OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La vida alegre

La vida alegre és una pel·lícula espanyola, estrenada el 14 d'abril de 1987. Fou dirigida per Fernando Colomo i es pot englobar en l'anomenada "Nova Comèdia Madrilenya".

## Argument

Ana (Verónica Forqué) i Antonio (Antonio Resines) formen un matrimoni que comparteix professió: tots dos són metges. Ell és assessor del ministre de sanitat del PSOE, Eduardo. A ella, per part seva, li sorgeix l'oportunitat de treballar en una clínica de malalties de transmissió sexual, en la qual arribarà a conèixer tot un submon de personatges estrafolaris i marginals, com l'homosexual Manolo i la prostituta punki Rosi. Tot és a punt d'anar-se en orris quan Antonio és infidel amb Carolina, la xicota d'Eduardo.

## Repartiment

* Verónica Forqué - Ana
* Antonio Resines - Antonio
* Ana Obregón - Carolina
* Guillermo Montesinos -Manolo
* Massiel - Rosi
* Miguel Rellán - Eduardo

## Premis

* II Premis Goya a la Millor Actriu Principal per a Verónica Forqué.

## Referències

* ↑ 'La vida alegre': una inyección de optimismo para los malos tiempos, a espinof.com
* ↑ La vida alegre a Fotogramas.es
* ↑ La vida alegre al web dels Premis Goya

## Enllaços externs

* La vida alegre a "Historia de nuestro cine", rtve.es
# Filisteu

Els filisteus (en hebreu: פלשתים felistim, en àrab: فلستيون falistiun) van ser un poble que va envair la costa meridional de Canaan al voltant de l'època de l'arribada de les tribus d'Israel.

## Història dels filisteus

El seu origen ha donat lloc a molt debat entre els erudits; l'arqueologia moderna ha suggerit lligams culturals primitius amb la civilització micènica a la Grècia continental. Encara que els filisteus van adoptar la cultura i la llengua canaanita locals abans de deixar qualsevol text escrit, s'ha suggerit un origen indoeuropeu per a un grapat de paraules filistees conegudes. Es considera que van arribar a les terres de l'Orient Mitjà el segle xii aC i se'ls relaciona amb els anomenats Pobles de la mar. Un estudi del seu ADN a partir de cossos trobats en necròpolis filistees mostren un probable origen europeu tot i que també s'observa que es devien barrejar ràpidament amb la població de la zona perquè l'ADN d'origen europeu és molt insignificant en mostres d'ADN d'uns segles més tard.

## Els filisteus a la Bíblia

Segons el Gènesi, els filisteus són descendents de Caftor, fill de Misraim, fill de Cam, fill de Noè.
Entren en contacte amb els israelites a l'època dels jutges d'Israel. Al Llibre dels Jutges s'esmenta que els filisteus van sotmetre els israelites fins que es va alçar un líder hebreu anomenat Xamgar i va alliberar les tribus d'Israel. També van enfrontar-se amb Samsó, l'home famós per la seva força que li naixia dels cabells.
En temps del jutge d'Israel Samuel tornen a entrar en guerra amb els israelites. Aconsegueixen prendre'ls l'Arca de l'Aliança després de vèncer en la batalla d'Afec però una multitud de plagues els assoten, per la qual cosa retornen l'Arca als jueus. Els filisteus foren derrotats pels jueus a la batalla d'Eben-Ezer, però van vèncer posteriorment, sotmetent els israelites a un règim de desarmament. A la batalla de Micmash una guarnició de filisteus fou derrotada per Jonatan, el fill del rei Saül, i poc després, apareix en escena el gegant Goliat qui és mort pel futur Rei David en combat singular. Els filisteus derroten els israelites a la batalla de Guilboa, matant el rei Saül i els seus tres fills Jonatan, Abinadab i Malkishua.
Durant el regnat de Salomó a Israel, els filisteus van ser sotmesos, però van continuar lluitant contra Israel. Finalment Ezequies derrota els filisteus fins a Gaza i el seu territori. Els filisteus van ser devastats pel mateix Imperi Neoassiri que va imposar-se a Israel, però el seu territori no va ser completament destruït fins a l'època de l'Imperi Neobabilònic i l'Imperi Persa.

