OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ricardo Luiz Pozzi Rodrigues

Ricardo Luiz Pozzi Rodrigues, conegut com a Ricardinho, (23 de maig de 1976) és un exfutbolista brasiler.

## Selecció del Brasil

Va formar part de l'equip brasiler a la Copa del Món de 2002 i 2006.

## Referències

* ↑ «Ricardinho». National Football Teams. [Consulta: 6 març 2009].
* ↑ «President official the hiring Ricardinho to command the Santa» (en portuguès). Globoesporte.com, 11-12-2014. [Consulta: 13 desembre 2014].
* ↑ «Pentacampeão em 2002, Ricardinho é o novo técnico do Tupi» (en portuguès). LANCE!. [Consulta: 21 setembre 2016].
* ↑ «Todos os brasileiros - 2002» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Todos os brasileiros - 2006» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Torralba d'Aragó

Torralba d'Aragó (en aragonès: Torralba d'Aragón i en castellà: Torralba de Aragón) és un municipi aragonès situat a la província d'Osca i enquadrat a la comarca dels Monegres.
# Bucerius Kunst Forum

El Bucerius Kunst Forum és un centre d'exposicions d'art creat per la Fundació Die Zeit i per Ebelin i Gerd Bucerius a la Ciutat Vella d'Hamburg a Alemanya. Va obrir-se el 2002.

## L'edifici

El centre va instal·lar-se a l'antiga seu de la Reichsbank, inaugurada el 1919, segons els plànols dels arquitectes Schramm, Pempelfort, von Bassewitz i Hupertz. A l'exterior representa el neoclassicisme prussià sever. Cinc figures al·legòriques representen la pesca, la indústria, el comerç, l'agricultura i la navegació, coronat per l'escut imperial i l'àguila imperial: una síntesi de la vida econòmica hamburguesa al moment de la seva inauguració. A la façana oriental, Mercuri i un cavaller simbolitzen la força econòmica i la força militar.

## El centre d'arts

Des del 2002, el centre d'art organitza quatre exposicions per any, que il·lustren un artista, una època i o un tema. Paral·lelment organitza concerts i conferències relacionades amb el tema principal de l'exposició. Col·labora amb galeries i museus d'art prestigiosos al món.

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Bucerius Kunst Forum
* Bucerius Kunst Forum
* Bucerius Kunst Club

## Referències

* ↑ Ralf Lange, ibídem
# Paller de Casa Bellita

El Paller de Casa Bellita és una obra de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció aïllada, amb accés a dos nivells, de tres plantes d'alçada. Els murs són de pedra del país reblats i sense arrebossat.
A la plana baixa hi ha les quadres on es feia caure l'herba del paller. Les dues plantes superiors pel mur de ponent tenen una gran obertura, de doble alçada, on són les encavallades protegides per costers de fusta. La coberta és de pissarra del país a quatre vessants. La resta d'obertures que hi ha als quatre murs és mínima.

## Referències

* 1 2 «Paller de Casa Bellita». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 desembre 2018].
# Nikolaus Harnoncourt

Nikolaus Harnoncourt, de nom complet Johann Nikolaus comte de la Fontaine i de Harnoncourt-Unverzagt (Berlín, 6 de desembre de 1929 - Sankt Georgen im Attergau, 5 de març de 2016) fou un director d'orquestra austríac, un dels iniciadors de la interpretació amb criteris històrics.

