OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Progradungula

Progradungula és un gènere monotípic d'aranyes araneomorfes de la família dels gradungúlids (Gradungulidae). És interessant per ser una aranya cribel·lada constructora de teranyines, que forma part d'una família "primitiva" d'araneomorfs. Això ajudat a establir que tots els araneomorfs van evolucionar d'avantpassats d'aranyes cribel·lades. Aquest gènere és endèmic en algunes zones d'Austràlia.
El nom genèric és derivat de llatí pro ("abans"), i del nom del gènere Gradungula, fent referència a que és un antic ancestre de Gradungula.

## Taxonomia

Segons el World Spider Catalog del 15 de desembre de 2018, existeixen les següents espècies:
* Progradungula carraiensis Forster & Gris, 1979 (Nova Gal·les del Sud)
* Progradungula otwayensis Milledge, 1997 (Victòria)

## Referències

* 1 2 Forster, R.R. & Gray, M.R. (1979). Progradungula, a new cribellate genus of the spider family Gradungulidae (Araneae). Australian Journal of Zoology 27(6):1051-1071. Abstract - doi:10.1071/ZO9791051
* ↑ (anglès) World Spider Catalog: Progradungula Gray, 1987 en la família Gradungulidae +base de dades
* ↑ Milledge, G. 1997. A new species of Progradungula Forster & Gray (Araneae: Gradungulidae)from Victoria. Mem. Mus. Vic. 56(1):65-68.
# Chen Tao

Chen Tao (Anshan, Xina, 11 de març de 1985) és un futbolista xinès. Juga de migcampista i el seu equip actual és el Tianjin Teda de la Superlliga Xina.

## Trajectòria

Tao és també el capità de l'equip olímpic nacional xinesa de futbol. Ha jugat des de l'any 2002 al Changsha Ginde en el qual ha jugat 63 partits i marcat 11 gols. S'ha anunciat que el FC Luch-Energia Vladivostok està interessat en el seu fitxatge.

## Internacional

Va ser internacional amb la Selecció de futbol de la Xina, jugant 9 partits internacionals.

## Clubs

| Club | País | Any |
| Changsha Ginde | Xina | 2002-2008 |
| Xangai Shenhua | Xina | 2009 |
| Tianjin Teda | Xina | 2010- |

## Referències

* ↑ 姓名：陈涛 at sports.sina.com.cn Consultat 2012-07-17 (xinès)

## Enllaços externs

* Dades de Tao
# Coco, el petit drac

Coco, el petit drac (originalment en alemany, Der kleine Drache Kokosnuss) és una pel·lícula d'animació per ordinador alemanya del 2014 dirigida per Hubert Weiland i Nina Wels. Es tracta de l'adaptació cinematogràfica dels llibres infantils d'Ingo Siegner. L'estrena als cinemes a Alemanya va ser el 18 de desembre de 2014 i a Àustria el 19 de desembres. La versió doblada al català es va estrenar el 2015. El 2019 es va publicar la seqüela Coco, el petit drac: Aventures a la jungla als cinemes.

## Sinopsi

En Coco i l’Òscar són forasters a l'illa del Drac. En Coco és un drac volador, però no pot volar, i l’Òscar, carnívor per naturalesa, és vegetarià. Amb el porc espí Matilda viuen aventures fabuloses i coneixen dracs de totes les formes i mides.

## Referències

* 1 2 Coco, el petit drac a la Base de dades de cinema en català
* 1 2 Handlung, FSK etc.
* ↑ «Coco, el petit drac». ésAdir. [Consulta: 8 agost 2022].
* ↑ Handlung, Hintergrund etc.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (alemany)
# Coco Fusco

Coco Fusco (Nova York, 18 de juny de 1960), de nom real Juliana Emilia Fusco Miyares és una artista i escriptora nord-americana d'origen cubà. La seva obra explora temes com el gènere, la identitat, la raça i el poder, a través de la performance, el videoart, les instal·lacions artístiques i la crítica artística.
Va rebre un B.A en semiòtica per la Universitat de Brown el 1982 i el 2005 va obtenir un doctorat en Arts Visuals per la Universitat de Middlesex.
El 2000 va presentar la performance Out of Place a la Kunsthalle de Viena. Va crear també la videoinstal·lació Unpacking Europe per a la capitalitat cultural europea de Rotterdam el 2001. Treballa com a professora a l'Escola d'Arts Tyler de la University Temple.
Ha escrit English is Broken Here (1995) i editat Corpus Delicti : Performance Art of the Americas (1999).

