OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tractat d'Alcaràs

El Tractat d'Alcaràs (castellà: Tratado de Alcaraz), signat a Alcaraz el mes d'abril de 1243, reconeixia el protectorat castellà sobre l'emirat de Múrsiya i va significar la seva incorporació a Castella com a Regne de Múrcia. El procés d'incorporació va ser llarg, iniciat el 1243 i acabat el 1266.
La mort de Muhàmmad ibn Hud el 1238, quan lluitava infructuosament per reunificar l'Àndalus, repercutirà negativament en el Regne de Múrcia.
Des del Tractat de Cazorla signat el 1179 entre els monarques d'Aragó i Castella, es tenia clar que en el procés de conquesta de l'Àndalus el regne musulmà de Múrcia seria incorporat totalment a la Corona castellana.
El Tractat d'Alcaraz va ser signat per Alfons de Castella com a infant hereu de Castella amb diversos senyors del desunit emirat murcià. El Tractat d'Almizra (1244), no només fixava frontera amb Aragó, sinó que va permetre la total ocupació del territori, el canvi immediat de les tinences en senyorius i el pas de la coexistència a la convivència.

## Referències

* ↑ Juan Torres Fontes Del Tratado de Alcaraz al de Almizra de la Tenencia al Señorio
# Luci Calpurni Pisó Frugi (pretor 112 aC)

Luci Calpurni Pisó Frugi (llatí: Lucius Calpurnius Piso Frugi) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Calpúrnia, una antiga família romana d'origen plebeu.
Era fill de Luci Calpurni Pisó Frugi, cònsol l'any 133 aC, del que va heretar el malnom, Frugi, que vol dir "honest", i va merèixer portar-lo. Va servir amb el seu pare a Sicília l'any 133 aC i va morir a Hispània el 111 aC on exercia com a propretor (per tant és probable que l'any 112 aC fos pretor).
Va tenir dos fills, Luci Calpurni Pisó Frugi, que va ser pretor l'any 74 aC i Marc Pupi Pisó, que va ser adoptat per Marc Pupi.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 373.
# Place Diana

La plaça Diana (francès: place Diana) és una plaça del 16è districte de París.
Està situada al punt on es troben la plaça de l'Alma, el pont de l'Alma, la avinguda Marceau i el quai de New York.

## Com arribar-hi

La plaça Diana està servida per l'estació Alma-Marceau, amb la línia , així com per les línies de autobusos de la RATP 42 63 72 80 i 92.

## Història

Va prendre el nom de Diana Spencer (1961-1997) el 2019.
Avui, és un lloc amb una important vida turistica, al costat del Sena, amb el monument de la Flama de la Llibertat (Flamme de la Liberté).

## Referències

* ↑ https://cdn.paris.fr/paris/2019/07/24/d985db54a46d7ca4161d3f5f89ecf2cf.pdf
* ↑ https://www.lemonde.fr/politique/article/2019/05/29/paris-va-rebaptiser-une-place-en-hommage-a-la-princesse-diana_5469286_823448.html
# Corredor de Jerdon

El corredor de Jerdon (Rhinoptilus bitorquatus) és una espècie d'ocell de la família dels glareòlids (Glareolidae) que habita els boscos esclarissats i matolls en Andhra Pradesh, al sud-est de l'Índia.
# Corredor de Somàlia

El corredor de Somàlia (Cursorius somalensis) és una espècie d'ocell de la família dels glareòlids (Glareolidae) que habita deserts i planures d'Àfrica oriental, a l'est d'Etiòpia, Somàlia i nord de Kenya.
# Koidula (cràter)

Koidula és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 67 km de diàmetre. Porta el nom de Lydia Koidula (1843-1886), poetessa estoniana, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1985.

## Referències

* ↑ «Koidula». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Koikili Lertxundi del Campo

Koikili Lertxundi del Campo, conegut com a Koikili, (Otxandio, 23 de desembre de 1980) és un exfutbolista basc.

## Trajectòria

Després de passar pels equips Aurrerá de Vitoria i Osasuna B entre d'altres, va arribar al Sestao River i triomfà marcant 14 gols i jugant 64 partits, en la posició de defensa.
En el 2007 va fitxar pel Bilbao Athletic, però les seves bones actuacions durant els partits de pretemporada amb el primer equip, es guanya la confiança de Joaquín Caparrós. Va debutar a Primera divisió la temporada 2007-08.
En finalitzar la temporada 2011-12, el jugador acaba contracte amb l'Athletic Club que decideixen no renovar-lo. Aquell mateix estiu firma pel CD Mirandés de Segona divisió.
El 2014 va decidir penjar les botes.