## Trajectòria professional

Nascut a Berlín en el si d'una família aristocràtica amb arrels a Bèlgica, Luxemburg i França, Harnoncourt va créixer a Graz, Àustria, i es va formar a Viena. Després d'estudiar música a Viena i Graz, entrà a l'Orquestra Simfònica de Viena com a violoncel·lista i el 1953 creà el grup Concentus Musicus Wien amb la seva dona, Alice Hoffelner. Aquest grup està dedicat a la interpretació de música del barroc i del classicisme amb instruments d'època i amb criteris històrics pel que fa a la distribució orquestral, als tempi, l'articulació, l'ornamentació, la dinàmica, etc. Cap al final de la dècada de 1970 Harnoncourt i el Concentus Musicus ja eren considerablement famosos. Juntament amb altres directors i musicòlegs sorgits durant els anys 1960, és un dels pioners en l'anomenat "moviment historicista".
El 1971, Harnoncourt inicià un projecte conjunt amb el director d'orquestra i clavecinista Gustav Leonhardt per gravar totes les cantates de Johann Sebastian Bach. El projecte finalitzà el 1990. L'any 1968 ja havien coincidit en la pel·lícula Crònica d'Anna Magdalena Bach, on Gustav Leonhardt fa el paper de Johann Sebastian Bach i Harnoncout n'és, per una part, el director musical amb el Concentus musicus i el clavecinista sota la seva batuta, i ell mateix també hi interpreta el personatge del príncep d'Anhalt-Cöthen.

## Premis i reconeixements

* El 1980 va rebre el Premi Erasmus per la seva contribució a la construcció d'Europa.
* El 1993 va rebre el Premi musical Léonie Sonning de Dinamarca
* El 1994 rep el Polar Music Prize, un dels premis musicals més prestigiosos del món.
* El 2001 guanyà un Grammy pel seu enregistrament de la Passió segons Sant Mateu de Bach.
* El 2002 va rebre el Premi Ernst von Siemens, conegut com el Premi Nobel de la Música.
* El 2005 va rebre el Premi Kyoto per Assoliment de la vida.
* El 2008 és nomenat Doctor Honorari per la Universitat Mozarteum de Salzburg.
* El 2011 és nomenat Doctor Honorari per la Universitat de Música i Dansa de Colònia.
* Nikolaus Harnoncourt fou un membre de la Reial Acadèmia Sueca de la Música, Doctor Honorari de la Universitat d'Edimburg i de l'ordre Pour le Mérite de la Ciència i el Art.

## Referències

* 1 2 3 «Mor el director d'orquestra Nikolaus Harnoncourt». CCMA, 06-03-2016 [Consulta: 7 març 2016].
* 1 2 «Nikolaus Harnoncourt, Conductor and Early-Music Specialist, Dies at 86» (en anglès). The New Tork Times, 06-03-2016 [Consulta: 7 març 2016].
* ↑ «Chronik der Anna Magdalena Bach (1968). Full Cast & Crew» (en anglès). IMDb. [Consulta: 7 març 2016].

## Enllaços externs

* Nikolaus Harnoncourt - Lloc web oficial (anglès), (alemany)
# La Boada (Amer)

La Boada és un mas a l'oest del del nucli d'Amer (la Selva). Aquesta masia, de notables dimensions, està datada del segle xvi, encara que s'ha reformat al llarg dels segles, sobretot al XIX. Les modificacions dels segle xix són les de la part de llevant, allargada més enllà de la garita de vigilància. Als anys 2000-2005 es va reformar totalment respectant l'estructura. Es refeu i pintà l'arrebossat, s'hi obriren noves obertures, es restauraren interiors i exteriors, i s'arranjaren els voltants.