## Referències

* ↑ «Coco Fusco». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Coco Fusco by Elia Alba - BOMB Magazine». [Consulta: 5 gener 2020].
# Coco Martin

Rodel Pacheco Nacianceno (1 de novembre de 1981, Quezon City, Filipines), coneguda artísticament com a Coco Martin, és un actor, comediant, i cantant ocasional filipí. És conegut per haver fet papers principals a Walang Hanggan, Juan de la Cruz i Ang Probinsyano.
Abans de començar d'entrar en el món de l'espectacle va treballar al Canadà per donar suport econòmic a la seva família. Va ser descobert pel productor Brillante Mendoza, que va donar-li papers a diverses pel·lícules de gran èxit, entre les quals Masahista (2005) i Kinatay (2009), premiada al Festival de Canes.

## Referències

* ↑ «Coco Martin expresses lifelong gratitude to Filipinos». Manila Bulletin, 18-08-2021.
* ↑ Gabrillo, James «Focus on the Philippines: Coco Martin and co-stars coming to Dubai». The National, 27-10-2016.
# Rafael Cortès i Aguiló

Rafael Cortès i Aguiló (Ciutat de Mallorca, 1875 – 1949) fou un prevere, compositor i organista. Va ser deixeble de B. Torre i N. Bonnin. S'ordenà l'any 1900 després d'haver estudiat al Seminari Conciliar de Sant Pere de Palma. Entre l'any 1930 i 1949 va ser l'organista de les parròquies de Sant Miquel i Sant Jaume de Palma.

## Obres

* Popule meus
* Tenebrae facta sunt
* Tradiderunt me
* Benedicta es tu
* Himno a Sant José (1908)
* Pare Nostre
* La Festa del Puig de Pollença

## Bibliografia

* Història de la Música Catalana, Valenciana i Balear IX
# Rafael Conde y Luque

Rafael Conde y Luque (Còrdova, 4 de febrer de 1835 - 14 de setembre de 1922) va ser un jurista i polític espanyol, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Era fill de José María Conde Criado. Amb 11 anys ingressa en el Seminari de San Pelagio de Còrdova, on cursa els estudis d'Humanitats, Filosofia i cinc cursos de Teologia. Va estudiar Teologia i Dret a la Universitat Central de Madrid i a la Universitat de Santiago de Compostel·la. Es va doctorar en Teologia (1858) i Dret (1868). Va ser catedràtic de la Universitat de Salamanca des de 1865. Va ocupar la càtedra de Dret Internacional des de 1898 i va ser rector de la Universitat Central de Madrid des de 1903. El seu fill, Juan José Conde-Luque y Garay, segon comte de Leyva, va ser Diputat a Corts, Governador Civil de Sevilla i Gentilhome de Cambra de S. M. el Rei Alfons XIII. El seu germà, Tomás Conde y Luque, va ser alcalde de Còrdova. Va morir el 14 de setembre de 1922.

## Carrera política

Comença a Còrdova en el si del Partit Conservador i fou elegitt diputat a Corts en 1867. La Gloriosa tiraria per terra la legislatura i durant un temps torna a Còrdova i dirigeix la revista La Tradición, òrgan de l'Església Catòlica (1870). Després de la Restauració, és elegit diputat per la província de Còrdova en 1876, 1879, 1884, 1891 i 1896. En 1876, ja catedràtic de la Universitat de Granada, donà suport com a accionista a la Institución Libre de Enseñanza. En 1898 ascendeix a catedràtic d'Universitat Central. Va aconseguir la Subsecretaria del Ministeri de Justícia i va ser Director General dels Registres i del Notariat. Posteriorment fou nomenat fiscal del Tribunal Suprem d'Espanya.
Va ser escollit senador per Salamanca en 1891, per Còrdova en 1898 i per la Universitat de Madrid en 1910. Als registres del Congrés figura el seu sou com a catedràtic d'Universitat en 1898, que ascendia a 7.500 pessetes anuals. En 1910 el seu sou era de 9.750 pessetes anuals. Entre 1903 i 1916 fou rector de la Universitat Central de Madrid.

