OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ömer Kavur

Ömer Kavur (Ankara, 18 de juny de 1944 - 12 de maig de 2005) va ser un director de cinema, productor i guionista turc. Va marxar a França a estudiar sociologia i periodisme, però finalment es va graduar a l'IDHEC i el 1971 va tornar a Turquia, on va començar fent documentals i anuncis publicitaris. Va dirigir catorze pel·lícules entre 1974 i 2003. La seva pel·lícula Gece Yolculuğu fou projectada a la secció Un Certain Regard del 41è Festival Internacional de Cinema de Canes. Nou anys després, la seva pel·lícula Akrebin Yolculuğu es va projectar a la mateixa secció al Festival de 1997.
Va morir el 12 de maig de 2005 d'un limfoma a la seva casa de Teşvikiye, Istanbul, i va ser enterrat al Cementiri de Zincirlikuyu després del servei funeral religiós celebrat a la mesquita de Teşvikiye.

## Filmografia

* Yatık Emine (1974)
* Yusuf ile Kenan (1979)
* Kırık bir aşk hikâyesi (1981)
* Ah güzel Istanbul (1981)
* Göl (1982)
* Körebe (1985)
* Amansız Yol (1985)
* Gece Yolculuğu (1987)
* Anayurt Oteli (1987)
* Gizli yüz (1991)
* Aşk üzerine söylenmemis hersey (1996)
* Akrebin Yolculuğu (1997)
* Melekler Evi (2000)
* Karşılaşma (2003)

## Referències

* ↑ Ömer Kavur a mcnbiografias.es
* ↑ «Festival de Cannes: Gece yolculugu». festival-cannes.com. [Consulta: 29 juliol 2009].
* ↑ «Festival de Cannes: Akrebin Yolculuğu». festival-cannes.com. [Consulta: 25 setembre 2009].
* ↑ «Ömer Kavur toprağa verildi» (en turkish). NTV MSNBC, 30-05-2005 [Consulta: 21 octubre 2011].

## Enllaços externs

* "Everything which is universal must be local": Omer Kavur a YouTube
# Örebroïta

L'örebroïta és un mineral de la classe dels silicats. Rep el seu nom per a la ciutat d'Örebro, a Suècia, que es troba a 60 km al sud-est de la mina Sjö, on va ser descoberta.

## Característiques

L'örebroïta és un silicat de fórmula química Mn2+ 3(Sb$^{5+}$,Fe$^{3+}$)(SiO₄)(O,OH)₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1985, i publicada per primera vegada un any més tard, el 1986. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4. És un mineral molt proper a la franciscanita i a la welinita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'örebroïta pertany a «9.AF - Nesosilicats amb anions addicionals; cations en [4], [5] i/o només coordinació [6]» juntament amb els següents minerals: sil·limanita, andalucita, kanonaïta, cianita, mullita, krieselita, boromullita, yoderita, magnesiostaurolita, estaurolita, zincostaurolita, topazi, norbergita, al·leghanyita, condrodita, reinhardbraunsita, kumtyubeïta, hidroxilcondrodita, humita, manganhumita, clinohumita, sonolita, hidroxilclinohumita, leucofenicita, ribbeïta, jerrygibbsita, franciscanita, welinita, el·lenbergerita, sismondita, magnesiocloritoide, ottrelita, poldervaartita i olmiïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Sjögruvan, a la localitat de Grythyttan, la qual pertany al municipi de Hällefors, al comtat de Västmanland, Suècia. Es tracta de l'únic indret on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Örebroite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 octubre 2017].
# Pomar

