OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El senyor de les il·lusions

El senyor de les il·lusions (títol original: Lord of Illusions) és una pel·lícula de terror estatunidenca de l'any 1995. Escrita i dirigida per Clive Barker. És una adaptació del relat L'última il·lusió que apareix en el sisè i últim volum de la recopilació de relats Books of Blood. És protagonitzada per Scott Bakula com D'amour, en companyia de Kevin J. O’Connor, Famke Janssen i Daniel Von Bargen. En aquesta pel·lícula Barker fa una gran introducció a temes com la màgia, la il·lusió i les màscares de la realitat, temes que semblen imposar-se en les produccions del moment. Ha estat doblada al català.

## Argument

Una vegada, membres d'una secta van trair al seu líder, que era un mag de gran poder. Assassinat pels seus fidels, va fer la promesa de tornar per venjar-se. En l'actualitat, Harry D'Amour és un detectiu privat que visita Los Angeles per una investigació de rutina. En aquesta ciutat es troba amb un poderós i intrigant actor que les seves sorprenents i intrigants actuacions plenes de suspens i misticisme, captiven al món. Harry comença a sospitar que després del reeixit personatge, es troba alguna cosa oculta que podria portar-lo a viure el seu pitjor malson, on l'assassinat prové de forces del més enllà. Les emocions, les esgarrifances i la trama d'aquesta pel·lícula tenen una gran quantitat d'emocions imprevistes, que acaben amb una inesperada baralla on el futur de la humanitat està en risc.
En el film, Barker barreja elements del cinema de terror amb algun toc de noir amb les imatges i temes habituals en la seva literatura com la màgia i l'ocultisme fan part com a mitjà d'aconseguir ser més que humà, i els personatges fascinats per anar més enllà de la realitat i la imaginació.

## Repartiment

* Scott Bakula: Harry D'Amour.
* Kevin J. O'Connor: Philip Swann.
* Famke Janssen: Dorothea Swann.
* Ashley Lyn Cafagna: Dorothea, de jove.
* Joseph Latimore: Caspar Quaid.
* Wayne Grace: Loomis.
* Daniel von Bargen: Nix.
* Jordan Marder: Ray Miller.
* Barry Del Sherman: Butterfield.
* Joel Swetow: Valentin.

## Producció

Barker va intentar ressuscitar l'estil del cinema negre i la fusió amb l'horror contemporani, amb la finalitat de fer una pel·lícula amb un toc fresc i clàssic. Un dels elements utilitzats per a això va ser la música; per exemple, la cançó principal de la pel·lícula és una interpretació de Dancing in the Dark, a càrrec de Diamanda Galás.

## Rebuda

En la seva estrena, El Senyor de les Il·lusions va rebre crítiques en la seva majoria positives, amb un índex d'aprovació del 68% a Rotten Tomatoes. Allmovie va ser crític amb la pel·lícula, escrivint: "Comença fort i amb una premissa intrigant, però després va ràpidament a enlloc".

## Referències

* ↑ http://www.filmaffinity.com/es/film421663.html
* ↑ «El senyor de les il·lusions». esadir.cat.
* ↑ «Lord of Illusions». The New York Times.
* ↑ http://elcinefagodelalagunanegra.blogspot.com/2011/05/el-senor-de-las-ilusiones-el-montaje.html
* ↑ http://www.rottentomatoes.com/m/lord_of_illusions
# El Raval (Badalona)

El Raval és un barri de Badalona (Barcelonès) que forma part del Districte V juntament amb Gorg, La Mora, Congrés i Can Claris. Limita amb els districtes de Progrés, Can Claris, Sistrells, Nova Lloreda i Coll i Pujol.
Al padró de 2012, el barri de El Raval té 12.901 habitants, dels quals 4.408 (el 48,7%) són homes i 4.646 (el 51,3%) són dones. La població del barri representa al 4,1% d'habitants de tota la ciutat.

## Llocs d'interès

Al carrer Francesc Macià, fent cantonada amb Miquel Servet, trobem la Casa Antoni Lleal, o Can Pepus, una obra modernista de Joan Amigó i Barriga protegida com a bé cultural d'interès local.
El 2014, l'Ajuntament de Badalona va crear el Badiu Jove, un espai de trobada i informació per als joves de la ciutat.