## Reconeixements

Membre de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques des de 1911, en 1918 el rei Alfons XIII li va concedir el títol de comte de Leyva pels seus serveis a la Corona. L'Ajuntament de Còrdova li va dedicar un carrer en la seva memòria.

## Referències

* ↑ Historia de una vocación familiar, en web Cruz-Conde & Asociados
* ↑ Biografía completa Arxivat 2015-12-10 a Wayback Machine. al Diccionario de catedráticos españoles de Derecho (1847-1943), de la Universidad Carlos III de Madrid
* ↑ Fitxa de Rafael Conde y Luque al web del Congrés dels Diputats
* ↑ Accionistes de la ILE, a ensayistas.org
* 1 2 Fitxa de Rafael Conde y Luque al web del Senat

## Enllaços externs

* Diccionario de catedráticos españoles de Derecho (1847-1943), de la Universitat Carlos III de Madrid Arxivat 2015-12-10 a Wayback Machine.
* Rafael Conde y Luque a la Cordobapedia
# Punta del Xena

La Punta del Xena és una muntanya de 408 metres que es troba al municipi de Montblanc, a la comarca de la Conca de Barberà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Punta del Soldat

La Punta del Soldat és un cap en forma de punxa de la costa de la Marenda del terme comunal de Cotlliure, a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord).
Està situada a la zona nord-oest del terme de Cotlliure, a prop del Fort Carrat i Fort Rodon.
Era un lloc d'alt valor estratègic per als militars de diverses èpoques, que hi tenien un lloc de guaita de vigilància de la costa, d'on el nom de l'indret.

## Referències

* ↑ La Punta del Soldat en els ortofotomapes de l'IGN
# Chromis opercularis

Chromis opercularis és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 16 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Chromis pura

Chromis pura és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G. R. & J. E. Randall. 2004. Two new species of damselfishes (Pomacentridae: Chromis) from Indonesian seas. Aqua, J. Ichthy. Aquat. Biol. v. 9 (no. 1): 17-24.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Punts extrems de Luxemburg

Aquesta és la llista de punts extrems de Luxemburg: els punts que són més al nord, sud, est o oest, així com els punts referents a l'altitud.

## Latitud i longitud

* Nord : (50° 10′ 58.6″ N, 6° 1′ 28.66″ E﻿ / ﻿50.182944°N,6.0246278°E﻿ / 50.182944; 6.0246278) Schmëtt
* Sud : (49° 26′ 52″ N, 6° 02′ 0″ E﻿ / ﻿49.44778°N,6.03333°E﻿ / 49.44778; 6.03333) prop de Rumelange
* Oest : (49° 49′ N, 6° 32′ E﻿ / ﻿49.817°N,6.533°E﻿ / 49.817; 6.533) al riu Sauer prop de Rosport
* Est : (49° 54′ N, 5° 44′ E﻿ / ﻿49.900°N,5.733°E﻿ / 49.900; 5.733) prop de Surré

## Altitud

* Màxima : Kneiff, aTroisvierges (50° 09.439′ N, 6° 02.220′ E﻿ / ﻿50.157317°N,6.037000°E﻿ / 50.157317; 6.037000﻿ (Kneiff (highest))), 559,8 metres
* Minima : confluència dels rius Sauer i Moselle a Wasserbillig (49° 42′ 47″ N, 6° 30′ 23″ E﻿ / ﻿49.713°N,6.5065°E﻿ / 49.713; 6.5065), 129,9 metres

## Referències

* ↑ «Punts extrems de Luxemburg». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ ACT (Administration du Cadastre et de la Topographie) Regional Map R1 Clervaux - Huldange 1:20000 (2003) shows 'Kneiff' at 560m and 'Buergplaz' at 559m.
* ↑ «Luxembourg Geography» (en anglès). World Atlas. [Consulta: 7 juliol 2015].

## Vegeu també

* Punts extrems d'Europa
* Punts extrems del món
* Geografia de Luxemburg
# Catedral de Luanda

La catedral de Luanda, també coneguda en portuguès com Igreja da Nossa Senhora dos Remédios, és la catedral de l'Arquebisbat de Luanda, a Angola.

