OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Iduwinis

Els iduwinis són els membres d'un clan ijaw que viuen a la costa Atlàntica, al sud-oest de l'estat del Delta i al nord-est de l'estat de Bayelsa, al sud de Nigèria. Els assentaments iduwinis més destacats són Amatu i Orobiri. Els iduwinis parlen el dialecte iduwini de la llengua izon.

## Història
### Origen i migracions

Es considera que els ancestres fundadors del clan iduwini foren un oguru (Kala-Ogbo) qui, amb altres proto-ijaws van fundar l'assentament ancestral d'Amatu. Posteriorment es van ajuntar amb descendents d'Iduwi (Idu), un dels fills d'Igodo, el germà més petit d'Ujo. Els descendents d'Iduwi van viure primer als poblats coneguts com a Aghoro. La ciutat d'Igodo es va fundar al final del primer reialme de la zona; llavors, els iduwis també van migrar ie ses van assentar amb els seus parents a Amatu, que es passà a nomenar Iduwini. També van fundar les poblacions d'Okun-Aghoro, Letugbene, Odimodi, Oborotu, Ogbotobu, Bilabiri, Agge, Ogbeintu, Amazo i Azagbene.
Quan els portuguesos van arribar a la regió, els iduwinis van anomenar "jos" a aquells que s'hi van posar en contacte. A part d'Amatu, els Iduwini van fundar altres ciutats com Okun Aghoro, Orobiri i Kou abans del segle xiv.

### Esdeveniments recents

La Iduwini Volunteer Force (IVF) és un grup militant fet per membres iduwinis que van fer segrestos i altres atacs a les companyies petrolieres locals el 2006 en el conflicte del delta del Níger.

## Referències

* ↑ llengua izon a l'ethnologue
* 1 2 3 iduwinis a ijawland.info
* ↑ "Militants Raise Fears Over Kidnapped Oil Workers", Sun News Nigeria, 4 June 2006.

## Bibliografia

* Alagoa E J. - A History of the Niger Delta - An historical interpretation of Ijo oral traditions. (1972 University of Ibadan Press).
* Owonaro S K - The History of Ijo and her Neighbouring tribes in Nigeria. (1949 Niger printing Press Lagos)
# Lèmur forcat de la Montagne d'Ambre

El lèmur forcat de la Montagne d'Ambre (Phaner electromontis) és un petit primat. Com tots els altres lèmurs, només viu a l'illa de Madagascar. El nom de l'espècie fa referència al Parc Nacional de la Montagne d'Ambre, on viu.
# Akilia

L'illa d'Akilia està a Groenlàndia occidental, aproximadament a 22 kilómetres al sud de Nuuk a les coordenades 63°55′59″N 51°40′01″O / 63.933, -51.667. S'hi troba una formació rocosa que conté les que podrien ser les roques sedimentàries mes antigues de la Terra i, possiblement, la prova mes antiga de la presència de la vida al planeta.

## Referències

* ↑ McGregor, VR, Mason, B (1977). «Petrogenesis and geochemistry of metabasaltic and metasedimentary enclaves in the Amîtsoq gneisses, West Greenland». American Mineralogist, v. 62, p. 887-904.
* ↑ Nutman AP, Mojzsis, SJ, Friend, CRL (1997). «Recognition of ≥3850 Ma water-lain sediments in West Greenland and their significance for the early Archaean Earth». Geochimica et Cosmochimica Acta, v. 61, p. 2.475-2.484.
* ↑ Mojzsis, SJ, Arrhenius, G, McKeegan, KD, Harrison, TM, Nutman, AP, Friend, CRL (1996). «Evidence for life on Earth before 3,800 million years ago». Nature, v. 384, p. 55-59
# Giampaolo Cheula

Giampaolo Cheula (Premosello-Chiovenda, província de Verbano-Cusio-Ossola, Piemont, 23 de maig de 1979) va un ciclista italià, professional del 2001 al 2011. Actualment és director esportiu de l'Androni Giocattoli-Sidermec.

## Palmarès

* 2000
** 1r a la Fletxa del sud i vencedor d'una etapa
* 2002
** 1r al Circuit des Mines i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Baviera
* 2006
** 1r a la Cursa de la Pau
* 2008
** 1r al Gran Premi Nobili Rubinetterie

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2003. 62è de la classificació general
* 2009. 101è de la classificació general
* 2010. Abandona (15a etapa)
* 2011. 97è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2003. 107è de la classificació general
* 2010. 86è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2007. 111è de la classificació general
* 2008. 86è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Franck Bouyer

Franck Bouyer (Beaupréau, 17 de març de 1974) és un ciclista francès, professional des del 1995 fins al 2013.