## Referències

* ↑ «Padró d'Habitants 01/01/2012». Ajuntament de Badalona, 13-06-2009. Arxivat de l'original el 2014-09-03. [Consulta: 14 agost 2013].
* ↑ «Pobles de Catalunya. Badalona». Centre d'Estudis i Divulgació del Patrimoni. [Consulta: 24 agost 2012].
* ↑ «Abre sus puertas el nuevo Badiu Jove de Badalona» (en castellà). La Vanguardia, 28-02-2014.
# Dugesia myopa

Dugesia myopa és una espècie de triclàdide dugèsid que habita l'aigua dolça de Madagascar. El nom específic fa referència als ulls reduïts d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ De Vries, E.J «A synopsis of the nominal species of the subgenus Dugesia (Platyhelminthes: Tricladida: Paludicola) from Africa and Madagascar» (en anglès). Zoological Journal of the Linnean Society, 92, 1988, pàg. 345-382. DOI: 10.1111/j.1096-3642.1988.tb01729.x.
Espècies de Dugesia :
# Dugesia naiadis

Dugesia naiadis és una espècie de triclàdide dugèsid que habita l'aigua dolça de l'illa de Chios, Grècia. El nom específic prové del llatí naias (nàiade) i fa referència al petit rierol d'aigua dolça del que els espècimens de D. naiadis van ser recollits.

## Referències

* ↑ Sluys, Ronald; Solà, Eduard; Gritzalis, Konstantinos; Vila-Farré, Miquel; Mateos, Eduardo; Riutort, Marta «Integrative delineation of species of Mediterranean freshwater planarians (Platyhelminthes: Tricladida: Dugesiidae)» (en anglès). Zoological Journal of the Linnean Society, 169, 3, 2013, pàg. 523-247. DOI: 10.1111/zoj.12077.
Espècies de Dugesia :
# Eljigidey

Eljigidey (Eljigite, Eljigidei) fou kan del Kanat de Txagatai (1326-1329). Era fill de Duwa.
A la mort del seu germà Kebek el 1326, fou proclamat kan. Es va emcolicar en les lluites per la successió dins la dinastia mongola dels Yuan de la Xina del 1327 al 1328 i el seu amic Kusala fou entronitzat com a kakhan o gran kan mongol el 1328, però va morir de manera sospitosa al cap de poc. El nou emperador o gran kan Yuan, Tugh Temür, li va enviar a Naimantai, un descendent de Muqali, per aplacar la seva còlera, amb un segell imperial. Però poc després Eljigidey fou enderrocat pel seu germà Duwa Temür.

## Referències

* "The Chaghadaids and Islam: the conversion of Tarmashirin Khan (1331-34)". The Journal of the American Oriental Society, October 1, 2002.
* The Cambridge History of China, per Denis Twitchett, Herbert Franke i John K. Fairbank
# Elià Mecci

Elià Mecci (en llatí Aelianus Meccius, en grec antic Ἀιλιανὸς Μέκκιος) era un metge romà que devia viure al segle ii, ja que Galè diu que va ser el primer dels seus mestres, al que menciona sempre amb molt de respecte.
Se suposa que era fill d'un metge, ja que Galè diu que havia escrit un epítom dels escrits anatòmics del seu pare i valora molt positivament una part de l'obra que parlava sobre la dissecció dels músculs. Va tenir un paper destacat en una epidèmia que va afectar Itàlia. Galè explica que havia trobat un remei, que anomena triaca, que servia tant per curar com per prevenir la malaltia. Devia ser coneguda i important en el seu temps i després, ja que l'historiador àrab Abu-l-Fàraj ibn al-Jawzí explica la mateixa història sobre el medicament d'aquest metge, però dient que l'epidèmia va passar a Antioquia en lloc d'Itàlia. Les seves obres no es conserven.

## Referències

* ↑ W.A.G., Aelianus Meccius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 29
# Elià Tàctic

Elià Tàctic, en llatí Aelianus Tacticus, en grec antic Αἰλιανός Τακτικός, fou un escriptor grec que va viure a Roma, que no s'ha de confondre amb Claudi Elià.
Va escriure una obra en 53 capítols sobre tàctiques militars dels grecs que va dedicar a l'emperador Hadrià, titulat Περὶ Στρατηγικῶν Τάξεων Ἑλληνικῶν. Explica a l'inici de l'obra, que el tema va sorgir d'una conversa amb l'emperador Nerva a casa de Sext Juli Frontí. També va escriure sobre l'exèrcit romà de l'època, i va prometre un llibre sobre tàctiques navals, que si el va escriure, s'ha perdut.