## Arquitectura

Edifici aïllat de tres plantes i estructura rectangular cobert amb un teulat de quatre vessants. Està format per un conjunt de construccions: l'edifici original i les ampliacions i adossats, el gran paller i les dependències de treball, com l'antiga era de batre el gra.
Pel que fa a la casa, està arrebossada i pintada de color ocre rosat a excepció dels marcs d'algunes obertures, la planta baixa de la façana de llevant i el paller, de pedra vista o mostrant la pedra sorrenca en grans blocs escairats.
La façana principal està precedida per un pati tancat per una paret. Passada el portal metàl·lic d'accés, destaca el grandíssim portal adovellat de pedra sorrenca i amb forma d'arc de mig punt. A la dovella clau conté un escut amb sis franges horitzontals amb signes, flors, xifres i lletres de difícil interpretació. També destaca la fusta de roure de la porta. De la façana principal, al sud, destaquen també alguna finestra de permòdols, alguna finestra petita emmarcada de pedra (amb un baix relleu trilobulat a la llinda) i unes finestres amb arc de mig punt del primer pis. En aquest pis les tres finestres d'arc de mig punt seguides han estat obertes en les últimes reformes de 2000-2005.
A la part de llevant de la façana principal hi ha una part afegida (segle xix) amb una terrassa sostinguda per arcades de mig punt rebaixades. Sobre les arcades existeix una torreta o garita de vigilància, originalment situada en una cantonada de la casa, de planta circular, arrebossada i cupuleta coberta amb rajola pintada de color verd i grana. Aquesta torreta té una finestreta, però el més destacat és la base, ja que conté una inscripció, diverses motllures i un baix relleu amb un cap femení. A la inscripció hi consta un nom, una data i l'abreviatura de Jesús (IHS), però és de difícil lectura.
A la façana de llevant destaca l'important contrafort corregut que ocupa tota la planta baixa, amb un arrebossat diferent i amb la pedra vista.
El ràfec està format per tres fileres, dues de rajola (plana i en forma de dent de diamant) i una de teula. Hi ha una xemeneia de tres nivells de rajola i teula, de doble vessant.
Pel que fa al paller, és de grans dimensions i té vàries parts afegides a costat i costat de l'original. Està cobert amb un embigat de fusta i teules a doble vessant a laterals. Té dues plantes i una entrada, a la part esquerra, amb forma d'arc de mig punt amb dovelles de blocs ben escairats de pedra sorrenca.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «La Boada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Torralba (Sardenya)

Torralba (en sard, Turàlva) és un municipi italià, dins de la província de Sàsser. L'any 2007 tenia 1.022 habitants. Es troba a la regió de Meilogu. Limita amb els municipis de Bonnanaro, Bonorva, Borutta, Cheremule, Giave i Mores. Al seu territori es troba el jaciment de Nuraghe Santu Antine, el millor conservat de Sardenya.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Giovanni Maria Uras | Llista cívica |
# Léoville

Léoville és un municipi francès situat al departament del Charente Marítim i a la regió de la Nova Aquitània. L'any 2017 tenia 312 habitants.

## Demografia

El 2007 tenia 308 habitants. Hi havia 130 famílies i 158 habitatges dels quals 132 habitatges principals, cinc segones residències i 21 desocupats.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 188 persones, 136 eren actives i 52 eren inactives. De les 136 persones actives 119 estaven ocupades (57 homes i 62 dones) i 17 estaven aturades (6 homes i 11 dones). De les 52 persones inactives 25 estaven jubilades, 12 estaven estudiant i 15 estaven classificades com a «altres inactius».
El 2007 hi havia una empresa alimentària, una empresa industrial, tres empreses de construcció, sis empreses de comerç i reparació d'automòbils, una empresa de transport, una empresa de serveis i tres empreses més sense definir l'activitat.
L'any 2000 hi havia 21 explotacions agrícoles que conreaven un total de 693 hectàrees.

## Equipaments sanitaris i escolars

El 2009 hi havia una escola elemental integrada dins d'un grup escolar.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
# Enric Martí i Muntaner

Enric Martí i Muntaner (Vilanova i la Geltrú, Garraf, 1889 - Buenos Aires, 1954) fou un poeta català. Emigrà molt jove a l'Argentina i visqué molts anys a la Pampa, on el 1936 traduí al català, en vers, el poema nacional argentí Martín Fierro de José Hernández, i el 1956 Santos Vega, de Rafael Obligado. Col·laborà a les revistes catalanes Ressorgiment i Catalunya de Buenos Aires. Escrigué Passen els bàrbars (1938) un poemari antifeixista.

## Referències

* ↑ «Enric Martí i Muntaner». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Rol·lulins

Els rol·lulins (Rollulinae) són una subfamília d'ocells, dins els fasiànids (Phasianidae) que conté una sèrie d'espècies que antany eren incloses a l'obsoleta subfamília dels perdicins. Ocupen una posició basal als fasiànids i van divergir durant l'Eocè final o l'Oligocè primerenc, fa uns 30-35 milions d'anys. Avui la seva existència és recolzada per moltes taxonomies, arran treballs com ara Kimball et al, 2021. Les diferents espècies d'aquesta família es troben principalment al Sud-est asiàtic i l'Àsia oriental, a banda del gènere Xenoperdix, endèmic de dues serralades de Tanzània.