## Palmarès

* 1994
** 1r al Gran Premi de Montamisé
* 1995
** Vencedor d'una etapa de la Mi-août bretonne
* 2001
** 1r al Tour del Llemosí i vencedor d'una etapa
* 2002
** 1r a la Copa de França
** 1r al Tour de Vendée
* 2004
** 1r a la París-Camembert
** Vencedor d'una etapa del Circuit de La Sarthe
* 2010
** 1r al Tour de Bretanya

### Resultats al Tour de França

* 1996. Abandona (14a etapa)
* 1998. 94è de la classificació general
* 2000. 122è de la classificació general
* 2001. 74è de la classificació general
* 2002. 114è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2009. Abandona (13a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2001. Abandona (13a etapa)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Filelight

Filelight és un analitzador gràfic d'espai lliure en disc per al gestor de finestres KDE. A diferència de programes similars, que mostren una vista d'arbre dels fitxers del disc o unes columnes amb informació dels directoris, filelight mostra un pastís amb divisions concèntriques que representen els diversos directoris del disc dur i l'espai que usen.

## Referències

* ↑ «Filelight - a KDE disk usage tool». FOSSwire, 07-01-2008. [Consulta: 16 febrer 2024].

## Vegeu també

* Baobab

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Filelight
* Lloc web de filelight
* Filelight a freshmeat
* KDirStat, una eina semblant.
# Pavots

El Pavots, pic de Pavots o Tucón Royo és una muntanya de 3.121 m d'altitud, amb una prominència de 24 m, que es troba al massís de Pocets, província d'Osca (Aragó).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Semir, Ramon de. Posets - Perdiguero, Esc. 1:25.000. 1a edició. Granollers: Editorial Alpina, 1977 (E-25). ISBN 84-7011-038-1. Arxivat 2019-05-01 a Wayback Machine.
# Illoqita-(Ce)

La illoqita-(Ce) és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la nordita.

## Característiques

La illoqita-(Ce) és un inosilicat de fórmula química Na₂NaBaCeZnSi₆O$_{17}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2021, sent publicada l'any 2022. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural de la Universitat d'Oslo, amb els número de catàleg: knr 44274 i knr 44275.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al Taseq, al Complex d'Ilímaussaq (Kujalleq, Groenlàndia), on es va trobar en forma de cristalls aïllats de fins a 150 μm de mida, i formant agregats radiants de fins a 200 μm de diàmetre. Aquest és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Illoqite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 abril 2022].
* ↑ Gulbransen, Emil H.; Friis, Henrik; Dal Bo, Fabrice; Erambert, Muriel «Illoqite-(Ce), Na 2 NaBaCeZnSi 6 O 17, a new member of the nordite supergroup from Ilímaussaq alkaline complex, South Greenland.». Mineralogical Magazine, 86, 1, 01-02-2022, pàg. 141–149. DOI: doi:10.1180/mgm.2021.104 [Consulta: 19 octubre 2022].
# Sinomenium

Sinomenium és un gènere de plantes de la família de les menispermàcies, descrit per primer cop el 1910. Tan sols conté una espècie coneguda, Sinomenium acutum, nativa de la Xina, del nord de l'Índia, del Nepal, del Japó i del nord de Tailàndia.

## Referències

* ↑ The Plant List, Sinomenium acutum (Thunb.) Rehder & E.H.Wilson
* ↑ Diels, Friedrich Ludwig Emil. 1910. Das Pflanzenreich IV. 94(Heft 46): 254, 204
* ↑ Flora of China Vol. 7 Page 15 风龙 feng long Sinomenium acutum (Thunberg) Rehder & E. H. Wilson in Sargent, Pl. Wilson. 1: 387. 1913.
# Moroco steindachneri

Moroco steindachneri és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: el Japó, Corea i Sibèria.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Moroco steindachneri». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Wildlife Survey Group in Shiga Prefecture (ed.), 2005. Red data book of Shiga Prefecture. Sunrise Press, Shiga, p. 475.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ojima, Y., T. Ueda i M. Hayashi, 1976. A review of the chromosome number in fishes. La Kromosomo 30(1-2):19-47.
* Vassíliev, V. P. «Chromosome numbers in fish-like vertebrates and fish» (en anglès). Journal of Ichthyology, 20, 3, 1980, pàg. 1–38. ISSN: 0032-9452.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Acanthis

Acanthis és un dels gèneres d'ocells de la família dels fringíl·lids (Fringillidae) que resulta de la reorganització d'aquesta família arran recents estudis com ara els de Nguembock et el 2009. Cap d'aquestes espècies es presenten de forma regular als Països Catalans i només ho fan esporàdicament.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 3.5, 2013), aquest gènere està format per dues espècies que fins fa poc eren ubicades a Carduelis:
* Acanthis flammea - passerell gorjanegre.
* Acanthis cabaret - passerell alpí.
* Acanthis hornemanni - passerell de carpó blanc.