## Referències

* ↑ «El ADN revela el origen de los antiguos filisteos» (en castellà). National Geographic, 05-07-2019.
* ↑ «4:1-10». A: Primer llibre de Samuel.
* ↑ 1Sa 13:3, 5
* ↑ Segon llibre dels Reis 18:33-35

## Vegeu també

* Dagó

## Enllaços externs

* Corinne Mamane Museum of Philistine Culture Arxivat 2014-12-23 a Wayback Machine.
# Telègraf d'ordres

El telègraf d'ordres és un dispositiu instal·lat al pont d'un vaixell amb una rèplica a la sala de màquines, mitjançant del qual es transmeten les ordres de graus de marxa desitjats. Té per objecte ser un mitjà eficaç i indubitable de comunicació. El pilot acciona el mecanisme seleccionant una posició o grau de marxa, això fa sonar una alarma a la sala de màquines i en el pont i només quan l'oficial maquinista respon igualant en el seu telègraf la posició de l'agulla selectora l'alarma cessa, informant ambdós extrems que l'ordre va ser rebuda i interpretada correctament.
Avui dia, la planta propulsora dels vaixells moderns es comanda directament des del pont però per tradició se segueix denominant al sistema de comandament a distància de la mateixa manera i es manté, encara que en forma més sofisticada la forma de l'antic telègraf.
En les fotografies de la dreta es visualitzen ambdós extrems del sistema de telègraf (encara que no del mateix vaixell).
Graus de marxa:
* Avant tota (full ahead).
* Avant mitja (half ahead).
* Avant poca (slow ahead).
* Avant molt poca (dead slow ahead).
* Atenció (stand by).
* Para (Stop).
* Llest de màquines (optatiu) (Finished with engine).
* Enrere molt poca (dead slow astern).
* Enrere poca (slow astern).
* Enrere mitja (half astern).
* Enrere tota (full astern).

## Vegeu també

* Cambra de derrota
* Pont (nàutica)
* Sala de màquines
* Tub acústic

## Referències

* ↑ Organización Marítima Internacional. VIGÉSIMO SEGUNDO PERIODO DE SESIONES 2001 (resoluciones 902-935). IMO Publishing, 2002, p. 165–. ISBN 978-92-801-3560-2 [Consulta: 15 novembre 2011].
# Neuràlgia postherpètica

La neuràlgia postherpètica és una complicació que es pot produir pel desenvolupament d'un herpes zòster i que es caracteritza per un dolor constant, debilitant i perllongat posterior a les erupcions cutànies produïdes pel virus, i que dura almenys trenta dies a partir del moment en què apareix el dermatoma amb erupcions a la pell. Pot durar uns quants mesos o anys. Es tracta d'una neuràlgia.
És la complicació més freqüent de l'herpes zòster, amb un 10%-15% d'incidència, i es dona especialment a la gent gran, sobretot en persones de més de setanta anys. Actualment s'està investigant una vacuna contra l'herpes zòster per a lluitar contra la neuràlgia postherpètica en gent gran.

## Referències

* ↑ Virus de l'herpes zòster, pàg. 2, document editat pel Col·legi de farmacèutics de Lleida (COFLleida)
* 1 2 3 Varicel·la i herpes zòster Arxivat 2010-06-21 a Wayback Machine. Societat Catalana de Medecina Familiar i Comunitària (CAMFIC)
* ↑ Vacuna Herpes Zòster Hospital Clínic de Barcelona
# Storojevoie

«Storojevoie» té aquests significats:

## Crimea

* Storojove (Crimea), localitat de la República Autònoma de Crimea

## Rússia

* Storojevoie (Lípetsk), localitat de l'óblast de Lípetsk, a Rússia
* Storojevoie (Kursk), localitat de l'óblast de Kursk, a Rússia
# Zlatko Zahovič

Zlatko Zahovič ( escolta (?·pàg.)) (Maribor, 1 de febrer, 1971) és un exfutbolista eslovè.
Fou un dels futbolistes més destacats del país. El 1989 fou fitxat pel Partizan de Belgrad, on jugà fins al 1993, inclosa una cessió al Proleter Zrenjanin (1990-1991). Posteriorment jugà a Portugal, a diversos clubs: Vitória Guimarães (1993-1996), FC Porto (1996-1999) i SL Benfica (2001-2005), a més d'una estada a l'Olympiacos grec (1999-2000) i una al València (2000-2001). Amb el València arribà a la final de la Lliga de Campions 2001 on perdé enfront del Bayern de Múnic. Precisament, Zahovič fallà un dels penals amb què es decidí la final.
Amb la selecció eslovena debutà el 7 de novembre de 1992. Amb aquesta disputà l'Eurocopa 2000 i el Mundial del 2002. El seu darrer partit el disputà el 28 d'abril de 2004, per un total de 80 partits i 35 gols (en ambdós aspectes, rècord de la selecció a data de febrer de 2009).
Des de l'estiu de 2007 esdevingué director esportiu del NK Maribor, amb qui signà un contracte de dos anys.

## Palmarès

* FK Partizan:
** Lliga serbo-montenegrina de futbol 1992-93
* FC Porto:
** Lliga portuguesa de futbol 1996-97, 1997-98, 1998-99
** Copa portuguesa de futbol 1997-98
** Supercopa portuguesa de futbol 1997-98, 1998-99
* Olympiacos:
** Lliga grega de futbol 1999-2000
* SL Benfica:
** Lliga portuguesa de futbol 2004-05
** Copa portuguesa de futbol 2003-04
* València CF:
** Finalista de la Lliga de Campions de la UEFA 2000-01

## Referències

* ↑ Robert Pogačar «Kje je kariero končal Zlatko Zahović?» (en slovenian). Ekipa, 11-09-2014 [Consulta: 9 juny 2016].
* ↑ «Zlatko Zahovič – B reprezentanca» (en slovenian). Football Association of Slovenia. [Consulta: 6 gener 2017].

## Enllaços externs

* Estadístiques nacionals Arxivat 2021-03-12 a Wayback Machine.
* Biografia Arxivat 2009-05-30 a Wayback Machine.
# Campionat del món de ciclisme en pista de 1969

El Campionat Mundial de Ciclisme en Pista de 1969 es va celebrar a Anvers (Bèlgica) del 5 al 9 d'agost, i a Brno (Txecoslovàquia) del 20 al 24 d'agost.
Les proves de Velocitat i Persecució professional es van realitzar al Sportpaleis d'Anvers i les altres es van disputar al Velòdrom de Brno. En total es va competir en 11 disciplines, 9 de masculines i 2 de femenines.

## Resultats
### Masculí
#### Professional

| Prova | | | |
| Velocitat individual | Patrick Sercu Bèlgica | Robert Van Lancker Bèlgica | Sante Gaiardoni Itàlia |
| Persecució individual | Ferdinand Bracke Bèlgica | Hugh Porter Regne Unit | Peter Post Països Baixos |
| Darrere moto | Jacob Oudkerk Països Baixos | Theo Verschueren Bèlgica | Domenico De Lillo Itàlia |