«Pomar» té aquests significats:
* Biografies:
** Jaume Pomar i Fuster (Palma, 1868 - Palma, 1910), pedagog mallorquí
** Jaume Pomar i Llambias (Palma, 1943), escriptor mallorquí
** Bernat Pomar Pomar, (Palma, 1932), instrumentista, compositor i pedagog mallorquí
** Lluís M. Pomar i Pomar (Palma, 1917 - 2009) veterinari i escriptor mallorquí
** Artur Pomar Salamanca, (Palma, 1931), jugador d'escacs mallorquí
** Rafael Bordoy Pomar (Alcúdia, 1936), escriptor i historiador mallorquí
* Toponímia:
** Pomar (Burgos), població del municipi de Medina de Pomar (Burgos, Espanya)
** Pomar (Cantàbria), població del municipi de Guriezo (Cantàbria, Espanya)
** Pomar (Ribera d'Ondara), població del municipi de Ribera d'Ondara (Segarra)
** Pomar de Cinca, població del municipi de San Miguel del Cinca (Osca, Espanya)
** Pomar de Valdivia, població i municipi de la província de Palència (Espanya)
** Pomar (Badalona), barri de Badalona (Barcelonès)
** Pomar de Dalt, barri de Badalona (Barcelonès)
# Ponç I d'Empúries

Ponç I d'Empúries (?, ca. 990–ca. 1078) va ser comte d'Empúries-Peralada (1040-1078). A la seva mort, el territori es va dividir entre els seus fills, quedant el comtat Empúries per un costat i el vescomtat de Peralada per un altre.

## Biografia

Fill d'Hug I d'Empúries i de Guisla de Besiers. Va ser l'iniciador de la construcció de la seu de Castelló d'Empúries, a la consagració de la qual van ser-hi presents els comtes de Barcelona, Ramon Berenguer I i Almodis de la Marca i el de Besalú, Guillem II, el 1064. També és edificat en aquesta època el convent de Sant Miquel de Fluvià, consagrat el 1045.
Va viure en un estat permanent de lluita, almenys durant entre deu i quinze anys, amb el seu cosí germà Gausfred II, comte de Rosselló, i amb el fill d'aquest, Guislabert II de Rosselló. Els motius es remetien a la mala divisió de l'herència familiar dels comtats d'Empúries i Rosselló, que havien estat de la mateixa família originàriament. A causa d'aquest conflicte, possiblement, es va convocar el segon sínode de Toluges, durant els anys 1064-1066, i que trencaria la visió tradicional del mandat de Ponç I com un de pau amb els veïns i l'Església, proposada per Santiago Sobrequés; en dit sínode es va proclamar la pau i treva de Déu, propugnat per l'abat de Ripoll i Cuixà i bisbe de Vic Oliba.
A partir del sínode segurament es va viure un període de certa tranquil·litat a la zona entre les dues branques de la família. Cap a l'any 1067 es feu vassall del comte de Barcelona, al qual va reconèixer la supremacia jurídica, i l'any següent, participà en el concili de Girona amb Ramon Berenguer I, que presidí el legat pontifici Hug Càndid. Vers 1074 pactà convinença amb Guislabert II de Rosselló. S'ha interpretat el jubileu pleníssim de Sant Pere de Rodes del papa Urbà II el 1088, que s'havia vist afectat per les lluites, en l'intent de retornar a la pau entre els dos senyors feudals.

### Mort

Ponç va morir el 1078. En el seu testament va establir un condomini del comtat entre els seus fills Hug i Berenguer, però no va ser respectat i, finalment, els germans van dividir-se l'herència, Hug va quedar-se amb el comtat emporità i Berenguer el pagus o vescomtat de Peralada.

## Núpcies i descendents

Es casà amb Adelaida de Besalú, filla del comte Bernat I de Besalú i neta de Ramon Borrell I de Barcelona. La parella tingué vuit fills:
* Hug (ca. 1035–ca. 1116)
* Ermengol
* Berenguer (?–1098)
* Garsenda
* Pere
* Guisla
* Ermessenda
* Ermengarda, casada amb Bernat II de Besalú.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Ponç I d'Empúries». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Moran i Ocerinjauregui i Ferrer i Costa, 2007, p. 10.
* 1 2 Moran i Ocerinjauregui i Ferrer i Costa, 2007, p. 7-8.
* ↑ «Ponce I de Ampurias». Catàleg de fitxes d'individus. Fundació Casa Ducal de Medinaceli. Arxivat de l'original el 7 de gener 2016. [Consulta: 17 juny 2014].