## Referències

* ↑ Nguembock, Billy; Fjeldså, Jon; Couloux, Arnaud; Pasquet, Eric «Molecular phylogeny of Carduelinae (Aves, Passeriformes, Fringillidae) proves polyphyletic origin of the genera Serinus and Carduelis and suggests redefined generic limits» (en anglès). Molecular Phylogenetics and Evolution, 51, 2, 01-05-2009, pàg. 169–181. DOI: 10.1016/j.ympev.2008.10.022.
# Filemó

«Filemó» té aquests significats:
# Parc de la Font del Racó

El parc de la Font del Racó està situat al vessant sud de la serra de Collserola, al barri de Sant Gervasi - la Bonanova de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C). Va ser creat el 1926 per l'arquitecte Nicolau Maria Rubió i Tudurí.

## Descripció

Es tracta un parc forestal, situat a la falda del Tibidabo. En la seva part superior es troba el funicular d'ascens al Parc d'Atraccions Tibidabo. El terreny es troba en una forta pendent, que forma una ombrívola fondalada en la seva part inferior. La zona es recorre a través d'uns sinuosos camins que salven el desnivell, a vegades amb l'ajuda d'escales i baranes de fusta, en un estil rústic que s'adapta a la naturalesa circumdant. El bosc és a certes zones bastant tancat, amb arbres frondosos entre els quals destaquen els roures, els pins i els lledoners. En la part inferior hi ha la font del Racó, que dona nom al parc, i a prop se situa una placa en record a l'artista Apel·els Mestres, obra de Francesc Socies i March, col·locada el 1938.
Entre les espècies presents es troben: el lledoner (Celtis australis), el pi pinyer i pi blanc (Pinus pinea i Pinus halepensis), el garrofer (Ceratonia siliqua), l'alzina (Quercus suber i Quercus ilex), l'acàcia borda (Robinia pseudoacacia), el fals pebrer (Schinus molle), el xiprer de Lambert (Cupressus macrocarpa), la palmera canària (Phoenix canariensis), l'olivera (Olea europaea), l'eucaliptus blau (Eucalyptus globulus) i la bellaombra (Phytolacca dioica). Destaca especialment un exemplar de roure cerrioide centenari (Quercus cerrioides), que forma part del Catàleg d'Arbres d'Interès Local de Barcelona.

## Vegeu també

* Parcs i jardins de Barcelona

## Referències

* ↑ «Parc de la Font del Racó». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ Tort Arnau, Maria Josep. Explora els jardins i viu els arbres. Jardins i arbres del districte de Sarrià-Sant Gervasi. Barcelona: Premsa Local El Jardí, 2022, p. 72-73. ISBN 978-84-09-46124-0.
* ↑ Gabancho, Patrícia. Parcs i jardins de Barcelona. Ajuntament de Barcelona, 2000. ISBN 84-7609-935-5.
* ↑ «Parc de la Font del Racó». Què fots fer a BCN. Ajuntament de Barcelona.
# Iraida (cràter)

Iraida és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 6,5 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim grec, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Iraida». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Lucas Valley-Marinwood

Lucas Valley-Marinwood és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 6.357 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lucas Valley-Marinwood tenia 6.357 habitants, 2.369 habitatges, i 1.764 famílies. La densitat de població era de 438,3 habitants/km².
Dels 2.369 habitatges en un 37,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,5% hi vivien parelles casades, en un 10,1% dones solteres, i en un 25,5% no eren unitats familiars. En el 19,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,64 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,6% tenia menys de 18 anys, un 3,6% entre 18 i 24, un 23,8% entre 25 i 44, un 30,2% de 45 a 60 i un 15,8% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,4 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 85.444 $ i la renda mitjana per família de 95.852 $. Els homes tenien una renda mitjana de 65.583 $ mentre que les dones 51.132 $. La renda per capita de la població era de 38.423 $. Entorn del 2% de les famílies i el 3,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lucas Valley-Marinwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lucas Valley-Marinwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Acanthiza