## Referències

* ↑ Tacticus Aelianus. The Tactics of Aelian: Comprising the Military System of the Grecians; Illustrated with Notes, Explanatory Plates, &c. &c. &c. Cox and Baylis, 1814.
* ↑ Aelianus Tacticus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 29
# El principio

El principio és una pel·lícula mexicana de drama del director mexicà Gonzalo Martínez Ortega estrenada en 1973. Va obtenir el Premi Ariel a Millor Pel·lícula en 1974.

## Sinopsi

David és fill d'un polític mexicà i decideix tornar d'Europa, on va fer estudis en pintura, just durant la Revolució Mexicana i quan les forces de Pancho Villa han pres el seu poble natal. Això porta a David a reflexionar i tenir records, després de la qual cosa decideix unir-se al costat del seu majordom a la Revolució.

## Repartiment

* Fernando Balzaretti - David Domínguez
* Lucha Villa - María del Rayo "La coquema"
* Narciso Busquets - Ernesto Domínguez
* Andrés García - Luciano "Chano" Muñoz
* Patricia Aspíllaga - Claudia Guadalajara
* Sergio Bustamante - Francisco Domínguez
* Lina Montes - Doña Cuca Domínguez
* Alejandro Parodi - Leobardo López
* Evangelina Martínez - Petrita Cordero
* Eduardo López Rojas - Jesús José Licona
* Bruno Rey - Gral. Cardiel
* Adolfo Torres Portillo - Don Pancho Domínguez

## Premis i reconeixements
### Premi Ariel (1974)

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor Pel·lícula | Millor Pel·lícula | Guanyadora |
| Millor Director | Gonzalo Martínez Ortega | Guanyador |
| Millor Actriu | Lucha Villa | Nominada |
| Millor Coactuació Masculina | Sergio Bustamante | Guanyador |
| Millor Coactuació Masculina | Andrés García | Nominat |
| Millor Coactuació Masculina | Alejandro Parodi | Nominat |
| Millor Coactuació Femenina | Lina Montes | Guanyadora |
| Millor Guió Cinematogràfic | Gonzalo Martínez Ortega | Nominat |
| Millor Argument Original | Gonzalo Martínez Ortega | Guanyador |
| Millor Edició | Carlos Savage | Guanyador |
| Millor Música | Rubén Fuentes | Guanyador |

## Referències

* ↑ Recordaron la labor del cineasta chihuahuense Gonzalo Martínez en El principio al web de la Secretaría de Cultura
* ↑ El principio a sensacine.com.

## Enllaços externs

* El principio 1972 a YouTube
# El principi poètic

El principi poètic (The Poetic Principle en anglés) és un assaig d'Edgar Allan Poe, escrit un poc abans de la seua mort i publicat pòstumament al 1850 en l'Home Journal. És un treball de crítica literària en què Poe presenta la seua teoria literària, i replega una sèrie de conferències que l'autor havia donat en els seus darrers anys de vida.

## Sinopsi

L'assaig argumenta que s'ha d'escriure un poema "pel poema en si" i que la darrera meta de l'art és estètica. També debat el concepte d'un poema llarg, i afirma que l'èpica s'ha d'estructurada en una sèrie de parts més petites, prou curtes com per llegir-les en un sol colp.
L'assaig critica les obres dels poetes coetanis. La queixa més gran és contra el didactisme, que qualifica d'"heretgia". Si bé en aquest assaig Poe es refereix a la poesia, la seua opinió contra el didactisme s'estenia també a la ficció.

## Orígens

L'assaig es basa en una conferència que Poe donà a Providence, Rhode Island, al Liceu Franklin, que atragué una audiència de dues mil persones.
Alguns estudiosos de Poe han suggerit que El principi poètic estava inspirat en part en el fracàs crític de dos dels seus poemes més primerencs, "Al Aaraaf" i "Tamerlà", després dels quals no tornà a escriure un altre poema extens. D'aquesta experiència, l'escriptor conjecturava que els poemes llargs eren incapaços de sostenir un clima apropiat o mantenir una forma poètica d'alta qualitat i estan, per tant, inherentment viciats. Alguns crítics suggereixen que l'autor escrigué aquesta teoria per justificar per què "Al Aaraaf" i "Tamerlà" no eren populars.

## Vegeu també

* La filosofia de la composició.

