OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Yússuf I

Yússuf I (àrab: يوسف, Yūsuf) (Granada, 1318 - 1354) va ser rei de Granada, el setè de la dinastia nassarita entre 1333 i 1354.
Va assolir el poder quan fou assassinat el seu germà gran Muhàmmad IV proclamat pel lleialista Ridwan, després ministre. Va expulsar el cap de les forces marínides Abu-Thàbit ibn Abi-l-Ula i el va substituir per Yahya ibn Úmar ibn Rahhu.
Va establir una treva de quatre anys amb Alfons XI de Castella, que va portar a una tractat de pau més general entre el Marroc, Granada i Castella el 1334. El 1336 Pere III va acceptar prorrogar la pau amb Granada. Però la pau no es podia mantenir gaire temps per les ambicions contraposades i Castella va desenvolupar la seva flota amb ajut dels catalans pel pacte de Madrid, i els marínides ho van fer amb ajut dels hàfsides. El 1340 la flota marínida va atacar a la castellana a la badia d'Algesires i la va derrotar.
Llavors els marínides, amb la moral alta, van creuar l'estret sota la direcció del soldà de Fes, Abdul Hassan, assetjant Tarifa el 1340. Llavors la flota catalana va derrotar a la marínida en aigües de Ceuta i sota la direcció de Jofre Gilabert de Cruïlles van fer un atac a Algesires. A Tarifa els castellans amb ajust de les forces de la Corona d'Aragó (que van desbloquejar la ciutat per mar) i portugueses (el rei Alfons IV de Portugal era cunyat d'Alfons XI de Castella), van presentar batalla que es va lliurar a la vora del riu Salado, anomenada batalla del riu Salado (30 d'octubre) que fou una greu derrota dels magrebins.
Per temor a una reacció al Marroc el sultà va ordenar el retorn (28 de novembre) deixant totes les seves places a la península a mans dels granadins. Els castellans es van apoderar d'Alcalá de Benzaide (moderna Alcalá la Real), Almodóvar del Río, Castillo de Locubín, Priego, Ruete, Matrera i Benamejí (1241). L'agost del 1241 Alfons XI va iniciar el llarg setge d'Algesires. Al setge van acudir forces de tot Europa; fou una de les primeres operacions europees en què es van utilitzar els canons (normals a partir de la batalla de Crecy el 1346) que foren utilitzats només pels musulmans. Els contingents estrangers es van acabar retirant i els genovesos, la flota dels quals era imprescindible, van presentar alguns conflictes. Finalment el rei castellà va aconseguir la ciutat a canvi d'una treva de 10 anys (27 de març de 1344) i va concedir l'evacuació honorable de la guarnició i la població. Granada va pagar a més un tribut a Castella.
El 1349 el rei Alfons XI de Castella va faltar una vegada més a la paraula donada i escrita i va atacar Gibraltar, però va morir al setge a causa de la pesta negra (26 de març de 1350). El va succeir el seu jove fill Pere I el Cruel que va renovar la treva. El 19 d'octubre de 1354 un boig el va apunyalar a la gran mesquita de Granada i el va matar. El va succeir el seu fill Muhàmmad V de Gharnata.

## Notes

* ↑ (castellà) Richard Fletcher, La España mora, p. 181

## Enllaços externs

* José Antonio Conde, Historia de la dominacion de los Arabes en España: Sacada de varios manuscritos y memorias arabigas
* «Yússuf I». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Zhao Leji

Zhao Leji (en xinès 赵乐际 ), (Xining 1957) és un polític xinès, membre del Comitè Permanent del Politburó del Partit Comunista de la Xina (2017-). A partir del 10 de març de 2023 President de la Comissió Permanent de l'Assemblea Popular Nacional de la Xina.

## Biografia

Va néixer el 8 de març de 1957 a Xining, província de Qinghai al nord-oest de la Xina., en una família originaria de Xi'an, lligada a càrrecs del Partit. El 1975 va ingressar al Partit Comunista.
Tant el seu pare (que segons algunes fonts era amic del pare Xi Jinping) com el seu germà Zhao Leqin han ocupat càrrecs de rellevància política. Aquest darrer va ser Secretari del partit a Shaanxi, i a Shanyang i alcalde de Hanzhong.
Durant la Revolució Cultural (1974-75) Zhao va ser enviat a una comuna agrícola de Hedong de la província de Qinghai, on va formar part del grup d'estudiants que van ser anomenats com "estudiants treballadors, camperols i soldats". Posteriorment (1977-80) va estudiar filosofia a la Universitat de Pequín. Després de la seva graduació va tornar a Qinghai on va iniciar la seva carrera política. Entre 1980 i 1982 va fer de professor a l'Escola Provincial de Comerç de Qinghai.
A l'Acadèmia Xinesa de Ciències Socials va formar-se en temes de banca i finances (1996-98) i a l'Escola del Partit va fer un post-grau en Política (2002-2005).

