA I COL·LABORACIONISTA». Annals de l’Institut d’Estudis Gironins [Girona], XLVIII, 2007, pàg. 340 [Consulta: 26 agost 2022].

## Bibliografia

* Introduction à l'étude du problème national catalan en France : Alfons Mias et les origines de " Nostra Terra, memòria de mestratge a càrrec de Pierre Grau sota la direcció de Gérard Cholvy, Universitat de Montpeller, 1981.
* Nostra Terra, Joventut Catalanista de Rossello, Vallespir, Cerdanya, Conflent i Capcir, étude d'un mouvement de jeunes catalanistes, 1937-1939. Diploma d'Estudis Aprofundits a càrrec de Pierre Grau sota la direcció de Gérard Cholvy, Universitat de Montpeller, 1983.

## Enllaços externs

* La société Agricole, Scientifique et Littéraire des Pyrénées-Orientales per Pere Grau
* Quelques observations sur l'état actuel de la langue catalane per Alfons Mias, 1935 Arxivat 2007-08-07 a Wayback Machine.
# Alfons Miquel i Garriga

Alfons Miquel i Garriga (Prades, 24 de febrer de 1914 - Barbastre, 13 d'agost de 1936) fou un religiós claretià. És venerat com a beat per l'Església Catòlica.
Va iniciar els estudis al noviciat de Vic. Va professar com germà coadjutor a les comunitats de Cervera, Alagó i Barbastre. A l'inici de la Guerra civil espanyola, fou executat, juntament amb els seus companys de comunitat, per milicians anarquistes.
El 25 d'octubre de 1992 fou beatificat pel Papa Joan Pau II.

## Referències

* ↑ «Alfonso Miquel i Garriga». martiresdebarbastro.org. Arxivat de l'original el 25 de setembre 2019. [Consulta: 25 setembre 2019].
* ↑ «13 d'agost. Beats Màrtirs Claretians de Barbastre». claretians.cat. [Consulta: 17 setembre 2019].
* ↑ «Felipe de Jesús Munárriz Azcona y 50 compañeros, Beatos». catholic.net. [Consulta: 17 setembre 2019].
* ↑ «Blessed Alfons Miquel Garriga». catholicsaints.info. [Consulta: 25 setembre 2019].

## Vegeu també

* Beats màrtirs claretians de Barbastre
# Alhama de Múrcia

Alhama de Múrcia (antigament en català Alfama, en castellà i oficialment Alhama de Murcia) és un municipi de la Regió de Múrcia. És una població d'origen romà. Fou una de les ciutats conquerides per Jaume I i cedides a Castella.
En 1298 fou conquerida per Jaume el Just durant la Conquesta del Regne de Múrcia.

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia Catalana, GEC. «Alhama de Múrcia». enciclopedia.cat. [Consulta: 16 febrer 2015].
* ↑ Soldevila, Ferran. Les quatres grans cròniques: I. Llibre dels feits del rei En Jaume. Barcelona: IEC-Institut d'Estudis Catalans, 2007, p. 438. ISBN 978-84-7283-901-4 [Consulta: 16 febrer 2015].
* ↑ Ferrer i Mallol, Maria Teresa. La frontera amb l'Islam en el segle XIV: cristians i sarraïns al País Valencà. CSIC-Dpto. de Publicaciones, 1988, p.229. ISBN 8400068149.
# Alhambra (joc)

Alhambra és un joc d'estil europeu guanyador dels premis Spiel des Jahres i As d'Or del 2003. El seu èxit va propiciar l'aparició de diverses expansions.

## Funcionament

L'objectiu és sumar punts amb els màxims edificis i muralles del Palau de l'Alhambra que li dona nom. Hi ha tres rondes on s'atorguen punts per ser el màxim constructor de cada tipus d'edifici i després s'afegeixen els punts de les muralles connectades. Al seu torn cada jugador pot optar entre tres opcions: agafar diners (de quatre monedes disponibles), construir edifici pagant el valor igual o superior en la moneda indicada de cada carta o bé remodelar el palau intercanviant dues peces o col·locant una emmagatzemada. El palau pot créixer en qualsevol direcció sempre que les muralles no tallin el pas interior entre edificis.
L'estratègia rau a combinar bé les peces i cobrar a cada torn màxima quantitat i diversitat de monedes per poder optar a tots els edificis possibles. Si es paga el preu exacte, es repeteix torn, fet que atorga un fort avantatge.