Acanthiza és un gènere d'ocells de l'ordre dels passeriformes i la família dels acantízids (Acanthizidae), que habita Austràlia, Tasmània i Nova Guinea. Són aus insectívores amb un bec fi, que s'alimenten en ubicacions diverses, des del terra fins a la copa dels arbres. Fan una mida de 8 – 10 cm.
Mostren algunes coincidències amb les mallerengues, com per exemple el viure en petits grups, a excepció del període de reproducció en què les parelles s'aïllen. Les diferents espècies poden viure des del bosc dens fins zones de matoll. Són excel·lents acròbates que poden romandre cap a baix, com les mallerengues.
El niu d'aquests ocells és una gran construcció en forma de cúpula, completament tancat a excepció d'una obertura lateral, a la manera de la mallerenga cuallarga. Allà ponen 2 – 4 ous.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 10.2, 2020) aquest gènere està format per 14 espècies:
* Acanthiza apicalis - acantiza caragolet.
* Acanthiza chrysorrhoa - acantiza de carpó groc.
* Acanthiza cinerea - acantiza argentada.
* Acanthiza ewingii - acantiza de Tasmània.
* Acanthiza inornata - acantiza occidental.
* Acanthiza iredalei - acantiza d'Iredale.
* Acanthiza katherina - acantiza muntanyenca.
* Acanthiza lineata - acantiza pintada.
* Acanthiza murina - acantiza de Nova Guinea.
* Acanthiza nana - acantiza daurada.
* Acanthiza pusilla - acantiza frontvermella.
* Acanthiza reguloides - acantiza reguloide.
* Acanthiza robustirostris - acantiza pissarrosa.
* Acanthiza uropygialis - acantiza de carpó rogenc.

## Referències

* Del Hoyo, J.; Elliot, A. & Christie D. (editors). (2006). Handbook of the Birds of the World. Volum 12: Picathartes to Tits and Chickadees. Lynx Edicions. ISBN 9788496553422
# Màndrovo

Màndrovo - Мандрово (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 977 habitants. Pertany al districte (raion) de Valuiki.

## Referències

* ↑ «Kasenovka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-26. [Consulta: 26 març 2022].
* ↑ «Инвестиционный паспорт муниципального района «Город Валуйки и Валуйский район» Белгородской области». Официальный сайт Администрации Валуйского района Белгородской области.
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 26 març 2022].
# Michel Kreder

Michel Kreder (La Haia, 15 d'agost de 1987) és un ciclista neerlandès, professional des del 2010. Actualment corre a l'equip Aqua Blue Sport. El seu germà Raymond també és ciclista.

## Palmarès en carretera

* 2004
** 1r al Gran Premi Bati-Metallo
** Vencedor d'una etapa de la Ruta de l'Avenir
* 2005
** Vencedor d'una etapa de la Ruta de l'Avenir
** Vencedor d'una etapa del Giro de Toscana Júnior
** Vencedor d'una etapa del Trofeu Centre Morbihan
* 2007
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Turíngia
* 2008
** Vencedor d'una etapa del Circuito Montañés
** Vencedor d'una etapa del Tour d'Alsàcia
* 2009
** Vencedor d'una etapa del Circuit de Lorena
** Vencedor d'una etapa del Circuito Montañés
* 2011
** Vencedor d'una etapa del Circuit de La Sarthe
* 2012
** Vencedor de 2 etapes del Tour del Mediterrani
** Vencedor d'una etapa del Circuit de La Sarthe
* 2013
** Vencedor d'una etapa dels Quatre dies de Dunkerque

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2010. 152è de la classificació general
* 2012. 96è de la classificació general
* 2017. 128è de la classificació general

## Palmarès en pista

* 2016
** Campió dels Països Baixos en Puntuació

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Fileci

Fileci (en grec antic Φιλοίτιος), va ser un personatge de l'Odissea, l'encarregat dels ramats d'Odisseu, juntament amb Eumeu i Melanti. Eumeu s'encarregava dels porcs, Melanti de les cabres i Fileci del bestiar gros. Fileci, com Eumeu i a diferència de Melanti, es manté fidel al record d'Odisseu i n'espera el retorn. Es lamenta moltes vegades dels estralls que fan els pretendents al palau d'Itaca. Quan Odisseu es va presentar disfressat de pidolaire el va acollir tot i que no l'havia reconegut. Més endavant l'ajuda a desfer-se dels pretendents. Va matar Pisandre i Ctesip, i va rebre l'encàrrec d'Odisseu, junt amb Eumeu, de castigar Melanti.