#### Amateur

| Prova | | | |
| Velocitat individual | Daniel Morelon França | Omar Phakadze Unió Soviètica | Peder Pedersen Dinamarca |
| Persecució individual | Xaver Kurmann Suïssa | Bernard Darmet França | Daniel Rebillard França |
| Persecució per equips | Unió Soviètica Stanislav Moskvin Vladimir Kuznetzov Viktor Bykov Sergeï Kuskov | Itàlia Pietro Algeri Giacomo Bazzan Giorgio Morbiato Antonio Castello | França Claude Buchon Bernard Darmet René Grignon Daniel Rebillard |
| Quilòmetre contrarellotge | Gianni Sartori Itàlia | Janusz Kierzkowski Polònia | Klaas Balk Països Baixos |
| Tàndem | RDA Hans-Jürgen Geschke Werner Otto | RFA Jürgen Barth Rainer Müller | França Pierre Trentin Daniel Morelon |
| Darrere moto | Bert Boom Països Baixos | Cees Stam Països Baixos | Jörg Peter Suïssa |

### Femení

| Prova | | | |
| Velocitat individual | Galina Tsareva Unió Soviètica | Galina Ermolaeva Unió Soviètica | Irina Kiritchenko Unió Soviètica |
| Persecució individual | Raisa Obodovskaya Unió Soviètica | Tamara Garkuchina Unió Soviètica | Keetie Hage Països Baixos |

## Medaller

| Pos. | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Unió Soviètica | 3 | 3 | 1 | 7 |
| 2 | Bèlgica | 2 | 2 | 0 | 4 |
| 3 | Països Baixos | 2 | 1 | 3 | 6 |
| 4 | França | 1 | 1 | 3 | 5 |
| 5 | Itàlia | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 6 | Suïssa | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 7 | RDA | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 8 | RFA | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8 | Regne Unit | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8 | Polònia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 11 | Dinamarca | 0 | 0 | 1 | 1 |
| | TOTAL | 11 | 11 | 11 | 33 |

## Enllaços externs

* Resultats a la web de l'UCI
* World Championship Track Cycling (anglès)
# Filistis

Filistis (en llatí Philistis, en grec antic Φίλιστις) fou una reina de Siracusa coneguda només per les seves monedes, de molt bona factura, que s'han trobat en quantitat i on porta el títol de reina, i per una inscripció en lletres grans al teatre de Siracusa.
L'estil de les monedes recorda l'utilitzat en temps de Hieró II i del seu fill Geló II, per la qual cosa cal suposar que va viure al segle III aC. Hieró va governar del 275 al 215 aC. Probablement Filistis era l'esposa de Hieró, el primer que va portar el títol reial a Siracusa, i les monedes s'assemblen molt a les que es van usar en temps de Nereis, l'esposa de Geló II.

## Referències

* ↑ Philistis a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 295
# Franjo Vilhar Kalski

Franjo Vilhar Kalski (Senožeče, 5 de gener de 1852 - Zagreb, 4 de març de 1928) fou un compositor eslovè.

## Biografia

El fill del poeta eslovè Miroslav Vilhar va tenir les seves primeres lliçons de música a Ljubljana i va estudiar de 1870 a 1872 amb František Blažek i František Zdeněk Skuherský a Praga on fou un alumne destacat. El 1872 va fundar una escola de música a Temesvar amb el seu sogre, el compositor Josef Wenzel Hajek. El 1873 també es va convertir en organista de la catedral aquí. D'aquesta època s'han conservat dues composicions per a un cor masculí de quatre parts: Gondoliera i Du bist wie eine Blume (dedicada a Heinrich Heine).
De 1881 a 1884 Vilhar va dirigir l'Escola Municipal de Música de Karlovac. Després de dirigir cors a Sisak, Split i Gospić, el 1891 es va convertir en director del cor de l'Església de Sant Marc de Zagreb.