## Referències

* ↑ Cortázar, Julio (traductor). Edgar Allan Poe: Obras en prosa. Vol. 2. 2da ed.. San Juan: Universidad de Puerto Rico, 1969, p. 719.
* ↑ Kagle, Steven E. (1990) "The Corpse Within Us" recogido en Poe and His Times: The Artist and His Milieu, editado por Benjamin Franklin Fisher IV. Baltimore: The Edgar Allan Poe Society, Inc. pp. 104. ISBN 0-9616449-2-3
* ↑ Silverman, Kenneth. Edgar A. Poe: Mournful and Never-ending Remembrance. Edició rústica. Nova York: Harper Perennial, 1991, p. 384. ISBN 0-06-092331-8.
* ↑ Poe, Harry Lee. Edgar Allan Poe: An Illustrated Companion to His Tell-Tale Stories. Nueva York: Metro Books, 2008, p. 41. ISBN 978-1-4351-0469-3.
* ↑ Sova, Dawn B. Edgar Allan Poe: A to Z. Edición rústica. Nueva York: Checkmark Books, 2001, p. 196. ISBN 0-8160-4161-X.

## Enllaços externs

* The Poetic Principle - Text complet de la primera impressió en Home Journal, 1850 (en anglés)
# Eberhard Weber (motociclista)

Eberhard Weber (Wermelskirchen, p. dècada del 1950) és un antic pilot d'enduro alemany de renom internacional durant la dècada del 1970. Especialista en petites cilindrades, al llarg de la seva carrera va guanyar un Campionat d'Europa de 125cc (1978) i va formar part de l'equip de la RFA que va guanyar el Trofeu als Sis Dies Internacionals d'Enduro dos anys (1975 i 1976).

## Referències

* ↑ «Zschopauer Enduro-Museum nimmt Konturen an» (en alemany). blick.de, 25-03-2021. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «European Enduro Championships 1968 – 1981» (en anglès). speedtracktales.com. [Consulta: 18 maig 2023].
* ↑ «ISDE PALMARES SINCE 1913» (en anglès). fim-isde.com. FIM. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «Mühlen-Classic Veteranenabend» (en alemany). enduro-klassik.de, 02-07-2017. [Consulta: 22 maig 2023].
# El papa o la mama 2

El papa o la mama 2 (originalment en francès, Papa ou Maman 2) és una comèdia francesa dirigida per Martin Bourboulon, estrenada el 2016. És la continuació d'El papa o la mama, estrenada el 2015. S'ha doblat al català central per a TV3.

## Sinopsi

Després d'un divorci difícil, sembla que en Vincent i la Florence viuen prou bé. Aparentment, cadascun fa la seva vida i tenen molt bona relació entre ells, tot i que amb quatre fills, la logística familiar és complicada. Són veïns, es veuen contínuament i no discuteixen mai per res. Tots dos tornen a tenir parella i, encara que cadascun faci veure que accepta la de l'altre sense cap problema, no paren d'estar-ne pendents. Els fills estan convençuts que els seus pares encara s'estimen i que haurien de tornar a viure junts, però en Vincent i la Florence estan disposats a fer qualsevol cosa per demostrar-los que s'equivoquen.

## Repartiment

* Laurent Lafitte: Vincent Leroy
* Marina Foïs: Florence Leroy
* Alexandre Desrousseaux: Mathias Leroy
* Jonathan Cohen: Édouard Morteau
* Sara Giraudeau: Bénédicte
* Anna Lemarchand: Emma Leroy
* Achille Potier: Julien Leroy
* Judith El Zein: Virgínia
* Nicole Garcia: la mare de la Florence
* Michaël Abiteboul: Paul
* Michel Vuillermoz: Coutine
* Alice Saignes i Louise Bleeds: Charlotte Leroy
* Anne Le Ny: la jutge

## Referències

* ↑ «Papa ou Maman 2 - critiques presse». Allociné. [Consulta: 12 maig020].
* ↑ «El papa o la mama 2». ésAdir. [Consulta: 30 setembre 2023].
# Eleccions legislatives daneses de 1901

Les eleccions legislatives daneses de 1901 se celebraren el 3 d'abril de 1901. El més votat fou el Venstre, qui formà govern dirigit per Johan Henrik Deuntzer.
# Eleccions legislatives franceses de 1993

Les eleccions legislatives franceses de 1993 es van dur a terme el 21 i 28 de març de 1993.