## Història

La construcció de l'església de Nossa Senhora dos Remédios, localitzada a l'antiga ciutat baixa de Luanda, fou iniciativa dels comerciants i habitants locals per competir amb els edificis religiosos de la ciutat alta. Les obres foren començades en 1651 o 1655 i acabaren en 1679, any en què fou inaugurada solemnement pel bisbe D. Manuel da Natividade. L'església fou construïda per substituir dues petites capelles anteriorment existents al local, la capella de l'Esperit Sant i la capella del Cos Sant.
L'església era de planta rectangular amb una nau; a l'entrada hi havia tres portes amb petits frontons i, a la part superior de la façana, hi havia un frontó triangular gran amb volutes als vèrtexs i un elaborat òcul. A cada costat de la façana hi havia dos campanars amb cuculles piramidals.
En 1716 la seu de la Diòcesi d'Angola i Congo fou transferida de São Salvador do Congo a Luanda, el que eventualment portà la Igreja dos Remédios a transformar-se en catedral. En 1877 es trobava en ruïnes, sendoi fou restaurada entre 1880 i 1900. En aquella època va adquirir la seva aparença actual, amb tres portes i frontó corb a la façana.
En 1949 fou declarada immoble d'interès públic, quan encara era part de l'Imperi Portuguès.

## Referències

* ↑ «Conferência Episcopal de Angola e São Tomé». Arxivat de l'original el 2014-04-19. [Consulta: 18 gener 2018].
* 1 2 3 4 5 6 7 Isabel Martins. Igreja de Nossa Senhora dos Remédios a Património de Influência Portuguesa de la Fundació Gulbenkian
* 1 2 3 Sé de Luanda no IHRU
* 1 2 O País. «7 igrejas históricas de Luanda». Arxivat de l'original el 2014-04-29. [Consulta: 18 gener 2018].
* ↑ Albano Mendes Pedro. As Missões Ultramarinas. Sociedade de Geografia de Lisboa, 1970. p.32.

## Enllaços externs

* Sé de Luanda a la base de dades SIPA (IHRU)
* Igreja de Nossa Senhora dos Remédios al lloc del Patrimoni d'Influència Portuguesa, de la Fundació Calouste Gulbenkian
# Punxaflors setinat

El punxaflors setinat (Diglossa lafresnayii) és una espècie de tàngara sud-americana que es troba des de Veneçuela fins a Perú. El seu hàbitat natural es troba en els boscos dels erms andins (a Perú entre els 2.000 i els 3.700 m d'altitud); el seu curiós bec indica que és una au que s'alimenta de nèctar.

## Referències

* ↑ «Punxaflors setinat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Punxaflors plumbi

El punxaflors plumbi (Diglossa plumbea) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita cantells de la selva pluvial, vegetació secundària, brossa i matollar de les muntanyes fins al límit dels arbres, de Costa Rica i oest de Panamà.

## Referències

* ↑ «Punxaflors plumbi». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Punxaflors negre

El punxaflors negre (Diglossa humeralis) és una espècie d'ocell de la família dels tràupids (Thraupidae) que habita els clars de la selva humida i arbusts de les muntanyes de l'oest, est i nord-est de Colòmbia, l'Equador, nord-oest del Perú i sud-oest i nord-oest de Veneçuela.

## Referències

* ↑ «Punxaflors negre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Chiusaforte

Chiusaforte (friülà Scluse) és un municipi italià, dins de la província d'Udine. L'any 2007 tenia 754 habitants. Limita amb els municipis de Dogna, Malborghetto Valbruna, Moggio Udinese, Bovec (Eslovènia), Resia, Resiutta i Tarvisio.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Luigi Marcon | Llista cívica |