## Càrrecs ocupats

Ha ocupat diversos càrrecs tant a nivell local, provincial com estatal. Quan va ser nomenat governador de Qinghai a l'edat de 42 anys, va ser la persona més jove del país a ocupar aquesta posició. En aquesta província va desenvolupar una part important de la seva carrera, ocupant diversos càrrecs entre 1980 i el 2007. fins que va passar a la província de Shaanxi com a Secretari del Comitè Provincial.
Des del 2012 ha estat el Cap del Departament d'Organització del partit que supervisa la presència de totes les institucions estatals, dels ministeris i de les empreses estatals en el mitjans de comunicació i les universitats públiques.Anteriorment (2007-2012) va ser secretari del PCX a Shaanxi.
L'octubre de 2017 va ser nomenat membre del Comitè Permanent del Politburó del PCX, sent el més jove dels seus set components. L'octubre del 2022 va tornar a ser nomenat membre del Comitè Permanent.

## Referències

* ↑ «Former anti-graft chief Zhao Leji appointed China’s top lawmaker» (en anglès), 10-03-2023. [Consulta: 26 març 2023].
* 1 2 3 4 5 6 Cheng, Leji. «Zhao Leji. Born 1957» (en anglès). [Consulta: novembre 2017].
* 1 2 3 4 «China's leadership reshuffle 2017. Zhao Leji : the younger gun playng second fiddle to Xi Jinping» (en anglès), 26-10-2017. [Consulta: novembre 2017].
* 1 2 «Zhao Leji» (en anglès). [Consulta: novembre 2017].
* ↑ «Zhao Leji, Miembro del Comité Permanente del Buró Político del Comité Central del PCCh» (en castellà), 26-10-2017. Arxivat de l'original el 2021-04-01. [Consulta: novembre 2017].
* ↑ «Brief introductions of members of CPC central leading bodies». [Consulta: 26 octubre 2022].
# Plastun

Plastun (en rus: Пластун) és un poble (possiólok) del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que el 2019 tenia 4.914 habitants.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-05-22. [Consulta: 14 setembre 2019].
# Platja d'As Figueiras

La Platja d'As Figueiras, també anomenada Platja de San Román, està situada dins de la ria de l'Eo, en el seu marge dret, propera a la bocana de la ria i al costat de la localitat d'As Figueiras en el conceyu de Castropol. És de configuració lineal, té una longitud d'uns 290 m i una amplària mitjana de 20 m. La sorra és blanca i molt fina i el seu accés és per als vianants havent de caminar uns 500 m exempts de dificultat. L'ocupació és mitjana però té un grau d'urbanització alt.
Des de la platja es veu al sud el poble de Castropol, enfront, cap a l'oest Ribadeo i al nord el Puente de los Santos. Les seves aigües són tranquil·les i el terreny descendeix suaument uns metres per baixar després més ràpidament. Per aquesta raó, en l'època estival, els estiuejants col·lapsen la platja freqüentment. Els accessos en pleamar cal passar per darrere de les drassanes, caminar uns 300 m, baixar una costa que acaba on hi ha diversos xalets però cal fixar-se que a la dreta hi ha un camí amb paviment de formigó que acaba en escala que accedeix a la platja. Durant la baixamar l'accés és molt més fàcil, ja que es pot anar caminant per la vora del mar des del moll de As Figueiras. Els únics serveis existents són unes dutxes però és un lloc idoni per relaxar-se.
És «Zona Protegida», ja que està dins de la «Reserva Natural Parcial del riu Eo».