## Referències

* ↑ El Mirandés confirma el fitxatge de Koikili (en castellà); EITB, 6 de juliol de 2012

## Enllaços externs

* Fitxa de l'Athletic Club (castellà)
# Kisliakóvskaia

Kisliakóvskaia - Кисляковская (rus) és una stanitsa del krai de Krasnodar, a Rússia. És a la vora del riu Ieia, a 14 km al sud de Kusxóvskaia i a 163 km al nord-est de Krasnodar.
Pertany a aquesta stanitsa el possiólok de Kisliakovka.
# Kislovodsk

Kislovodsk (en rus Кисловoдск, literalment 'd'aigua àcida') és una ciutat del krai de Stàvropol (Rússia). Es considera una ciutat balneari a causa de les nombroses fonts naturals que hi ha a prop.
A les acaballes del segle xix i començaments del xx, Kislovodsk fou una ciutat plena de músics, d'artiste i de membres de l'aristocràcia russa, on sovint es trobava l'escriptor i premi Nobel Aleksandr Soljenitsin i el compositor i director d'orquestra Vassili Safónov.

## Història

Al final del segle xviii les aigües termals de Kislovodsk van ser estudiades per Iakob Reïnerg (1785) i per Peter Simon Pallas (1793) entre d'altres. Llurs treballs van servir de base per a la creació de l'estació termal, el 1803, per decret del tsar Alexandre I. El 1823 es va començar ja la construcció d'un hotel i d'un parc. El 1893 va arribar a Kislovodsk el ferrocarril i el 1896 es va obrir una fàbrica d'embotellament d'aigua mineral. La ciutat també és coneguda per acollir durant la Primera Guerra Mundial els ferits i els invàlids de la guerra.
Durant les dècades de 1920 i 1930 l'estació termal va créixer amb noves instal·lacions de banys i clíniques, a més a més, hi van començar tot de recerques hidrogeològiques.
Durant la Segona Guerra Mundial la ciutat va ser ocupada per les forces nazis, període durant el qual la ciutat va quedar destruïda.
# Cortal d'en Calcina

El Cortal d'en Calcina és un veïnat de la comuna vallespirenca de les Cluses, a la Catalunya Nord.
És al nord-oest del terme comunal; la carretera D900 hi passa pel mig. És a la zona baixa i plana del terme de les Cluses, a la dreta de la Roma, al nord de la Clusa Baixa i al sud-est del Mas d'en Forcada.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «41-Les Cluses». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatébia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Coromines, Joan. «Les Cluses». A: Onomasticon Cataloniae: Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de llengua catalana. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i la Caixa, 1994 (Onomasticon Cataloniae, II A-Be). ISBN 84-7256-889-X.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Les Cluses». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ El Cortal d'en Calcina en els ortofotomapes de l'IGN
# Country house

Una English country house és una gran casa o una mansió situada en la zona rural d'Anglaterra. Sovint aquestes cases eren propietat d'individus que també eren propietaris d'una mansió urbana (Townhouse). El terme de country house també englobava la residència continuada dels landed gentry, els quals governaven la Gran bretanya rural fins a la promulgació de la llei Reform Act 1832.
Les country houses van ser llocs importants de contractació de mà d'obra en moltes comunitats rurals. Pels grans canvis en l'economia, a partir de la primera guerra mundial van ser demolides centenars d'elles i les que van restar es van haver d'adaptar per tal de sobreviure.
Mentre que en el cas dels château o els schloss poden ser edificis fortificats o no, una country house normalment no està fortificada. Si ho està, s'anomena un castle; tanmateix, no totes les que s'anomenen d'aquesta manera estan fortificades, per exemple aquest és el cas de Highclere Castle.
A Anglaterra, els termes "country house" i "stately home" de vegades es fan servir vagament com intercanviables; tanmateix, moltes country houses com Ascott a Buckinghamshire deliberadament es designen com no ser stately, i altres grans cases com Kedleston Hall i Holkham Hall van ser construïdes com "power houses" per dominar el paisatge.

## Referències

* ↑ As documented in The Purefoy Letters, 1735–53 by L. G Mitchell.
* ↑ The lions and loins of Longleat The Sunday Times Retrieved 18 February 2011
* ↑ New Scientist 2 Dec 1982 Retrieved 18 February 2011
* ↑ Girouard, p.