## Referències

* ↑ «Perseus Encyclopedia, Philoetius». [Consulta: 9 juliol 2021].
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 200. ISBN 9788496061972.
# Paradoxornis de Gould

El paradoxornis de Gould (Paradoxornis flavirostris) és una espècie d'ocell passeriforme de la família dels paradoxornítids (Paradoxornithidae), tot i que sovint encara se'l troba classificat amb els sílvids (Sylviidae). És endèmica del nord-est del subcontinent indi. El seu estat de conservació es considera vulnerable.
El seu nom comú fa referència a l'ornitòleg anglès John Gould (1804-1881).

## Descripció

Fa al voltant dels 19 cm de llarg. El plomatge de gairebé tot el seu cos és de tons castanys, més clars en les parts inferiors, amb l'excepció de la zona de la cara, el coll i la part superior de pit que és negra, menys la part frontal de les galtes on té una taca blanca. El seu robust bec amb forma de bec de lloro és de color groc, mentre que les seves potes són negroses.

## Distribució

Actualment es troba a l'extrem nord-oriental de l'Índia, en els altiplans i les faldes de les muntanyes de la vall del Brahmaputra, a Arunachal Pradesh i Assam. En el passat també es trobava a Bangladesh i possiblement a l'est de Nepal i Bhutan. Solia estar més estès i ser localment comú, però els censos més recents ho localitzen únicament en tres poblacions separades, una a Arunachal Pradesh i dues a Assam, per això que la UICN el considera una espècie vulnerable.

## Referències

* 1 2 Lepage, Denis. «Avibase - la base de dades mundial d'ocells». [Consulta: 1r març 2021].
* ↑ «Sylviid babblers, parrotbills, white-eyes». IOC World Bird List Version 11.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2021. [Consulta: 17 juny 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 635. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Black-breasted Parrotbill. Paradoxornis flavirostris» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
* 1 2 BirdLife International (BLI) (2006): Species factsheet: Paradoxornis flavirostris. Consultado el 24 de agosto de 2013.

## Bibliografia

* Jønsson, Knud A. & Fjeldså, Jon (2006): A phylogenetic supertree of oscine passerine birds (Aves: Passeri). Zool. Scripta 35(2): 149–186. doi:10.1111/j.1463-6409.2006.00221.x (HTML abstract)
* Robson, C. (2007). Family Paradoxornithidae (Parrotbills) pp. 292 – 321 in; del Hoyo, J., Elliott, A. & Christie, D.A. eds. Handbook of the Birds of the World, Vol. 12. Picathartes to Tits and Chickadees. Lynx Edicions, Barcelona.
# Iraj Danaeifard

Iraj Danaeifard (persa: ایرج دانایی‌فرد) (Teheran, 11 de març de 1951 - Xiraz, 12 de desembre de 2018) fou un futbolista iranià.
El seu pare, Ali Danaeifard fou un dels fundadors del Taj. A més del Taj, jugà a l'Iran als clubs Oghab FC i Pas FC, i més tard als Estats Units al club Tulsa Roughnecks, de la NASL.
Jugà amb la selecció iraniana i participà en el Mundial de futbol de 1978. Marcà un gol davant Escòcia. Després de la Copa Asiàtica de 1980 a Kuwait es retirà de la selecció amb un total de 17 partits i tres gols.

## Referències

* ↑ http://www.iran-daily.com/News/235690.html
* ↑ اولین گلزن ایران در جام جهانی درگذشت (persa)
* ↑ https://www.tehrantimes.com/news/430567/Iran-s-first-goalscorer-at-World-Cup-Danaeifard-dies

## Enllaços externs

* Estadístiques a la selecció
* Entrevista a Irankicks.com Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Muntura D

La muntura D és un tipus de muntura d'objectiu de rosca que es troba habitualment als objectius i càmeres de cinema de 8 mm, càmeres de televisió de circuit tancat, càmeres per a visió artificial i per a fototubs de microscopi.

## Característiques

* Diàmetre de rosca: 15,88 mm (0,625 polzades)
* Pas de rosca: 32 TPI (fils per polzada)
* Distància focal de brida: 12,29 mm

## Referències

* ↑ Cramer, Florian. «Vollmechanisch, voll manuell, voll analog: Filmen mit klassischen Normal-8-Kameras macht Spaß, gerade heute.» (en alemany). Film Korn, 06-05-2013.
* ↑ Cramer, Florian. «D-mount-Objektive im Vergleich» (en alemany). Film Korn, 12-05-2013.
* ↑ «Camera Mounts Sorted by Register» (en anglès). Graphics cornell.