## Referències

* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 4. ISBN 978-84-8459-669-1.
# Platja d'Atalis

La platja d'Atalis o Talis està situada a l'illa de Menorca i concretament al sud-est del municipi des Migjorn Gran. És d'arena blanca i forma part dels vuit-cents metres de costa baixa que dona pas a la platja de Son Bou que és la més extensa de Menorca.
Es caracteritza per tenir unes dimensions diminutes i zones de roques sense vegetació, les seves aigües són cristal·lines, amb un fons arenós i zones amb vegetació submarina. L'accés a aquesta platja s'ha de realitzar a peu des de Sant Tomàs, on podem arribar en cotxe i aparcar gratuïtament.

## Enllaços externs

* Platges de Balears
# Zlatko Junuzović

Zlatko Junuzović (Loznica, Mačva, Sèrbia, 26 de setembre de 1987) és futbolista austríac d'ascendència bosniana. Juga com a interior esquerre i el seu actual club és el Werder Bremen de la Bundesliga d'Alemanya. És conegut en l'equip per la seva especialitat per cobrar els tirs lliures.

## Carrera en clubs

El 30 de gener de 2012 es va confirmar el traspàs de Junuzović al Werder Bremen per 400 000 euros.

## Clubs

| Club | País | Any |
| Grazer AK | Àustria | 2005 - 2007 |
| SK Àustria Kärnten | Àustria | 2007 - 2009 |
| Àustria Viena | Àustria | 2009 - 2012 |
| Werder Bremen | Alemanya | 2012 - Present |

## Referències

* ↑ Federació Austríaca de Futbol: ÖFB Kader gegen Russkand (UEFA EURO 2016 Raiffeisen-Qualifikationsspiel, 15. novembre 2014) und Brasilien (freundschaftliches Länderspiel im Rahmen der Gillette Brasil Global Tour, 18. novembre 2014) Arxivat 2015-02-09 a Wayback Machine. (pdf)
* ↑ Austrian Football Association: ÖFB Kader gegen Russkand (UEFA EURO 2016 Raiffeisen-Qualifikationsspiel, 15. novembre 2014) und Brasilien (freundschaftliches Länderspiel im Rahmen der Gillette Brasil Global Tour, 18. novembre 2014) Arxivat 2015-02-09 a Wayback Machine. (pdf)
* ↑ «Zlatko Junuzović». [Consulta: 6 novembre 2015].
* ↑ «Z. Junuzović». Soccerway. [Consulta: 13 setembre 2015].
* ↑ «Zlatko Junuzovic arriba a la Bundesliga». fichajes.net, 31-01-2011. [Consulta: 20 febrer 2012].

## Enllaços externs

* Lloc oficial Arxivat 2012-02-03 a Wayback Machine. - Zlatko Junuzovic
* Fitxa del jugador - Àustria Karnten
* Estadístiques de la seva carrera - National Football Teams
# Petjada digital

* No s'ha de confondre amb empremta digital multimèdia.
La petjada digital o empremta digital és el rastre de l'activitat d'una persona en l'ús d'Internet. Aquest rastre ve donat per la informació que els navegadors deixen en els webs que es visiten, la informació recollida per les galetes (cookies en anglès) que els llocs web deixen a l'ordinador, el registre de les accions i moviments que es fa en visitar un lloc web (portal, botiga digital, etc.) o les adreces IP que assignen els proveïdors d'accés a Internet.
Els navegadors, en el seu diàleg amb els llocs web per a adquirir i formar les pàgines en la nostra pantalla, obtenen i emmagatzemen dades sobre el navegador i l'ordinador que es fa servir. Aquestes dades es poden tractar i els responsables d'un lloc web poden, amb els serveis d'estadístiques de webs, saber una mica més qui els ha visitat.
Aquesta informació permet una millor segmentació més o menys anònima dels visitants a les webs, però creuada amb altres informacions com la que es pugui recuperar de les galetes, les dades de la targeta de crèdit, compres anteriors, compres en altres webs, o pàgines visitades anteriorment, pot arribar a formar perfils força complets sense el coneixement ni el permís de l'internauta. Aquesta intrusió a la intimitat comença a ser vista com un problema que per una banda s'intenta reduir amb lleis sobre el dret a l'oblit i la protecció de dades de caràcter personal i per l'altra conscienciant als internautes de la importància de fer servir aplicacions i adquirir hàbits de navegació per Internet per augmentar la privadesa.