## Taxonomia

S'han descrit 5 gèneres amb 24 espècies:
* Gènere Xenoperdix, amb dues espècies.
* Gènere Caloperdix, amb una espècie: Caloperdix oculeus - rulrul rovellat,
* Gènere Rollulus, amb una espècie: Rollulus rouloul - rulrul crestat.
* Gènere Melanoperdix, amb una espècie: Melanoperdix niger - perdiu negra.
* Gènere Arborophila, amb 19 espècies.

## Referències

* ↑ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Pheasants, partridges, francolins» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.1. [Consulta: 19 octubre 2024].
* ↑ Kimball, Rebecca T; Hosner, Peter A; Brau, Peter A «A phylogenomic supermatrix of Galliformes (Landfowl) reveals biased branch lengths» (PDF) (en anglès). Molecular Phylogenetics and Evolution, 158, 2021. Arxivat de l'original el 2023-12-13 [Consulta: 18 octubre 2024].
# Yunnanilus ganheensis

Yunnanilus ganheensis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Fa 4,4 cm de llargària màxima.
* 11 radis tous a l'aleta dorsal i 7 a l'anal.
* És similar a Yunnanilus macroistainus, però se'n diferencia per tindre entre 10 i 12 taques quadrades i negres als flancs vs. dues fileres de 8-10 taques negres i circulars a la part superior del cos d'aquell.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima tropical, el qual viu a Yunnan (la Xina).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Nichols, J. T., 1925. Nemacheilus and related loaches in China. Am. Mus. Novit. Núm. 171: 1-7.
* 1 2 3 An L., Liu, B.-S. & Li, W.-X., 2009. Two new loaches of the genus Yunnanilus (Balitoridae) From Yunnan, China. Acta Zootaxonomica Sinica, 34 (3): 630-638.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Zhao, Y.-H., R. E. Gozlan & C.-G. Zhang, 2011. Out of sight out of mind: current knowledge of Chinese cave fishes. Journal of fish biology, 79 (6, special issue): 1545-1562.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* BioLib (anglès)
* AQUATAB (txec)
* ION (anglès)
# Paller del Mas Sala

El Paller del Mas Sala és una obra de Cornellà del Terri (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció rural de planta rectangular i coberta de teula àrab a dues vessants, amb estructura de cairats i cavalls senzills de fusta suportats per parets portants i pilars de maçoneria. El bigam de la coberta és de tirada doble amb gran jàssera central.
L'espai interior es divideix en dues parts, un primer espai al que s'hi accedeix directament a través de les dues grans portes exteriors i una part posterior molt més tancada.

## Història

Edifici utilitzat normalment per emmagatzemar el farratge i la palla. Fou concebut com un element autònom respecte al mas i ben ventilat.

## Referències

* 1 2 3 «Paller del Mas Sala». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# La Boada (les Preses)

La Boada és un edifici de les Preses (Garrotxa) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici situat en un turonet a 300 m de les Preses. És cobert amb teulada a doble vessant i orientat a sud-est. A la part dreta té dos contraforts degut als desnivells de l'emplaçament. A la façana principal hi ha un portal de pedra treballada, sobre el que hi ha un matacà. A la dreta hi ha una finestra renaixentista molt erosionada.
Com a edificis auxiliars hi ha dos pallisses i davant la casa hi ha l'era.

## Història

Forma part del barri de Can Boades, del que treu el nom. Documentada al segle xiii (1278). El primer document és de l'any 1250. Durant els segles xvi i xvii viu temps d'esplendor i es renova.
Al segle xvii l'hereu Boada es casà amb la pubilla de Can Ribas de Bescanó i desapareix el nom, que no torna a aparèixer fins ben entrat el segle xviii en que l'habitaran els Boades de Bas.