## Bibliografia

* Moran i Ocerinjauregui, Josep; Ferrer i Costa, Joan «Greuges de Ponç I, comte d'Empúries, contra Gausfred II, comte de Rosselló (~1050-1060)». Llengua & Literatura, 18, 2007, pàg. 7-44.

## Vegeu també

* Arxiu Municipal de Castelló d'Empúries
# Portada/article gener 22
## Retaule del Sant Esperit

El Retaule del Sant Esperit és una obra del pintor gòtic català Pere Serra ubicada a la Seu de Manresa i realitzada vers 1394. Es tracta d'un retaule de grans dimensions i de gran riquesa iconogràfica amb 22 escenes diferents (sense comptar les 36 figures de sants pintades als sis entrecarrers), i es considera l'obra mestra de l'autor. Va ser encarregat per la Confraria dels Cuiraters de Manresa que tenien el Sant Esperit com a patró. Es tracta d'una narració al voltant de la figura del Sant Esperit i la seva intercessió als principals passatges bíblics. El relat comença per la Creació del Món, la infantesa i maduresa de Jesús, la seva Passió fins l'Ascensió, la Pentecosta i els relatius a la creació de l'Església i l'inici de l'apostolat cristià.
# Àngel Toldrà i Viazo

Àngel Toldrà i Viazo (Barcelona, 1867 - 1956) fou un editor de postals català.

## Biografia

Portà a terme un gran treball com a editor de postals, les quals signava mb les inicials ATV. La seva activitat professional no va ser la fotografia, sinó que estava al capdavant d'una casa de venda de papers i allí mateix editava i venia les targetes postals.
El període principal de producció va ser de 1910-1930. Va començar amb postals sobre la Ciutat Comtal, però ben aviat va sortir per Catalunya, Mallorca, Navarra i Guipúscoa. Va fer diferents sèries de postals. El procés utilitzat per a la impressió de les postals fou la fototípia. També va experimentar amb la fotografia estereoscòpica, però la seva producció va quedar molt lluny de la realitzada amb el format postal.
Va contraure matrimoni amb Antònia Monsó i Nuvials.

## Fons personal

Part del seu fons personal es conserva a l'Arxiu Fotogràfic de Barcelona i aplega negatius, positius i postals generats per la seva activitat editorial. Les sèries d'imatges que ens han arribat mostren la riquesa arquitectònica, paisatgística i social de Barcelona, Catalunya, les Balears, Aragó i Navarra en les tres primeres dècades del segle xx.

## Referències

* 1 2 La Vanguardia, 05/10/1956, p. 17.
* ↑ «Àngel Toldrá i Viazo». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Domènech, Sílvia (dir.); Torrella, Rafel; Ruiz, Montserrat. Barcelona fotografiada: 160 anys de registre i representació: guia dels fons i les col·leccions de l'Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona (CC-BY-SA-3.0). Arxiu Municipal de Barcelona, Institut de Cultura de Barcelona, 2007, p. 279. ISBN 978-84-9850-029-5.
# Plasencia de Jalón

Plasencia de Jalón és un municipi d'Aragó, situat a la província de Saragossa i enquadrat a la comarca de Valdejalón.
# Polypedates chenfui

Polypedates chenfui és una espècie d'amfibi que viu a la Xina.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Feng, X. & Gang, L. 2004. Polypedates chenfui. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 d'abril del 2008.
# Cases al carrer de Sant Julià, 11-15 (Vilafranca del Penedès)

Els edificis situats al carrer de Sant Julià, 11-15 són una obra del municipi de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Les cases estan situades a l'eixample vuitcentista, ocupat inicialment per aquest tipus d'arquitectura popular.

## Descripció

Cases entre mitgeres i d'una crugia. Consta de planta baixa i entresòl amb coberta de teula àrab a dues vessants. La seva particularització no té cap altre valor que el d'exemple. Aquesta tipologia és també usual en altres carrers de Vilafranca. Aquestes cases generalment es construïen en grups, adoptant variants dimensionals, principalment en la portalada.