## Obres

* Nezakonska mati (La mare soltera)
* Oj vi magle (Oh, les granotes)
* Prvi cjelov (el primer petó)
* Bojma pjesma (cançó de guerra)
* Eslovenis i Hrvat (eslovens i croats)
* Korabljar de Bosanski (vaixell de bots bosnià) per a cor i orquestra
* Prognosi (a l'exili) per a cor i orquestra
* Jadranski (El so de l'Adriàtic)
* Bosancice
* Naše pjesme (Les nostres cançons)
* Vila de Balkanska
* Hrvatsko biserje (perles croates)

## Obres instrumentals

* Quartet de cordes
* Sonata iugoslava
* Spomenice
* Hrvatski plesovi (danses croates)

## Òperes

* Smiljana (1897)
* Ivanjska Kraljica (1902)
* Gospoda Pokondirovic, opereta (1905).
* Lopudska sirotica, (1914)

## Referències

* ↑ Pfitzinger, Scott. Composer Genealogies: A Compendium of Composers, Their Teachers, and Their Students (en anglès). Rowman & Littlefield, 2017, p. 272. ISBN 9781442272255.
* ↑ BC Review (en anglès). 10-14. British Croatian Society, 1977, p. 32.
# Stillwaterita

La stillwaterita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom de la localitat on va ser descoberta, a Stillwater (Montana, Estats Units).

## Característiques

La stillwaterita és un sulfur de pal·ladi i arsènic, de fórmula química Pd₈As₃. Cristal·litza en el sistema hexagonal. Es troba en forma de diminuts grans anèdrics, de fins a 265 micres. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la stillwaterita pertany a «02.AC: Aliatges de metal·loides amb PGE» juntament amb els següents minerals: atheneïta, vincentita, arsenopal·ladinita, mertieïta-II, isomertieïta, mertieïta-I, miessiïta, palarstanur, estibiopal·ladinita, menshikovita, majakita, pal·ladoarsenur, pal·ladobismutarsenur, pal·ladodimita, rodarsenur, naldrettita, polkanovita, genkinita, ungavaïta, polarita, borishanskiïta, froodita i iridarsenita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1974 a la mina Stillwater, a Nye (Montana, Estats Units). També se n'ha trobat a Finlàndia, Canadà, Noruega, Rússia i Sud-àfrica. Es troba en cossos ignis ultramàfics laminats. Sol trobar-se associada a altres minerals com: or, pal·ladoarsenat, sperrylita, braggita, hol·lingworthita, calcopirita, digenita, pentlandita o pirrotina.

## Referències

* ↑ «Stillwaterite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 gener 2016].
* 1 2 «Stillwaterite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 31 gener 2016].
# Zlatko Vujović

Zlatko Vujović (serbi: Златко Вујовић, 26 d'agost de 1958) és un exfutbolista croat de la dècada de 1980. El seu germà bessó Zoran també fou futbolista.
Fou 70 cops internacional amb la selecció iugoslava amb la qual participà en la Copa del Món de 1982 i 1990.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de HNK Hajduk Split, FC Girondins de Bordeaux, AS Cannes, Paris Saint-Germain FC, FC Sochaux-Montbéliard i OGC Nice.
Posteriorment continuà lligat com a entrenador al Hajduk.

## Referències

* ↑ The game's terrible twins Arxivat 2014-02-01 a Wayback Machine.; FIFA, 12 febrer 2010
* ↑ Perfil a reprezentacija.rs
* ↑ Zlatko Vujović a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Pušnikov stožer pojačava se Zlatkom Vujovićem» (en croat). Hajduk Split, 05-07-2016. [Consulta: 6 juliol 2016].
* ↑ Zlatko Vujović a worldfootball.net
# Cantó de Levier

El cantó de Levier és una antiga divisió administrativa francesa, situada al departament del Doubs i a la regió del Franc Comtat.
Arran de la reforma aprovada per decret de 25 de febrer de 2014, que va entrar en vigor després de les eleccions departamentals de 2015, va ser suprimida.