## Primera volta
### Participació

| | Sufragis | % dels inscrits |
| Inscrits | 38 881 564 | 100,- |
| Votants | 26 796 142 | 68,91 |
| Abstencions | 12 085 422 | 31,08 |
| Blancs i nuls | 1 417 984 | 3,65 |
| Comptats | 25 378 158 | 65,27 |

### Resultats per partit

| Partit | Sufragis | % dels inscrits | % dels vàlids |
| Extrema esquerra | 423 282 | 1,09 | 1,67 |
| PCF | 2 331 399 | 6,00 | 9,19 |
| PS | 4 415 495 | 11,36 | 17,40 |
| Altres partits d'esquerra | 693 945 | 1,78 | 2,73 |
| Les Verts | 1 022 196 | 2,63 | 4,03 |
| Génération écologie | 917 228 | 2,36 | 3,61 |
| Nouvelle écologie | 635 244 | 1,63 | 2,50 |
| Altres partits ecologistes | 141 645 | 0,36 | 0,56 |
| RPR | 5 032 496 | 12,94 | 19,83 |
| UDF | 4 731 013 | 12,16 | 18,64 |
| Nacionalistes | 70 920 | 0,18 | 0,28 |
| Regionalistes | 16 747 | 0,04 | 0,07 |
| Altres partits de dreta | 1 118 032 | 2,88 | 4,41 |
| FN | 3 152 543 | 8,10 | 12,42 |
| Altres partits d'extrema dreta | 35 411 | 0,09 | 0,14 |
| Altres | 329 275 | 0,85 | 1,30 |

## Segona volta
### Participació

| | Sufrage+is | % dels inscrits |
| Inscrits | 33 714 568 | 100,0 |
| Votants | 22 775 879 | 67,55 |
| Abstencions | 10 938 689 | 32,44 |
| Blancs i nuls | 2 159 346 | 6,40 |
| Vàlids | 20 616 533 | 61,15 |

### Resultats per partit

| Partit | Sufragis | % dels inscrits | % dels vàlids |
| PCF | 951 213 | 2,82 | 4,61 |
| PS | 6 143 179 | 18,22 | 29,80 |
| Ecologistes | 37 491 | 0,11 | 0,18 |
| RPR | 5 741 623 | 17,03 | 27,85 |
| UDF | 5 178 039 | 15,35 | 25,12 |
| Altres partits de dreta | 588 455 | 1,74 | 2,85 |
| FN | 1 168 160 | 3,46 | 5,67 |

## Composició de l'Assemblea nacional

| Grup | Membres | Afiliats | Total | % |
| RPR | 245 | 12 | 257 | 44,54 |
| UDF | 213 | 2 | 215 | 37,26 |
| Socialista | 52 | 5 | 57 | 9,88 |
| République et liberté | 23 | 0 | 23 | 3,99 |
| Comunista | 22 | 1 | 23 | 3,99 |
| No inscrits | 2 | - | 2 | 0,35 |
| Total | 577 | - | - | 100% |

## Diputats per la Catalunya del Nord

* 1a Circumscripció – Claude Barate (RPR)
* 2a Circumscripció – André Bascou (RPR)
* 3a Circumscripció – François Calvet (UDF)
* 4a Circumscripció - Henri Sicre (PS)

## Enllaços externs

* (francès) Vídeo de l'anunci dels resultats (INA)
# El violinista

El violinista és una escultura feta per Pau Gargallo el 1920 i que es conserva al Museu Nacional d'Art de Catalunya. L'obra va ser adquirida a l'«Exposició d'Art» de Barcelona de 1920

## Història

Pablo Gargallo va crear El violinista inspirant-se en el seu amic Francesc Costa. Va fer-la clavant i soldant planxes de plom sobre una ànima de fusta. Actualment, la superfície de l'escultura està deformada amb butllofes a causa de la incompatibilitat entre els dos materials. L'anàlisi del compost blanc que s'ha format a l'interior d'algunes planxes de plom ha confirmat la corrosió per carbonatació, una degradació iniciada a causa dels compostos orgànics volàtils emesos per la fusta, que s'ha anat agreujant amb els anys.
Per avaluar el grau d'afectació del plom i conèixer l'interior del Violinista s'ha recorregut a una tècnica no destructiva, capaç de penetrar el plom: la radiografia de neutrons. L'estudi, pioner a Espanya, s'ha dut a terme al Paul Scherrer Institut de Suïssa.
Amb les tomografies obtingudes s'ha pogut conèixer la tècnica d'execució de l'escultor i s'han realitzat els mapes d'alteracions, amb la localització de les zones interiors afectades. Els resultats han estat fonamentals per concretar quina ha de ser la intervenció en l'escultura.