## Referències

* ↑ Anunci del premi
# Ammonite (pel·lícula)

Ammonite és una pel·lícula de drama romàntic de 2020 escrita i dirigida per Francis Lee. La pel·lícula està inspirada en la vida de la palentòloga britànica Mary Anning, interpretada per Kate Winslet, i se centra en la seva relació romàntica amb Charlotte Murchison, interpretada per Saoirse Ronan.
Es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Toronto l'11 de setembre de 2020.

## Argument

A l'Anglaterra de 1840, la palentòloga Mary Anning rep la visita d'un home ric que li explica que la seva esposa, Charlotte Murchison, pateix malenconia i li demana ajuda perquè recuperi l'interès per la vida. Vol que porti Charlotte a la platja cada dia com la seva aprenent perquè li ensenyi el que hi troba. Encara que Mary no n'està convençuda necessita els diners que li ofereix per ajudar la seva mare. Charlotte tampoc n'està convençuda però acaba agafant interès pel treball de Mary. La seva amistat s'acaba convertint en un idil·li que fa que Charlotte vulgui abandonar la seva antiga vida.

## Repartiment

* Kate Winslet com a Mary Anning
* Saoirse Ronan com a Charlotte Murchison
* Fiona Shaw com a Elizabeth Philpot
* Gemma Jones com a Molly Anning
* James McArdle com a Roderick Murchison
* Alec Secăreanu com a Dr. Lieberson
* Claire Rushbrook com a Eleanor Butters

## Referències

* ↑ «About TIFF '20». [Consulta: 24 juny 2020].
* ↑ «Ammonite» (en anglès americà). Showtimes. Arxivat de l'original el 2020-08-03. [Consulta: 18 setembre 2020].
* ↑ ; Sykes, Becky Wragg«Behind a lesbian furore over a famous palaeontologist lies a deeper truth». The Guardian, 20-03-2019. [Consulta: 20 març 2019].

## Enllaços externs

* Ammonite - Lloc web oficial
* Ammonite al British Council Film
# Androgínia

Androgínia és un terme derivat del grec ἀνδρóγυνος (al seu torn format pels mots ἀνήρ 'home' i γυνή 'dona') i es refereix a la barreja de masculinitat i feminitat característica de la moda o a un hermafroditisme veritable.
Un androgin, en termes d'identitat de gènere, és una persona que no queda clarament dins dels típics papers de la masculinitat o feminitat de la seva societat.
Els pobles de l'antiguitat feien una neta diferència entre el que Mircea Eliade anomena l'hermafrodita concret i l'androgin ritual: un nounat que presentés signes d'hermafroditisme era considerat en certes cultures i en èpoques particulars un signe de la còlera dels déus, i matat. Només estava tolerada l'androgínia ritual.
Aquesta teoria es presenta en el llibre de Plató El banquet (189 - 193 aC). Al començament, els humans eren de tres sexes dobles: mascle/mascle, femella/femella, i hermafrodita (mascle/femella). Havent provocat la còlera dels déus, van ser castigats separant-los en dues meitats, formant els humans actuals. Després d'aquesta separació cruel, no cessen de retrobar la seva meitat, cosa que explicaria l'amor.
Balzac centrà la seva novel·la Séraphîta sobre un personatge androgin tret de les teories de Swedenborg. Séraphîtüs-Séraphîta és estimat en tant que home i en tant que dona, i fa prova d'una erudició i intel·lectualitat superior, és un ésser "total".
Androgin és un estil de vestir dins el moviment del glam rock i cosplay. Entre les personalitats i grups que es poden considerar andrògins hi ha: David Bowie, Marilyn Manson, Brian Molko de Placebo, Boy George (cantant de Culture Club), Nicola Sirkis Yoshiki de X Japan, Bill Kaulitz de Tokio Hotel, Mylène Farmer, Cinema Bizarre (grup de pop-rock alemany), i The GazettE.