## Municipis

* Arc-sous-Montenot
* Bians-les-Usiers
* Boujailles
* Bulle
* Chapelle-d'Huin
* Courvières
* Dompierre-les-Tilleuls
* Évillers
* Frasne
* Goux-les-Usiers
* Levier
* Septfontaines
* Sombacour
* Villeneuve-d'Amont
* Villers-sous-Chalamont

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1964 | M. Reudet | RI |
| 1964-1976 | M. Michaud | CD, després MRP |
| 1976-2001 | Louis Philippe | CD, després UDF-CDS |
| 2001- | Jean-Pierre Gurtner | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Referències

* ↑ «Décret n° 2014-240 du 25 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département du Doubs» (en francès). http://www.legifrance.gouv.fr/,+25-02-2014.+[Consulta: 26 juny 2015].
# Ladrillos

Ladrillos és una entitat de població de l'Uruguai, ubicada a l'oest del departament de Lavalleja, sobre el límit amb Florida. Té una població aproximada de 100 habitants, segons les dades del cens del 2004.
Es troba a 196 metres sobre el nivell del mar.

## Referències

* 1 2 (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
Viccionari
# Filistió (actor)

Filistió (en grec antic: Φιλιστίων, llatí: Philistion) fou un actor de mims de l'antiga Grècia nadiu de Nicea o de Magnèsia, que va florir en temps d'August, al començament del segle i.
Filistió era actor, i també va escriure mims. En un epigrama que figura a l'Antologia grega es diu que va morir d'un atac de riure. És esmentat pels autors grecs del segle ii en endavant. La Suda diu que va néixer a Prusa i que va morir en temps de Sòcrates, ambdues coses errònies. També explica que va escriure κωμῳδίας βιολογικάς, és a dir, mims, recollits en una obra titulada Μισοψηφισταί, i una altra amb el títol de Φιλογέλως. Joan Tzetzes el situa com un poeta de la Nova comèdia però segurament el confon amb Filípides d'Atenes.
Es conserva un llibre amb el títol de Σύγκρισις Μενάνδρου καὶ Φιλιστίωνος que és un recull de línies i frases de poetes de la Nova comèdia bàsicament sobre sentiments morals, especialment de Menandre d'Atenes i altres poetes contemporanis, però és molt difícil que algun d'ells sigui de Filistió.

## Referències

* ↑ Philistion a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 294-295
# Susana I. Mora Humbert

Susana I. Mora Humbert (Maó, 23 de juny de 1982) és una advocada laboralista i política menorquina. De 2017 a juliol de 2023 va ocupar el càrrec de Presidenta del Consell Insular de Menorca.

## Formació i activitat professional

És llicenciada en Dret per la Universitat Pompeu Fabra i en Ciències polítiques i de l'Administració Pública per la Universitat Oberta de Catalunya.
En l'àmbit professional ha exercit d'advocada des de 2005, fent feina a diversos despatxos i ocupant, des del 2007, el lloc d'assessora laboral de la UGT a Menorca, exercici que va complementar amb el de mediadora al Tribunal d'Arbitratge i Mediació de les Illes Balears (TAMIB). També va treballar al Diari Menorca com a responsable del suplement educatiu “Xoc”.

## Trajectòria política

Durant la IX legislatura (2015-2019), va ser cap de llista pel PSOE al Consell Insular de Menorca, la qual va obtenir tres consellers. Durant aquesta etapa va ser vicepresidenta primera i consellera del departament d'Ocupació, Projecció Econòmica, Joventut i Esports fins al 2016, quan es va reestructurar l'equip de govern per passar a ocupar, amb la nova organització, el càrrec de vicepresidenta primera i consellera d'Ordenació Territorial i Turística.
Seguint els acords del pacte entre el PSOE, Més per Menorca i Podem, al juliol de 2017 va ser elegida presidenta del Consell Insular de Menorca i consellera d'Ordenació Territorial i Turística de la institució menorquina.
A les eleccions insulars celebrades el 2019, la socialista va revalidar la presidència del Consell, aconseguint 4 consellers, a més de ser la consellera de Promoció Turística.
A les eleccions de 2023, si bé la candidatura del PSOE va mantenir resultats molt similars a la anterior convocatòria, la coalició que fins aquell moment havia governat no va tenir representació suficient per revalidar el Govern del Consell Insular de Menorca, que va guanyar el Partit Popular, rellevant-la a la Presidència del Consell Adolto Vilafranca.
Afiliada des de 2011, Susana Mora ocupa la Secretaria General del PSOE Menorca durant dos mandats orgànics consecutius, el 2017 i 2021. També és membre del Comitè Federal del PSOE.