## Referències

* 1 2 3 4 «La Boada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Tossal Figuera

El Tossal Figuera és una muntanya de 396 metres que es troba al municipi de l'Espluga Calba, a la comarca catalana de les Garrigues.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Senyoria d'Oudenaarde

Oudenaarde fou una senyoria feudal del Sacre Imperi Romanogermànic al sud del ducat de Brabant amb la ciutat d'Oudenaarde com a capital. El primer senyor conegut fou Arnold I, possible fill d'Engelbert II de Peteghem. Apareix documentat entre 1034 i 1065. Després apareix Arnold II, mort vers 1104 o 1105. El tercer senyor conegut fou Hug, documentat en una carta del 1056. Segueix després Giselbert, mort abans del 1112 i casat amb una Riquilda, pare d'Arnold III, que va signar encara una carta el 1156. Després, durant gairebé cent anys, només s'esmenta el 1193 una Riquilda, casada amb Walter de Sotenghiem o Sotteghem, que molt probablement no eren senyors. El 1142 apareix un Arnold IV, suposat fill d'un Giselbert que no pot ser el Giselbert anomenat el 1112. Un germà seu, Eberard Radulf, fou senyor de Maarke i tronc dels senyors de Maarke. Arnold IV es va casar amb Alix de Rosoy i foren els pares de Joan de Oudenaarde, mort vers 1293 o 1294, casat amb Adela de Soissoms, filla de Joan, comte de Soissons, i en segones noces amb Matilde de Crecques, filla d'Anseau de Crecques. Del segon matrimoni va tenir al successor Andold V (+ vers 1310).

## Enllaços externs

* http://fmg.ac/Projects/MedLands/FLEMISH%20NOBILITY.htm#SteppoViggezeleMAliceGent
# Entebbe

Entebbe és una ciutat situada a la Uganda central, en una península del llac Victòria, situada a uns 37 km al sud-oest de la capital d'Uganda, Kampala, la ciutat va ser la seu de govern durant el Protectorat d'Uganda, abans de la independència el 1962. Entebbe és la ubicació de l'aeroport d'Entebbe.
# Ellen Sprunger

Ellen Sprunger (va néixer el 5 d'agost de 1986 a Nyon, Vaud) és una atleta suïssa.
Va competir en els Jocs Olímpics de Londres 2012 en heptatló on va quedar en el dinovè lloc.

## Rècords personals

* 100 metres: 11.52 w. 1.5 (2013)
* 200 metres: 23.39 w. 0.0 (2013)
* 800 metres: 2:13.29 (2009)
* 100 metres barres: 13.35 w.2.0 (2012)
* Salt alt: 1.72 (2012)
* Salt llarg: 6.08 w.1.1 (2013)
* Llançament de pes: 12.91 (2012)
* Llançament de javelina: 46.83 (2012)
* Heptatló: 6124 (2012)

## Referències

* ↑ «Women's Heptathlon». London2012.com. Arxivat de l'original el 2012-12-09. [Consulta: 3 agost 2012].
* ↑ IAAF - Ellen Sprunger's profile. Retrieved on 5 August 2012.
# Yunnanilus longibulla

Yunnanilus longibulla és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Roberts, Tyson R. (2007): The "Celestial pearl danio", a new genus and species of colourful minute cyprinid fish from Myanmar (Pisces: Cypriniformes). Raffles Bulletin of Zoology 55(1): 131-140.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Yang, J.-X. 1990. Nemacheilinae (Cypriniformes: Cobitidae). pp. 12-63. A: Chu, X. & Chen, Y. [eds.]. The fishes of Yunnan, China. Part 2. Science Press, Beijing. Fish. Yunnan: 1-312.
# Paller de Casa Pere Martí

El Paller de Casa Pere Martí és una obra de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular adossat al de l'habitatge que ha sigut refet i transformat.
Consta de planta baixa destinada originalment a cort i un pis destinat a paller. La coberta és a tres vessants (est, sud i oest), mentre que la façana nord, sobre el camí, que té la porta de la cort i l'obertura del paller, està rematada pels pendents de la coberta.