## Galeria fotogràfica

* Vista del centre del país
* Municipi
# Quatre últimes cançons

Quatre últimes cançons (Vier letzte Lieder) és un grup de quatre cançons, lieder en alemany, compost per Richard Strauss el 1948 a l'edat de 84 anys, pel que són considerades l'últim capítol en la literatura lírica postromàntica.
Les cançons i la data d'acabament de cada una van ser:
* Primavera (Frühlíng), 6 de maig de 1948
* Setembre (September), 18 de juliol de 1948
* En anar a dormir (Beim Schlafengehen), 4 d'agost de 1948
* El crepuscle (Im Abendrot), 20 de setembre de 1948
El compositor no va viure per escoltar-les representades, ja que l'estrena va ser-ne a Londres el 22 de maig de 1950 per la soprano noruega Kirsten Flagstad amb l'Orquestra Philharmonia dirigida per Wilhelm Furtwängler. Existeix un registre de l'assaig general, recentment editat. El títol va ser creat per l'editor Ernst Roth, que a més va proveir l'ordre en el qual havien de ser interpretades.
Els quatre poemes versen sobre la mort propera i la serena acceptació del destí. Originalment Strauss no va pensar escriure-les com un cicle, usant el text de tres poemes d'Hermann Hesse (les tres primeres) i un quart poema de Joseph von Eichendorff, que fou el primer a què posà música.
Strauss hi va treballar amb la consciència freda i serena que seria la seva última obra -ara sabem que encara compondria una altra cançó, Malven (Malves), sobre un poema de Betty Knobel; a més d'un fragment per a cor mixt i orquestra basat en un poema de Hermann Hesse, Besinnung (Reflexió), i diversos temes per a l'òpera escolar Des Esels Schatten (L'ombra de l'ase). Aquestes quatre melodies sublims no són només un adéu musical al romanticisme, del qual Strauss va ser l'últim gran representant, sinó un últim i emotiu homenatge a Pauline; cada una d'aquestes reflecteix la serena acceptació del final de la vida.
Frühling comença amb les cordes, doble distribució de fustes i quatre trompes, més corn anglès i clarinet baix, a més d'una arpa. En el curs del primer vers, la música lluita per separar-se de la foscor hivernal. En September, Strauss afegeix una tercera flauta i dues trompetes. El dolç tornassol de la textura orquestral té alguna cosa de màgia expressiva. Hi ha un altre moment radiant en el segon vers i un sol de trompa imprimeix el seu noble toc a tall d'epíleg. En Beim Schlafengehen, l'orquestra s'enriqueix amb una quarta flauta, tres trombons i tuba (de gran efecte a començament del tercer vers), a més d'una celesta. Al final de la segona estrofa, un solo de violí evoluciona cap a la sumptuosa tonalitat de re bemoll major. Im Abendrot és el que requereix l'efectiu orquestral més important, incloent-hi un contrafagot, una tercera trompeta i timbals.
# Quatrecapaïta-(NH₄)

La quatrecapaïta-(NH₄) és un mineral de la classe dels òxids. El nom fa al·lusió a l'estructura, que consta de quatre diferents tipus de capes: (1) [(NH₄),K], (2) [(Na,Mg,□)₃(H₂O)$_{16}$], (3) [As₂O₃] i (4) [Cl₆]. El sufix -(NH₄) indica el catió dominant a la capa de catió gran.

## Característiques

La quatrecapaïta-(NH₄) és un arsenit de fórmula química (NH₄)₃(NaMg◻)(As₂O₃)₆Cl₆·16H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018, sent publicada per primera vegada el 2019. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservats a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb el número de catàleg: 66984, 66985 i 66986.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Torrecillas, situada a Salar Grande, dins la província d'Iquique (Regió de Tarapacá, Xile), on es troba en forma d'agregats de cristalls hexagonals tabulars, sent cada cristall de fins a 0,3 mm de diàmetre. Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Cuatrocapaite-(NH₄)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 juliol 2021].
* ↑ Joan Manuel Ybarra Grande, José Luis Garrido Rufaste «Noves espècies minerals - juliol de 2019 a gener de 2020 -». Mineralogistes de Catalunya, 13, 4, 01-11-2020, pàg. 82-83 [Consulta: 6 març 2022].
# QSO B0038+328

QSO B0038+328 és un quàsar situat a la constel·lació del Llangardaix.

## Referències

* 1 2 Isabella M. Gioia «The Einstein Observatory Extended Medium-Sensitivity Survey. II - The optical identifications». The Astrophysical Journal Supplement Series, 01-07-1991, pàg. 813–874. DOI: 10.1086/191582.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 «Optical Corrections to the Veron-Cetty and Veron Quasar Catalogue». Publications of the Astronomical Society of Australia, 2013, pàg. 4. DOI: 10.1017/PASA.2012.004.