## Vegeu també

* Publicitat personalitzada
# Pou del petroli

El pou del petroli o bassa de Jafre és un pou d'aigües termals al terme de Garrigoles, tot i que l'accés més fàcil és per Jafre i d'aquí li ve un dels noms. L'origen del pou és la perforació d'una prospecció petrolífera que el 1962 va arribar fins als 2000 m de profunditat però en comptes de petroli va trobar aigües sulfuroses que brollaven a uns 60 graus. Tot i estar tapat, la pressió de l'aigua va fer brollar el pou formant una bassa d'aigua calenta que la gent de la zona feia servir com a banys termals.
El 2003 l'aigua es va declarar com a com a mineromedicinal i d'utilitat pública, i el 2005 s'hi va començar a construir al voltant un balneari i un complex hoteler que pretenia explotar la surgència i va canalitzar l'aigua, però al 2008 es van paralitzar les obres per la crisi amb la major part dels edificis ja construïts i al cap d'una dècada continuaven pendents de reprendre's.

## Referències

* 1 2 G.B. «De pou del petroli a jacuzzi ‘avant la lettre’». Ara, 30-03-2017 [Consulta: 2 octubre 2019].
* ↑ Bagué, Gerard «El Prestige embarrancat a les aigües termals de Jafre». Ara, 30-03-2017 [Consulta: 2 octubre 2019].

## Enllaços externs

* http://www.xtec.cat/~xvila1/llocsd'interes/calenta/calenta1.htm
# Pou des Lleó

El Pou des Lleó és una platja prop de Sant Carles de Peralta al municipi de Santa Eulària des Riu a l'illa d'Eivissa, i propera a la de Cala Boix. L'aigua és clara a l'estiu i a l'hivern és més fosca. Té pedres al fons de l'aigua, també hi ha per a guardar les barques. L'arena és com cristal·lina quan li reflecteix els raigs del sol. Hi ha poc espai en la platja, ja que és molt petita, uns 60 m de longitud i uns 30 m d'amplada. A la dreta hi ha un establiment obert en temporada turística. Abans d'arribar a la platja hi ha un restaurant. També hi ha un altre restaurant a l'altre extrem de la platja. S'arriba agafant direcció des d'Eivissa cap a Santa Eulària per la carretera PM 810 i seguint els indicadors cap a Sant Carles, una vegada passat el poble girar a la dreta direcció Pou d'es Lleó.
# Portell de l'Ós

El Portell de l'Ós és una collada del massís del Port del Comte que comunica els camps de dolines de la capçalera de la rasa del Sucre amb els prats de Bacies. Situat a 2.091,4 m. d'altitud, es troba dins el terme del poble de La Coma. Hi passa una pista forestal que surt del refugi de la Bòfia i arriba al Puig de les Morreres.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Łukasz Garguła

Łukasz Garguła (nascut el 25 de febrer de 1981 en Żagań, Polònia) és un futbolista internacional polonès.

## Referències

* ↑ Były reprezentant Polski Łukasz Garguła wrócił w rodzinne strony i chce pomóc Falubazowi, gazetalubuska.pl, 18 July 2019
* ↑ «Tournament – Players – 10 – Łukasz Garguła». Arxivat de l'original el 2009-04-14. [Consulta: 19 maig 2024].
# Água Porca

Água Porca és una localitat de São Tomé i Príncipe, una de les divisions de la ciutat de São Tomé. Es troba al districte d'Água Grande, al nord de l'illa de São Tomé. La seva població és de 3.165 (2008 est.). Rep el nom pel torrent proper que circula al costat d'una granja porcina.

## Evolució de la població

Població de Água Porca (2001-2008) :
| 2001 | 2008 |
| 2.777 | 3.165 |

## Referències

* ↑ INE Arxivat 2017-02-09 a Wayback Machine., Evolução da população São-Tomense por localidades, 2001/2007-08
# Pobresa extrema