## Referències

* 1 2 «Carrer Sant Julià, 11-15». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2015].
# Cases al carrer de Torres Jonama, 93 i 95 (Palafrugell)

Les Cases al carrer Torres Jonama, 93 i 95 és una obra amb elements eclèctics i modernistes de Palafrugell (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edificació unitària formada per dos habitatges unifamiliars entre mitgeres, cadascun d'una crugia, de planta baixa i pis i pati posterior. El conjunt té una façana definida amb una composició única i homogènia, esquema compositiu propi de moltes altres cases entre mitgeres dels eixamples de la vila. En aquest cas, però la introducció d'altres elements ornamentals i la balconada central, única per als dos habitatges, produeix un resultat més expressiu. La decoració es concreta en l'emmarcament de les portes i finestres: relleus d'obra emfatitzant les llindes a manera de frontons. Les dues portes de fusta presenten motius vegetals de tradició modernista treballats amb talla.
L'interior, amb passadís central i habitacions a una banda als baixos i compartimentació als pisos, ha estat en alguns punts alterat.

## Referències

* 1 2 «Cases al carrer Torres Jonama, 93 i 95». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Casa Santacana i Rovira

La Casa Santacana i Rovira és un edifici del municipi de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa entre mitgeres, formada per planta baixa, un pis i golfes, amb coberta de teula àrab. La distribució de les obertures és irregular. Hi ha un cap d'animal esculpit a la part superior de la façana. Possiblement casa de tolerància. Posteriorment en restauració.

## Història

L'edifici està situat al centre de Vilafranca del Penedès, prop dels conjunts històrics i de les zones de terciarització, en una zona de considerable clama i d'arquitectura heterogènia. La casa presenta característiques formals de construcció d'origen gòtic popular.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa Santacana i Rovira». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2015].
# Portada/efemèride setembre 15

Ric Ocasek
« 14 de setembre · 15 de setembre · 16 de setembre »
# Portada/efemèride setembre 22

Junko Tabei
« 21 de setembre · 22 de setembre · 23 de setembre »
# Plaça de la Pastoreta

La Plaça de la Pastoreta, o més senzillament, La Pastoreta, és el nom popular de la plaça anomenada oficialment Plaça d'Isabel Besora, a la ciutat de Reus, al Baix Camp.
El projecte de la plaça és del 1950, però no es va completar del tot fins a final dels anys seixanta del segle xx. Al centre hi ha una escultura de Joan Rebull que representa a la pastoreta Isabel Besora. És un lloc de confluència de diversos carrers i camins: hi fa cap el camí o carrer de Misericòrdia, el carrer de la Sardana, el Passeig de Prim, el camí Vell de Riudoms, el Passeig de Misericòrdia i l'avinguda de La Salle.
L'aspecte final de la plaça va ser molt controvertit per la ciutadania, i el mateix Joan Rebull, l'autor de l'escultura, va quedar-ne decebut, ja que ell la pensava com un lloc de repòs en el camí cap a l'Ermita de Misericòrdia, «com la plaça de qualsevol mas del terme de Reus» segons va dir. El 1977, amb motiu de la canonització de la Mare Molas, l'Ajuntament de la ciutat, presidit per Josep Francesc Llevat, va regalar l'escultura de "La pastoreta" al Vaticà. La resposta popular de protesta va ser immediata, i s'editaren fulls volants i adhesius i es van celebrar diverses concentracions i manifestacions sota el lema «Salvem la plaça» i «Volem La Pastoreta», on es reivindicava el seu ús públic i la restitució de l'escultura. Joan Rebull va fer entrega a la ciutat d'una nova escultura, lleugerament diferent a l'anterior.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 415. ISBN 8486387655.
* ↑ Anguera, Pere; Xavier Amorós; Albert Arnavat. Història gràfica del Reus contemporani II: 1939/1979. Reus: l'Ajuntament, 1987, p. 85 i 244. ISBN 8439870027.