## Referències

* 1 2 3 «Susana Mora Humbert». Consell Insular de Menorca. [Consulta: 28 abril 2022].
* ↑ «Adolfo Vilafranca asume la presidencia del Consell de Menorca» (en castellà), 08-07-2023. [Consulta: 10 juliol 2023].
# Francesc Martí i Torrents

Francesc Martí i Torrens (Barcelona, 1786 - l'Havana, 1866) fou un comerciant i empresari català emigrat a Cuba.
Va participar en les campanyes napoleòniques i, el 1808, marxà a Amèrica i s'establí a l'Havana, on prosperà i arribà a ser el 1829 sotsdelegat de marina. El 1831 fou nomenat alferes per la captura del pirata Antonio Mariño i va ser confident dels capitans generals. A l'Havana promogué la construcció de molls, edificis i el mercat de La Pescadería, així com l'any 1837 el Teatro Tacón (més tard Teatre Nacional de Cuba), en honor del capità general que afavorí els interessos dels grans comerciants peninsulars, caracteritzats pel seu espanyolisme intransigent, del qual Martí fou un dels seus màxims exponents. Des del 1847 es dedicà al comerç d'esclaus i introduí a Cuba famílies xineses i maies del Yucatán com a mà d'obra barata, fins que el govern mexicà s'hi oposà. Pancho Martí va celebrar una concessió especial per pescar a les aigües de Yucatán, que li va atorgar el govern de Yucatán. Aquesta operació de coberta era només un dels molts que solia disfressar a la seva empresa de comerç d'esclaus que operava a Cuba, Yucatán, la Costa del Golf d'Amèrica i Àfrica. És molt probable que quan el vaixell de Pancho Marti sortís de Cozumel per tornar a Cuba, la seva presa ja no estava buida. Sabem del comerç d'esclaus de Pancho Martí a Centreamèrica en part a causa de la captura de Juan Bautista Anduce que va ser arrestat a Belize per les autoritats britàniques i condemnat a quatre anys de presó per Mayang shanghaiing a prop de Bahía Asunción i portant-los a Isla Mujeres a bord del vaixell 'Jenny Lind', on van ser traslladats a un vaixell cubà enviat per Pancho Marti (contacte d'Anduce a l'Havana). Quan Anduce va ser arrestat, encara tenia una carta a la seva butxaca de Martí i Torrens, delineant l'acord: 25 dòlars per cada mascle adult, 17 dòlars per a dones adultes i adolescents i vuit dòlars per a nens menors de 12 anys i menors de 16 anys Juan Bautista Anduce és una de molta gent documentada per haver-se enfrontat a Martí i Torrens, un altre era Luis Luján, mentre residia a Isla Mujeres i gestionava Ranco Santa Maria a Cedral, era propietari del vaixell Josefa, que va utilitzar en diverses relacions amb els cubans. comerciant esclau. Pancho Martí va aplicar les "habilitats emprenedores de la gola" del seu comerç anterior (contraban) per fer una fortuna enorme, primer de peixos i més tard en el teatre.President de la Societat de Beneficència de Naturals de Catalunya (1851-52), fou conegut també com a Pancho Martí, nom que, estrafet pels seus descendents, es convertí en Marty.

## Referències

* 1 2 Junqueras, Oriol. Els catalans i Cuba. Barcelona: editorial Proa, 1998, p. 62. ISBN 84-8256-398-X.
* ↑ Joaquín Roy. Catalunya a Cuba. Barcino, 1988. ISBN 978-84-7226-536-3.
* ↑ «Francesc Martí i Torrents». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Crónicas hispano-cubanas: El pargo de oro de Don Pancho Marty (castellà)