La pobresa (o pobrea) extrema (sovint considerat sinònim de pobresa absoluta), es va definir originalment per les Nacions Unides el 1995 com "una condició caracteritzada per la privació severa de les necessitats humanes bàsiques, com aliments, aigua potable, instal·lacions de sanejament, la salut, l'habitatge, l'educació i la informació. No depèn exclusivament en els ingressos, sinó també en l'accés als serveis". En l'actualitat, la pobresa extrema es refereix àmpliament a guanyar per sota del llindar internacional de pobresa de 1,25$/dia (a preus de 2005), fixada pel Banc Mundial. Aquesta mesura és l'equivalent a guanyar 1,00$ per dia en el 1996 els preus dels Estats Units, d'aquí l'expressió àmpliament utilitzada, que viuen amb "menys d'un dòlar al dia". La gran majoria de les persones en situació de pobresa extrema - el 96% - viuen a l'Àsia meridional, Àfrica subsahariana, les Antilles, Àsia oriental i el Pacífic; gairebé la meitat viu a l'Índia i la Xina.
La reducció de la pobresa extrema i la fam va ser el primer dels Objectius de Desenvolupament del Mil·lenni (ODM 1), segons el que establiren els 189 estats membres de les Nacions Unides l'any 2000. En concret, l'ODM 1 va establir l'objectiu de reduir la taxa de pobresa extrema a la meitat per a l'any 2015, una fita que es va complir 5 anys abans del previst. Amb l'expiració dels ODM s'acosta ràpidament, la comunitat internacional, incloses les Nacions Unides, el Banc Mundial i els EUA, s'ha fixat l'objectiu d'acabar amb la pobresa extrema cap a l'any 2030.

## Referències

* 1 2 Laurence Chandy and Homi Kharas (2014), What Do New Price Data Mean for the Goal of Ending Extreme Poverty?, Brookings Institution, Washington DC. Aquest article va ser revisat al The Financial Times: Shawn Donnan (May 9, 2014), World Bank eyes biggest global poverty line increase in decades
* ↑ «"Pobrea", variant normativa de "pobresa" segons l'AVL». Acadèmia Valenciana de la Llengua. [Consulta: 20 març 2018].
* ↑ United Nations. "Report of the World Summit for Social Development", March 6–12, 1995.
* ↑ Martin Ravallion, Shaohua Chen & Prem Sangraula (May 2008) (PDF), Dollar a Day Revisited (Report). Washington DC: The World Bank. Retrieved 10 June 2013.
* ↑ "Getting to Zero: USAID Discussion Paper" Arxivat 2017-08-30 a Wayback Machine., November 21st, 2013.

## Vegeu també

* Pobresa
# Pou d'en Bonet

El Pou d'en Bonet és una obra de Palafrugell (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El pou d'en Bonet és un pou públic situat al carrer de Begur, adossat a la façana del casal dit del Pou d'en Bonet.
El brocal del pou, obra de pedra amb morter i arrebossat, és poligonal i té un pedrís de pedres escairades. Destaca la peça que sosté la cúrria. És una peça de ferro forjat, de grans dimensions, clavada a la façana de la casa, sobre el pou, la qual representa una àguila amb les ales desplegades que sosté la cúrria amb el bec.

## Referències

* 1 2 «Pou d'en Bonet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Pou de Can Migrat

El Pou de Can Migrat és una obra de Collbató (Baix Llobregat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Pou cilíndric amb un brocal construït amb totxos corbats en doble paret, rematat per una sòlida pedra circular de conglomerat de la muntanya de Montserrat. La construcció fa 135 cm de diàmetre i 241 cm d'alçada.

## Història

Pou del desaparegut mas de can Migrat. Lloc emblemàtic per al poble, atès que es troba al peu de l'antic camí ral i ha estat molt utilitzat. Arquitectònicament, en destaquen els totxos corbats, element singular en les construccions de Collbató. La seva proximitat a la ruta del camí dels Masos en permet un aprofitament turístic i cultural.

## Referències

* 1 2 «Pou de Can Migrat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 gener 2019].
# Piero Cappuccilli