## Referències

* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «Androgin». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
* ↑ «androgyny». A: Oxford English Dictionary. 3a. Oxford University Press, Setembre de 2005.
* Feldman, Stephe. Androgyne Online Arxivat 2010-05-11 a Wayback Machine.. Transgender Tapestry Issue 107 (Fall/Winter 2004), pp. 38–39.
* Sell, Ingrid M Arxivat 2010-05-11 a Wayback Machine.. Third gender: A Qualitative Study of the Experience of Individuals Who Identify as Being Neither Man nor Woman Arxivat 2007-10-07 a Wayback Machine.. Doctoral Dissertation, Institute of Transpersonal Psychology, 2001). UMI No. 3011299.
* Bem, Sandra L. (1974). The measurement of psychological androgyny. Journal of Consulting and Clinical Psychology. 42, 155–62.
* Dynes, Wayne Androgyny Encyclopedia of Homosexuality. Arxivat 2006-02-22 a Wayback Machine. Dynes, Wayne R. (ed.), Garland Publishing, 1990. pp. 56–68.
* LIlar, Suzanne, Le couple (1963), Paris, Grasset; Translated as Aspects of Love in Western Society in 1965, with a foreword by Jonathan Griffin, New York, McGraw-Hill.

## Enllaços externs

* Androgyne Online Arxivat 2011-04-25 a Wayback Machine.
# Gai Claudi Marcel el Jove

Gai Claudi Marcel el Jove (en llatí Caius Claudius M. F. Marcellus) va ser un noble romà. Era fill de Marc Claudi Marcel el Vell (Marcus Claudius Marcellus). Formava part de la gens Clàudia i era de la família dels Claudi Marcel.
Va ajudar el seu pare en tots els passos que aquest va donar a favor de la conspiració de Catilina i quan la conspiració va ser descoberta va anar a Càpua per intentar la revolta dels esclaus i gladiadors de la ciutat, però va ser expulsat de Campània per Publi Sesti i es va refugiar al Bruci, on finalment va ser fet presoner i mort.

## Referències

* ↑ Ciceró. Pro Sestio IV
# Gegantó Perot lo Lladre

El Gegantó Perot lo Lladre és el popular gegantó vinculat a la parròquia de Santa Maria del Pi. Representa la figura d'en Perot Rocaguinarda, el bandoler d'Oristà que va viure al segle xvii i que, segons que s'explica, quan venia a Barcelona s'estava al carrer que encara avui porta el seu nom, al barri del Pi.
La iniciativa de construir el bandoler fou de l'Associació d'Amics dels Gegants del Pi, que volia una figura lleugera i més petita que poguessin portar els més joves de la colla. Així doncs, decidiren de construir un gegantó amb una imatge relacionada amb el llegendari del barri: en Perot lo Lladre. Una vegada enllestida la peça, va servir per obsequiar un dels geganters més estimats i veterans de la ciutat, Josep Lluís Esteras.
El mestre imatger solsoní Manel Casserras i Boix fou l'encarregat de construir-lo i el 1995 va comparèixer per primera vegada. Fou a la festa de Sant Josep Oriol, patró del barri, on des d'aleshores té un paper fonamental perquè encapçala un dels actes més multitudinaris que s'hi fan: els Atracaments de Perot lo Lladre. En aquesta activitat la figura, acompanyada del seguici de músics i de gent del barri, fa un tomb pels carrers i entra dins les botigues per robar duros de xocolata i repartir-los entre el públic, que exclama: «Perot, Perot, Perot, el nostre lladregot!».
En Perot lo Lladre participa en més trobades i cercaviles de la ciutat –especialment per la Mercè i per Santa Eulàlia– i en totes les sortides de la colla, sempre portat pels geganters més joves del Pi. Quan no surt, es pot visitar a la Casa dels Entremesos, on és exposat permanentment amb una bona part de la imatgeria festiva de la Ciutat Vella.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Gegantó Perot lo Lladre». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Gegantó Míliu

En Míliu és una figura vinculada al barri de la Sagrada Família. Representa un personatge de ficció que va crear als anys trenta el periodista i locutor de Ràdio Barcelona Josep Torres Vilata, àlies Toresky. En Míliu era un nen inventat que tenia per objectiu principal recollir diners per a beneficència; el locutor hi mantenia converses i tots dos portaren a terme nombroses campanyes. El personatge va agafar tanta força que fins i tot se’n va fer una escultura, que és a la plaça de la Sagrada Família.
La creació de la nova figura fou iniciativa de la Colla Gegantera i Grallera de l'Associació de Veïns i Veïnes de la Sagrada Família, que va voler construir un gegantó que pogués portar el jovent del barri. Alhora, també volia recuperar el nen Míliu per continuar la tasca solidària que havia començat setanta anys enrere. El gegantó Míliu es va construir el 2009 i és obra de l'artesà d'imatgeria festiva Francesc Cisa. Es va estrenar aquell mateix any, en una trobada gegantera del barri, i des de llavors ha participat en nombroses activitats benèfiques de l'associació de veïns. També es deixa veure sovint en celebracions i cercaviles de la ciutat.