## Bibliografia

* Airs, Malcolm. The Making of the English Country House, 1500–1640. Londres: Architectural Press, 1975. ISBN 0-85139-378-0.
* Girouard, Mark. Life in the English Country House: A Social and Architectural History. New Haven: Yale University Press, 1978. ISBN 0-300-02273-5. Details the impact of social change on design.
* Hall, Michael. The Victorian Country House. Londres: Aurum Press Ltd, 2009. ISBN 978-1-84513-457-0.
* Historic Houses: Conversations in Stately Homes. Londres: Condé Nast, 1969. ISBN 0-900303-05-0.
* Lewis, Lesley. The Private Life of a Country House. Stroud: Sutton, 1997. ISBN 0-7509-1678-8. Gives much detail of how a smaller country house operated in the early 20th century.
* Lycett Green, Candida. The Perfect English Country House. Londres: Pavilion Books ltd, 1991. ISBN 1-85145-551-5.
* McKinstry, Leo. Rosebery: A Statesman in Turmoil. Londres: John Murray, 2005. ISBN 0-7195-6586-3.
* Stuart, Amanda Mackenzie. Consuelo and Alva Vanderbilt: The Story of a Daughter and Mother in the Gilded Age. Nova York: Harper Perennial, 2005. ISBN 978-0-06-093825-3.
* Worsley, Giles. England's Lost Houses. Londres: Aurum Press, 2002. ISBN 1-85410-820-4.

## Enllaços externs

* Lost Heritage – A Memorial to the Lost Country Houses of England
# Country Lake Estates

Country Lake Estates és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2000 tenia 4.012 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Country Lake Estates tenia 4.012 habitants, 1.349 habitatges, i 1.080 famílies. La densitat de població era de 1.395,5 habitants/km².
Dels 1.349 habitatges en un 39,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,1% hi vivien parelles casades, en un 16,8% dones solteres, i en un 19,9% no eren unitats familiars. En el 15,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,97 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,28.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,4% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 30,4% entre 25 i 44, un 25% de 45 a 60 i un 7,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 58.859 $ i la renda mediana per família de 63.791 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.558 $ mentre que les dones 27.956 $. La renda per capita de la població era de 20.554 $. Aproximadament el 4,4% de les famílies i el 5,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Country Lake Estates». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Country Lake Estates». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Creu de les Forques

La Creu de les Forques és una creu commemorativa, molt austera i sense decoració, emplaçada sobre el Tossal de les Forques, al municipi de Cervera (la Segarra). Està catalogada com a Bé Cultural d'Interès Local.
La creu es va col·locar el Dia de les Missions del 1952.

## Referències

* ↑ «Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya». Generalitat de Catalunya.
* ↑ «Baix relleus en busca d'autor». Segre, 25-08-2022.
# Creu de les Torres

La Creu de les Torres és un paratge del sector central del terme municipal de Sant Quirze Safaja a la comarca del Moianès. És una cruïlla de camins, sense rastre de la creu de terme ni de les torres que hi hagué, i que dona nom al lloc. És al sud-est de la masia de les Torres, a l'esquerra del Tenes.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Cingles de Bertí i de Gallifa [Document cartogràfic]: Gallifa, Vall de S. Miquel, Sots Feréstecs, Sot del Bac, Vall de Neu, Castell Cir, Sauva Negra: mapa topográfico excursionista: topografía procedente del mapa nacional del Instituto Geográfico y Catastral, de otros centros y observaciones directas por el equipo técnico de editorial Alpina / cartografía: A. Bescós; cartografía complementaria y res.tecn. X. Coll. Granollers: Editorial Alpina, 1986. ISBN 84-7011-033-0
# Kristina (cràter)

Kristina és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 9,7 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim llatí (forma eslava de Christiana), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Kristina». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Koppel

Koppel és una població del Comtat de Beaver (Pennsilvània) als Estats Units d'Amèrica.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Koppel tenia 856 habitants , 373 habitatges, i 246 famílies. La densitat de població era de 623,6 habitants/km².
Dels 373 habitatges en un 20,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48% hi vivien parelles casades, en un 13,9% dones solteres, i en un 33,8% no eren unitats familiars. En el 30,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 18% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,29 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,7% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 27,1% entre 25 i 44, un 22,8% de 45 a 60 i un 25,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.059 $ i la renda mediana per família de 36.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.375 $ mentre que les dones 22.292 $. La renda per capita de la població era de 17.101 $. Entorn del 3,9% de les famílies i el 6,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Koppel». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Koppel». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Creagrutus paralacus

Creagrutus paralacus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,7 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: afluents meridionals del llac Maracaibo.