## Enllaços externs

* Plaça de la Pastoreta. Ajuntament de Reus [Consulta 13-X-2015]
# Casal de Mont-ral

Casal de Mont-ral és una masia medieval de Gurb (Osona) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Masia de planta rectangular situada dalt d'un turó i coberta a quatre vessants. La façana és orientada a migdia amb porxos annexionats sostinguts a la planta baixa per pilars de pedra i formant una galeria coberta a una única vessant al nivell del primer pis. Als angles sud-oest i nord-est de l'edificació hi ha unes torrelles cilíndriques destinades a la defensa. El material constructiu bàsic és la pedra arrebossada al damunt. Davant la casa es forma una petita lliça envoltada per un mur de pedra a la qual s'accedeix mitjançant un portal d'arc rebaixat. L'edificació està envoltada de dependències agrícoles.
Aquesta construcció deu conservar murs i estructures de la domus medieval, que s'integren a l'edificació actual; els murs i estructures desmuntades se situen al subsòl, juntament amb les restes de l'evolució i ús de tot el conjunt.

## Història

Casa forta. Documentada el 1180.
Mont-ral fou un casal fortificat o Domus, habitada des de mig segle xiii pels cavallers de Mont-ral. Ells foren qui, vers 1190, van aixecar la capella romànica de Santa Anna. Vers el 1239 es refongueren amb els de Gurb i més tard es van emparentar amb els Sarriera. Aquests varen edificar el mas actual, que posseïren fins a la última dècada del segle passat, quan varen vendre els Rocafiguera.
De l'època medieval queda algun sector de murs a la part de ponent, però el gran casal actual va ser reedificat pels comtes de Solterra entre els anys 1733 i 1739 per a convertir-lo en casal residencial.
En aquest casal morí durant la Guerra Civil Mercè de Ventós, personatge que va inspirar la novel·la de "Laura a la Ciutat dels Sants".

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Casal de Mont-ral». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2017].
# Castell de Gironella

El Castell de Gironella és un antic castell medieval, les restes del qual es troben al nucli antic del poble de Gironella, protegit com a Bé Cultural d'Interès Nacional des de 1949.

## Descripció

Actualment del castell en queden notables restes de murs atalussats i d'una torre de planta quadrada que fa de suport del campanar tardà, a l'espadat que separa la vila vella del Llobregat.
Les restes de la torre i del castell medieval de Gironella apareixen integrades en el nucli tradicional de la població, a la part alta de la vila, a la qual s'accedeix per un trencall que surt a mà dreta després del pont sobre el riu Llobregat, en direcció a l'Ajuntament de la Vila. Aquestes restes es troben a l'edifici conegut popularment com la "Presó", annex a aquest ajuntament, i disposat a l'extrem d'un penyal. S'hi conserven restes molt precàries, per bé que sobresurt part del mur que fonamentava l'antic castell de Gironella sobre el riu, així com uns altres murs defensius.
Són parts de l'antic castell la muralla, que arriba fins al riu, l'antiga presó sota l'Ajuntament i la torre central sobre la qual el 1932 es construí el rellotge.

## Història

La primera documentació de la que es disposa del castell i el seu terme data del 1253. El castell fou construït pels barons de la Portella al segle xiii. Més tard passà successivament a mans del Pinós, els Agulló i els Sentmenat. La seva importància estratègica era remarcable, ja que dominava la vall del Llobregat i la plana de Casserres.
Durant la Guerra dels catalans el castell va caure en mans borbòniques. Després que Ermengol Amill i el marquès del Poal el recuperessin, durant la presa del castell de Gironella, Manuel Desvalls va ordenar-ne la voladura amb mines.
Al segle xix el castell i tot Gironella foren saquejats i incendiats durant la Primera Guerra Carlina (1839).
La prospecció efectuada dins el projecte "Evolució del poblament a la plana central del Berguedà des de l'època baix-imperial fins a l'alta Edat Mitjana", sobre els horts situats al sud de les restes, va aportar ceràmica medieval i moderna, amb una cronologia mai anterior a finals del segle ix.

## Referències

* 1 2 «Castell de Gironella». gencat.Gaudi Elementarquitectonic. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 setembre 2014].
* 1 2 «Castell de Gironella». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
* 1 2 3 4 «Presó i torre del rellotge». Ajuntament de Gironella. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2014. [Consulta: 26 octubre 2014].
* ↑ Serra, 2014, p. 214.