## Referències

* 1 2 «Gegantó Míliu». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Ambrose's Sour Grapes

Ambrose's Sour Grapes és una pel·lícula muda de la Keystone protagonitzada per Ambrose (Mack Swain). Malgrat que així consta en algunes fonts, no és clar que el director fos Walter Wright. La pel·lícula, de dues bobines, es va estrenar l'1 de març de 1915.

## Argument

Ambrose perd la seva xicota quan es comporta de manera molt covarda en ser atracat en el parc. El seu rival rescata la noia i esdevé el seu enamorat. La noia té una germana bessona ja casada i es produeixen tot un seguit de confusions.

## Repartiment

* Mack Swain (Ambrose)
* Harry Gribbon (rival)
* Edgard Kennedy (el marit de la segona bessona)
* Les bessones McKinnon (les bessones)
* Chester Conklin (Walrus)
* Mae Busch (xicota de Walrus)
* Louise Fazenda (noia al parc que rep patada al cul)
* Frank Hayes (director de l’hotel)
* Cecile Arnold (en el lobby)
* Edwin Frazee (atracador)
* Billie Walsh (espctador al parc)

## Referències

* 1 2 Cassara, Bill. Edgar Kennedy: Master of the Slow Burn (en anglès). BearManor Media, p. 229.
* ↑ Walker, Brent E. Mack Sennett's Fun Factory: A History and Filmography of His Studio and His Keystone and Mack Sennett Comedies, with Biographies of Players and Personnel (en anglès). McFarland, 2010-01-13, p. 311. ISBN 978-0-7864-5707-6.
* ↑ «Ambrose's Sour Grapes» (en anglès). Silent Era : Progressive Silent Film List. [Consulta: 16 abril 2023].
* ↑ «Independent release dates». Moving Picture World, 13-03-1915, pàg. 1686.

## Enllaços externs

* Pel·lícula completa a YouTube
# Andersonstown

Andersonstown és un suburbi de l'oest de Belfast, Irlanda del Nord, als peus dels turons de la Muntanya Negra i Divis, delimitada per les carreteres de Shaws, Glen i Andersonstown. Conté una barreja d'habitatge públic i privat, amb zones comerials, i és en gran part una zona de classe treballadora amb una forta tradició republicana i catòlica irlandesa. El districte es coneix col·loquialment com "Andytown".

## Història

La zona es troba al comtat d'Antrim. Històricament, formava part de la Baronia de l'Alt Belfast, la parròquia de Shankill i el townland de Ballydownfine (del gaèlic Baile Dhún Fionn, 'townland of the fort of Finn'). L'àrea també era coneguda com a Whitesidetown, que feia referència al nom dels propietàris d'aquelles terres, però van ser desposseïts pel suport que van donar a la Societat d'Irlandesos Units, i es va canviar el seu nom. El 1832, va ser descrit com un poble format per onze famílies, algunes de les quals s'anomenàven Anderson i probablement provenien de les Terres baixes d'Escòcia.
El que era una zona agrícola i rural, es va desenvolupar ràpidament els anys 1950 i 1960 amb la construcció d'habitatge públic al districte inferior de Falls Road.

## Referències

* ↑ Keane, Margaret [et al.].. Thinking European(s): New Geographies of Place, Cultures and Identities (en anglès). Cambridge Scholars Publishing, 2020, p. 97-100. ISBN 9781527554825 [Consulta: 20 octubre 2020].
* ↑ «Ballydownfine, County Antrim» (en anglès). Placenamesni. Crown-Universitat Quee'ns de Belfast. Arxivat de l'original el 2 d’abril 2019. [Consulta: 20 octubre 2020].
* ↑ «Andersonstown, County Antrim» (en anglès). Placenamesni. Crown-Universitat Quee'ns de Belfast. Arxivat de l'original el 2 d’abril 2019. [Consulta: 20 octubre 2020].