## Enllaços externs

* Simbad QSO B0038+328
# Cimera de la Terra

«Cimera de la Terra» té aquests significats:
* Cimera de la Terra (1992), trobada internacional organitzada per l'ONU celebrada a Rio de Janeiro del 3 de juny a 14 de juny de 1992.
* Cimera de la Terra (2002), trobada internacional organitzada per l'ONU celebrada a Johannesburg, Sud Àfrica.
# Circuit Annapurna

El Circuit de l'Anapurna és una ruta d'alta muntanya que transcorre al Parc Nacional de l'Annapurna (Nepal).
Inicialment la ruta s'utilitzava com a enllaç comercial entre els diferents pobles de les dues valls i com a via d'unió cap al Tibet.Entre aquests pobles encara es pot veure com les tres religions de la zona (budisme, hinduisme i la religió bon) coexisteixen pacíficament.
Actualment la ruta forma part d'una de les més tradicionals vies de senderisme del món.
L'itinerari inicia en el poble de Besisahar, capital del districte de Lamjung, i finalitza tradicionalment al poble de Beni, al districte de Myagdi tot i que actualment la ruta segueix fins a Pokhara. El trajecte s'inicia i finalitza a 800 metres d'altitud i inclou el pas de muntanya de més alçada del planeta; el Thorong-la situat a 5.416 msnm.
El canvi de clima segons l'altitud proporciona una àmplia gamma animal i vegetal durant tot el recorregut, fent-lo tan atractiu pel que fa al medi com a la cultura i societat que hi habita.
# Raïm (inflorescència)

En botànica, un raïm és un tipus d'inflorescència racemosa no ramificada, amb flors pedicel·lades sobre un eix monopòdic. En un raïm, les primeres flors neixen a la base i les noves cap a dalt a mesura que el brot creix fins al cim (patró de maduració acròpeta), donant a la inflorescència la típica forma d'una piràmide. El nom científic de Cimicifuga racemosa indica que aquesta planta floreix en vistosos raïms. Una espiga és un tipus de raïm amb flors sèssils. Un espàdix és una forma d'espiga en la qual les flors estan densament disposades al llarg d'un eix carnós.

## Bibliografia

* Font i Quer, Pius; Bolòs, Oriol de. Iniciació a la botànica. 2a. edició. Fontalba, 1979. ISBN 84-85530-08-X.
* de Bolòs, Oriol [et al.].. Flora manual dels Països Catalans. 2a edició. Barcelona: Pòrtic, 1993. ISBN 84-7306-400-3.
Viccionari
# Catharina Jacoba Abrahamina Enschedé

Catharina Jacoba Abrahamina Enschedé (Haarlem, 7 de juny de 1828 - Bloemendaal, 24 d'octubre de 1883), fou una pintora neerlandesa del segle xix.

## Biografia

Era germana del col·leccionista d'art, més tard arxiver de la ciutat i consultor de museu, Adriaan Justus Enschedé. Probablement va ser influïda per ell així com per les seves ties artistes Sandrina Christina Elisabeth Enschedé i Christina Gerarda Enschedé. Ella va realitzar una còpia el 1870 del Retrat de Alettta Hanemans del pintor Frans Hals per al Museu Frans Hals Ho va fer com un record, ja que el retrat de Hals que hi havia estat exposat en Haarlem va ser venut en Amsterdam l'any 1877 i més tard portat a La Haia com a part de la col·lecció de pintura del recentment reformat Mauritshuis l'any 1880. Aquesta còpia va ser donada per ella al seu germà que era director informal, del llavors jove museu Haarlem, i el 1896 va entrar en la col·lecció com a llegat oficial.
A més les seves dues ties, les seves nebodes Edzardina Jacoba Tjarda van Starkenborgh Stachouwer-Enschedé, i Adriana Maria Enschedé eren també artistes.

## Referències

* 1 2 3 «Catharina Jacoba Abrahamina Enschedé» (en neerlandès). RKD. [Consulta: 15 abril 2016].
* ↑ El Museo Frans Hals fou nomenat 'Museu Municipal d'Haarlem' fins al 1913