## Referències

* ↑ Fitxa de l'obra al web del MNAC.
* ↑ El projecte va estar finançat per la Comissió Europea sota el programa “Research Infrastructures” action of the “Capacities” contract No: CP-CSA_INFRA-2008-1.1.1 Number 226507-NMI3. (www.psi.ch)

## Bibliografia

* DDAA. Museu Nacional d'Art de Catalunya. Florència: MNAC, 2009. ISBN 978-84-8043-198-9.
# Eleccions legislatives gregues de 1952

Les eleccions legislatives gregues de 1952 se celebraren el 16 de novembre de 1952. Vencé el Reagrupament Grec del general Alexander Papagos. El Partit Popular només va obtenir un 1%.
| Resultats | Resultats | Resultats | Vots | Vots | Vots | Escons | Escons |
| Resultats | Resultats | Resultats | No. | % | +− % | No. | +− |
| | Reagrupament Grec | Alexander Papagos | | 49,22 | | 147 | |
| | Unió del Centre Nacional Progressista Partit Liberal Partit Socialista-Unió Democràtica Popular | Georgios Papandreu Sophoklis Venizelos Alexandros Svolos | | 34,22 | | 103 | |
| | Esquerra Democràtica Unida | Ioannis Passalidis | | 9,55 | | 29 | |
| | Partit Popular | Konstantinos Tsaldaris | | 1,05 | | 3 | |
| | Reagrupament de Pagesos i Treballadors | | | 0,66 | | 2 | |
| | Partit dels Grangers | | | 0,04 | | - | |
| | Llistes d'independents | | | 3,57 | | 11 | |
| | Altres | | | 1,69 | | 5 | |
| Escons totals | Escons totals | Escons totals | | | | 300 | |
| Població | Població | Població | 7.395.219 | | | | |
| Votants | Votants | Votants | 2.123.150 | | | | |
| Vots totals | Vots totals | Vots totals | 1.600.172 | (21,61% de la població 75,36% dels votants) | | | |
| Abstenció | Abstenció | Abstenció | 522.978 | 24,64% | | | |
| Vots vàlids | Vots vàlids | Vots vàlids | 1.591.807 | | | | |
| Vots nuls | Vots nuls | Vots nuls | 8.365 | 0,52% | | | |
| Constituències | Constituències | Constituències | 99 | | | | |
| Fonts: Richard Clogg, A Concise History of Greece, Cambridge: Cambridge UP, 1992, p. 234. Antonis Pantelis, Stefanos Koutsoumpinas, Triantafyllos Gerozisis: Texts of Constitutional History, Volume II, pages 830-831 | Fonts: Richard Clogg, A Concise History of Greece, Cambridge: Cambridge UP, 1992, p. 234. Antonis Pantelis, Stefanos Koutsoumpinas, Triantafyllos Gerozisis: Texts of Constitutional History, Volume II, pages 830-831 | Fonts: Richard Clogg, A Concise History of Greece, Cambridge: Cambridge UP, 1992, p. 234. Antonis Pantelis, Stefanos Koutsoumpinas, Triantafyllos Gerozisis: Texts of Constitutional History, Volume II, pages 830-831 | Fonts: Richard Clogg, A Concise History of Greece, Cambridge: Cambridge UP, 1992, p. 234. Antonis Pantelis, Stefanos Koutsoumpinas, Triantafyllos Gerozisis: Texts of Constitutional History, Volume II, pages 830-831 | Fonts: Richard Clogg, A Concise History of Greece, Cambridge: Cambridge UP, 1992, p. 234. Antonis Pantelis, Stefanos Koutsoumpinas, Triantafyllos Gerozisis: Texts of Constitutional History, Volume II, pages 830-831 | Fonts: Richard Clogg, A Concise History of Greece, Cambridge: Cambridge UP, 1992, p. 234. Antonis Pantelis, Stefanos Koutsoumpinas, Triantafyllos Gerozisis: Texts of Constitutional History, Volume II, pages 830-831 | Fonts: Richard Clogg, A Concise History of Greece, Cambridge: Cambridge UP, 1992, p. 234. Antonis Pantelis, Stefanos Koutsoumpinas, Triantafyllos Gerozisis: Texts of Constitutional History, Volume II, pages 830-831 | |