## Referències

* 1 2 «Paller de Casa Pere Martí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 desembre 2018].
# Nostra Senyora de Fàtima de Granollers

Nostra Senyora de Fàtima de Granollers és una església de Granollers (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La part exterior de l'església té forma el·líptica truncada, acampanada, de maó vermell. A la façana principal hi ha unes vidrieres amb set plans, amb la representació de la Verge de Fàtima sobre l'alzina. La part interior és del mateix color del ciment i el sostre està decorat amb motius geomètrics de ferro. Crucifix amb fusta de (285 cm alçada); a l'altar major, obra de l'escultor català Josep Maria Codina Corona.
Les vidrieres són obra de la "Unión de artistas vidrieros" com la capella del Santíssim de Sant Esteve de Granollers.

## Història

La demarcació parroquial té 3.023 K2 i comprèn les zones denominades "Can Xarlet" i "Barri del Nord". El 1961 es beneí la primera pedra, duta expressament del Santuari de Nostra Senyora de Fàtima, de Portugal. És del mateix santuari la imatge que es venera actualment a l'altar central. El 15 d'agost del 1963 l'arquebisbe Gregori Modrego beneí i inaugurà solemnement el nou temple parroquial.

## Referències

* 1 2 3 «Nostra Senyora de Fàtima de Granollers». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2017].
# Roca orgànica

Les roques orgàniques són roques sedimentàries formades per dipòsits fonamentalment d'origen orgànic, és a dir, restes d'organismes vius, amb un contingut superior al 3%. Roques típicament orgàniques són la creta, el carbó, el corall i la torba.
Un cas especial n'és el de la calcària, roca que pot aparèixer per precipitació química, però que en la seva majoria és producte de l'acció dels éssers vius. El carbonat de calci és part del material biològic de la majoria dels éssers vius. En forma les seves parts dures. La fossilització d'aquests éssers vius forma la roca calcària. En els últims temps, s'ha demostrat la importància del bacteri Emiliana huxleyii en la síntesi del carboni, que mostra com el CO₂ de l'atmosfera es fixa als éssers vius, i com la vida ha exercit un paper decisiu en la formació de l'atmosfera i del relleu de la Terra.

## Referències

* ↑ Boggs, S., 2006, Principles of Sedimentology and Stratigraphy (4th), Pearson Prentice Hall, Upper Saddle River, N.J., 662 p.
# Tour de Flandes 1953

El Tour de Flandes 1953 és la 37a edició del Tour de Flandes. La cursa es disputà el 5 d'abril de 1953, amb inici a Gant i final a Wetteren després d'un recorregut de 253 quilòmetres.
El vencedor final fou el neerlandès Wim van Est, que s'imposà a l'esprint al seu company d'escapada en l'arribada a Wetteren, el belga Désiré Keteleer. El francès Bernard Gauthier acabà en tercera posició.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Wim van Est (NED) | Garin | 7h 19' 00" |
| 2 | Désiré Keteleer (BEL) | Garin | m. t. |
| 3 | Bernard Gauthier (FRA) | Mercier-Hutchinson | + 45" |
| 4 | Louison Bobet (FRA) | Stella-Wolber-Dunlop | + 1' 40" |
| 5 | Loretto Petrucci (ITA) | Bianchi-Pirelli | + 1' 40" |
| 6 | Attilio Redolfi (FRA) | Mercier-Leducq | + 2' 40" |
| 7 | Jacques Dupont (FRA) | Dilecta-Wolber-Louvet | + 4' 48" |
| 8 | Hilaire Couvreur (BEL) | Terrot-Hutchinson | + 5' 50" |
| 9 | Stanislas Bober (FRA) | Alcyon-Dunlop | + 5' 54" |
| 10 | Valère Ollivier (BEL) | Bertin-d'Alessandro | + 6' 10" |

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a les-sports.info

## Enllaços externs

* Web oficial