## Bibliografia

* Serra, Francesc. Cardona (1705-1714). La resistència a l'interior. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2014, p. 186-187. ISBN 978-84-232-0785-5.

## Vegeu també

* Fortalesa de Cardona
* Castell de Montesquiu

## Enllaços externs

* El castell de Gironella al web del Museu d'Arqueologia de Catalunya Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine. (català)
# Portree

Portree (en gaèlic escocès Port Rìgh pronunciat [pʰɔrˠʃtˈ̪ɾiː]) és la ciutat més gran de Skye a les Hèbrides Interiors d'Escòcia (Regne Unit). L'any 2005 tenia 2491 habitants. Hi ha quatre formes d'arribar a Portree: pel pont de Skye; el ferri de Mallaig a Armadale; el ferri (estacional) de Kylerhea; i des de les Hèbrides Exteriors a Uig. És el lloc on es troba l'única escola secundària de l'illa, Portree High school. El transport públic està limitat a autobusos.
Portree té un port, emmarcat en penya-segats, amb un moll dissenyat per Thomas Telford. Entre les atraccions de la ciutat estan l'Aros Centre que celebra l'herència gaèlica de l'illa. La ciutat també serveix com a centre per als turistes que exploren l'illa.
El Royal Hotel és el lloc on està la MacNab's Inn, l'últim lloc de trobada entre Flora MacDonald i el Bell Príncep Carles l'any 1746.
La ciutat alberga el club de shinty de l'illa de Skye, Skye Camanachd.
Al voltant de 939 (37,72%) habitants parlen gaèlic escocès.

## Etimologia

El nom actual, Port Rìgh es tradueix com a "port del rei", possiblement per una visita del rei Jaume V d'Escòcia l'any 1540. No obstant això, aquesta etimologia ha estat discutida, ja que el rei no va arribar en temps pacífics. El nom antic sembla haver estat Port Ruighe(adh), "port en vessant".
Abans del segle xvi, el nom de l'assentament era Kiltaragleann ("l'església de sant Talarican") del gaèlic Cill Tharghlain.

## Portree a la ficció

A les novel·les de Harry Potter, la ciutat és la seu de l'Orgull de Portree, un dels tretze equips de Quidditch de Bretanya i Irlanda.
La pel·lícula Made of Honor (a Espanya, Les noces de la meva núvia, de Paul Weiland, 2008) també transcorre en part a Portree, on es mostra una ràpida presa del principal carrer de la ciutat.

## Referències

* 1 2 Murray, W.H. (1966) The Hebrides.
* ↑ «Census 2001». Population figures. Arxivat de l'original el 27 de maig 2012. [Consulta: 17 agost 2005].
* ↑ "Portree" Arxivat 2007-11-17 a Wayback Machine. Portree Regeneration.
* ↑ "Portree" Undiscovered Scotland.
* ↑ Haswell-Smith, Hamish. (2004) The Scottish Islands.
* ↑ "Skye Camanachd" skyecamanachd.com.
* ↑ Iain Mac an Tailleir. «Placenames» (pdf). Arxivat de l'original el 2008-05-29. [Consulta: 12 juliol 2015].
# Potamotrygon boesemani

Potamotrygon boesemani és una espècie de peix pertanyent a la família dels potamotrigònids.

## Descripció

* El mascle fa 41,3 cm de llargària màxima i la femella 42,7.
* Nombre de vèrtebres: 119-129.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Corantijn a Surinam.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Garman S. W., 1877. On the pelvis and external sexual organs of selachians, with especial references to the new genera Potamotrygon and Disceus (with descriptions). Proc. Boston Soc. Nat. Hist. v. 19. 197-214.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Rosa, R.S., de Carvalho, M.R. & de Almeida Wanderley, C., 2008. Potamotrygon boesemani (Chondrichthyes: Myliobatiformes: Potamotrygonidae), a new species of Neotropical freshwater stingray from Surinam. Neotropical ichthyology, 6 (1): 1-8.
* 1 2 3 4 «Potamotrygon boesemani» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Enllaços externs

* Catalogue of Life Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* AQUATAB