## Referències

* ↑ Günther A. 1864. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Siluridae, Characinidae, Haplochitonidae, Sternoptychidae, Scopelidae, Stomiatidae in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 5. i-xxii + 1-455.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Harold, A. S. & Vari, R. P. 1994. Systematics of the trans-Andean species of Creagrutus (Ostariophysi: Characiformes: Characidae). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 551: i-iii, 1-31.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Galvis, G., J.I. Mojica i M. Camargo 1997. Peces del Catatumbo. Asociación Cravo Norte, Santafé de Bogotá, D.C., 188 p.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Harold, A.S. i R.P. Vari 1994. Systematics of the Trans-Andean species of Creagrutus (Ostariophysi: Characiformes: Characidae). Smith. Contrib. Zool. (551):31 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Vari, R.P. i A.S. Harold 2001. Phylogenetic study of the Neotropical fish genera Creagrutus Günther and Piabina Reinhardt (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes), with a revision of the Cis-Andean species. Smith. Cont. Zool. 613:1-239.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Creagrutus petilus

Creagrutus petilus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,9 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Machado (afluent de la riba dreta del riu Madeira).

## Referències

* ↑ Günther A. 1864. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Siluridae, Characinidae, Haplochitonidae, Sternoptychidae, Scopelidae, Stomiatidae in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 5. i-xxii + 1-455.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Vari, R. P. & A. S. Harold. 2001. Phylogenetic study of the neotropical fish genera Creagrutus Günther and Piabina Reinhardt (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes), with revision of the Cis-Andean species. Smithson. Contrib. Zool. Núm. 613: i-v + 1-239.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Vari, R.P. i A.S. Harold 2001. Phylogenetic study of the Neotropical fish genera Creagrutus Günther and Piabina Reinhardt (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes), with a revision of the Cis-Andean species. Smith. Cont. Zool. 613:1-239.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Kuba

«Kuba» té aquests significats:
Geografia i història:
* Principat de Kuba, principat del Kathiawar, Índia.
* Kuba, vila al Tibet
* Kuba, Kubba o Quba, antic kanat indepenendet del 1747 al 1806
* Regne de Kuba, estat precolonial a l'Àfrica central
Biografia:
* Ludvík Kuba (1863-1956), artista i músic txec
* Kuba Wojewódzki, periodista i comediant polonès
Ètnies:
Altres:

## Vegeu també

* Cuba
* Quba, capital de rayon de Quba a l'Azerbaidjan
* Rayon de Quba, districte de l'Azerbaidjan
# Kuannersuïta-(Ce)

La kuannersuïta-(Ce) és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de la belovita. Va ser anomenada en honor de l'altiplà Kuannersuit (Kvanefield), on va ser descoberta.

## Característiques

La kuannersuïta-(Ce) és un fosfat de fórmula química NaCeBa₃(PO₄)₃F$_{0.5}$Cl$_{0.5}$. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 4,5 a 5,5. Es considerada l'anàleg mineral amb bari de la belovita-(Ce), també està relacionada amb la fluorapatita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «08.BN - Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida gran, (OH, etc.):RO₄ = 0,33:1» juntament amb els següents minerals: aradita, magganasita, fluorpiromorfita, fluorsigaiïta, fluoralforsita, alforsita, belovita-(Ce), clorapatita, mimetita-M, johnbaumita-M, fluorapatita, hedifana, hidroxilapatita, johnbaumita, mimetita, morelandita, piromorfita, fluorstrofita, svabita, turneaureïta, vanadinita, belovita-(La), deloneïta, fluorcafita, hidroxilapatita-M, fosfohedifana, hidroxilpiromorfita, estronadelfita, fluorfosfohedifana, carlgieseckeïta-(Nd), vanackerita, miyahisaïta, pieczkaïta, hidroxilhedifana, pliniusita, parafiniukita, arctita, krügerita i goryainovita.

## Formació i jaciments

La kuannersuïta-(Ce) va ser descoberta a albitita amb contingut de tugtupita, a l'altiplà Kuannersuit (Kvanefjeld) (complex Ilímaussaq, Narsaq, Kujalleq, Groenlàndia). També ha estat descrita en un altre indret del mateix altiplà.

## Referències

* 1 2 «Kuannersuite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Strunz-mindat (2024) Classification - With only large cations, (OH, etc.):RO4 = 0.33:1». Mindat. [Consulta: 25 juny 2024].