Piero Cappuccilli (Trieste, 9 de novembre de 1929 - 11 de juliol de 2005) fou un baríton italià, reconegut com un dels principals intèrprets lírics de Verdi el segle xx. Va intervenir molt sovint al Gran Teatre del Liceu durant les tres dècades de 1960 a 1980.
El seu pare, oficial de la marina, li va inculcar el seu amor pel mar. Després d'haver-se iniciat en l'estudi de l'arquitectura, s'interessa vivament per l'òpera, i debuta el 1957 en el Teatro Nuovo de Milà a Pagliacci de Leoncavallo. Posteriorment va ser Fígaro a El barber de Sevilla. Amb els anys, Cappuccilli s'especialitzaria en el repertori verdià.
El 1964 va cantar al Teatre de La Scala a Lucia di Lammermoor de Gaetano Donizetti (com Enrico) i també a Aida. El 1966 va cantar a l'Arena de Verona a Rigoletto i el 1967 en el Covent Garden de Londres a La Traviata. El 1969 actua per primera vegada als Estats Units, a I Puritani de Vincenzo Bellini; el 1971 va cantar en una memorable representació de Simon Boccanegra a la Scala, i el 1973 en l'Òpera de París a Il trovatore. El 1975 va cantar de nou a Milà a Macbeth, sota la direcció de Claudio Abbado. Un any més tard hi cantava l'inoblidable Jago, al costat de Plàcido Domingo, en el verdià Otello.
El 1989 va actuar per última vegada al teatre milanès al paper de Scarpia, de la pucciniana Tosca, rol que Cappuccilli va interpretar només en els últims anys de la seva carrera.
La seva carrera es va veure interrompuda el 1992, quan, després d'una representació de Nabucco, va sofrir un greu accident automobilístic que va accelerar la seva retirada. Posteriorment es dedicaria a la docència.

## Bibliografia

* Alessi, Rino. Piero Cappuccilli. Un baritono da leggenda. Comunicarte Edizione, 2009. ISBN 978-88-6287-047-4.

## Enllaços externs

* Piero Cappuccilli, Baritone Arxivat 2009-04-12 a Wayback Machine.
# Platja Sud (Peníscola)

La Platja Sud de Peníscola és una platja situada al sud del tòmbol on se situa el castell, envoltada pel port pesquer peniscolà. Aquesta platja d'arena fina i daurada es presenta molt ben comunicada i equipada, ideal per a famílies i xiquets. És molt àmplia, de fàcil accés i s'obri en forma de badia cap al sud. En el seu entorn hi ha nombrosos restaurants on degustar la gastronomia de la zona.
Històricament, la desembocadura de l'Ullal de l'Estany se situava en l'extrem sud d'aquesta platja i la separava de la Platja de les Viudes. L'any 2010 es va reformar la desembocadura i es va dur a terme la canalització artificial del riu fora de la platja i la connexió d'ambdues platges per mitjà d'un passeig per a vianants i un espigó.

## Referències

* ↑ «Peñíscola unirá el litoral sur con un paseo a la playa de Las Viudas» (en castellà). El Periódico Mediterráneo, 29-01-2010.
# Platja Sota del Parador

La platja Sota del Parador és una platja situada en un entorn urbà del municipi de Llançà (Alt Empordà) situada al sud de la platja de Grifeu. Orientada a l'est, té una longitud de 30 m i una amplada mitjana de 5 m, de sorra fina i un pendent d'entrada a l'aigua moderat. No disposa de serveis. S'hi accedeix pel camí de ronda.

## Referències

* ↑ «Platja Sota del Parador». Costa Brava's.
* ↑ «Platja Sota del Parador». Ajuntament de Llançà.
# Prins Karls Forland

Prins Karls Forland o Forlandet, també catalanitzat com a Príncep Carles Forland, és una illa deshabitada situada davant de la costa de l'illa de Spitsbergen, a l'arxipèlag de Svalbard (Noruega). La seva superfície és de 615 km², dels quals 96 km² estan coberts el gel. El punt més alt es troba a 1084 metres d'altitud. L'illa sencera i el mar que l'envolta formen el Parc Nacional de Forlandet.
El primer en albirar l'illa fou Willem Barentsz el 1596. El 1610, l'anglès Jonas Poole li va donar el nom de Black Point Isle (literalment: "illa del punt negre"). Cap al 1612 els baleners anglesos en deien Prince Charles Foreland, pel fill del rei Jaume, Carles (darrer rei d'Anglaterra i Escòcia). Els holandesos en Illa Kijn, pel nom d'un mercader que hi morí. Els anglesos hi bastiren una estació balenera al nord amb el nom de Fair Foreland (actualment Fuglehuken).

## Enllaços externs

* Mapa nàutic NHS a Oceanografix.
# Prinquiau

Prinquiau (en bretó Prevenkel) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 2.674 habitants. Limita amb Campbon, La Chapelle-Launay, Donges, Besné i Pontchâteau.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.208 | 1.214 | 1.475 | 2.009 | 2.175 | 2.055 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1953-1977 | Étienne de Geloes | |
| 1977-1989 | Adrien Hubert | |
| 1989-2008 | Georges Poulain | |
| 2008- | Lénaïck Leclair | PS |