OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lophuromys machangui

Lophuromys machangui és un rosegador del gènere Lophuromys que viu a Tanzània, Malawi i Moçambic. Se'l pot distingir d'altres espècies del grup Lophuromys flavopunctatus per una sèrie de característiques cranials. Pesa 38-84 g i té una llargada corporal de 105-137 mm, sense comptar la cua, que mesura 24-81 mm. Les potes posteriors fan 17,6-22,7 mm i les orelles 13,4-19,1 mm.
Aquest tàxon fou anomenat en honor del veterinari i catedràtic tanzà Robert S. Machang'u.

## Referències

* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 254. ISBN 978-0801893049.
# Ludologia

La ludologia és el corrent d'estudi que s'encarrega del plaer estètic i lúdic dels videojocs deixant de banda els seus components estructurals i formals (com els narratius o els audiovisuals). Es tracta d'un camp en desenvolupament, i se centra en l'estudi dels jocs. La seva etimologia és una fusió del llatí ludus (joc) i del grec logos (coneixement racional).
Entenem com a videojoc la combinació de les formes de representació audiovisual i la vessant cultural del joc. Aquest es compon de múltiples elements gràfics, visuals, narratius, que es relacionen amb una proposta lúdica i participativa, de manera que l'experiència audiovisual es barreja amb un component lúdic i interactiu d'una forma específica i diferent de la d'altres formes audiovisuals com el cinema o la televisió. En aquest sentit, els videojocs, en els seus diferents formats i propostes, representen l'emergència d'un nou model de consum i una forma cada vegada més present en la nostra societat d'ocupar el temps lliure.
La ludologia analitza principalment la interacció entre el joc i els jugadors des del punt de vista de les ciències socials, la informàtica i les humanitats. Al voltant de 1997 comencen a desenvolupar-se els estudis ludològics enfocats directament sobre els videojocs, camp en el qual són dignes d'esment estudiosos com Espen Aarseth, Jesper Juul i Gonzalo Frasca, qui va encunyar el terme ludologia en el seu treball Ludology Meets Narratology: Similitude and differences between (video)games and narrative. A part de l'estudi dels videojocs (o 'jocs d'ordinador', com es prefereix de vegades), la ludologia també ha estat entesa des d'un punt de vista pediàtric, pedagògic (en països com Mèxic i Cuba) i neurològic.

## Referències

* ↑ «Ludologia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Huizinga, Johan. Homo Ludens. N.V: Haarlem: Tjeenk Willink & zoon, 1938.
* ↑ Mayer, Richard. «Three Genres of Game Research». Design ToolBox, 29-05-2016. Arxivat de l'original el 27 de setembre 2019. [Consulta: 17 juny 2016].
* ↑ Aarseth, Espen J. Cybertext: Perspectives on Ergodic Literature. Johns Hopkins University Press, 1997.
* ↑ «A clash between Game and Narrative». Digital Arts and Culture, 01-11-1998.
* ↑ «LUDOLOGY MEETS NARRATOLOGY: Similitude and differences between (video)games and narrative.». Parnasso#3, 1999.

## Enllaços externs

* Gamedev y delirios Arxivat 2009-03-24 a Wayback Machine.: blog que tracta el desenvolupament dels videojocs (gamedev) i temes de reflexió ludològica.
* Juego y conocer: pensament socio-ludològic sobre el Joc.
* ADVA Arxivat 2009-02-10 a Wayback Machine.: Associació de Desenvolupadors de Videojocs Argentina.
* Ludologia Chilensis Arxivat 2010-02-09 a Wayback Machine.: weblog sobre Ludologia i altres temes afins.
Viccionari
# Placanica

Placanica és un comune (municipi) de la Ciutat metropolitana de Reggio de Calàbria, a la regió italiana de Calàbria, situat a uns 60 km al sud de Catanzaro i a uns 80 km al nord-est de Reggio de Calàbria. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 1.141 habitants.
Placanica limita amb els municipis de Caulonia, Pazzano i Stignano.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 7 febrer 2020].
# Tisanòpters

Els tisanòpters (Thysanoptera) són un ordre de petits insectes neòpters, denominats a vegades trips (paraula derivada de l'anglès, "thrips") o xinxes del mal temps, malgrat no ser autèntiques xinxes (hemípters). Es coneixen més de 6.000 espècies. Solen ser de color marró o negre. La seva alimentació és majoritàriament a base de vegetals. Solen viure a la vegetació, sota les escorces, soterranis, etc., i poden causar danys a les plantes cultivades.

## Morfologia

La seva mida no sobrepassa els 1,5 mm. Tenen un aparell bucal suctor asimètric, mancat de mandíbula dreta; les antenes són curtes; tenen dos ulls composts i tres ocel·les sobre el front en disposició triangular.
Les ales dels tisanòpters són molt característiques, ja que són molt estretes, amb venació reduïda i amb els marges proveïts de llargs pèls, cosa que els dona aspecte plomós; poden estar reduïdes (formes braquípteres) o absents (formes àpteres).

## Biologia i ecologia

El cicle biològic dels tisanòpters és complex. La reproducció pot ser partenogenètica o mitjançant còpula. Algunes espècies segueixen cicles amb els dos tipus de reproducció, amb alternança de generacions partenogenètiques i sexuades, comparable als dels àfids.
El desenvolupament postembrionari dels tisanòpters té característiques tant de tipus hemimetàbol com holometàbol, essent un cas únic entre els insectes; els joves acabats de néixer s'assemblen als adults, però abans de madurar hi ha una pupa inactiva semblant a la dels insectes holometàbols.
La majoria són fitòfags, però no s'alimenten de saba; dissolen els teixits vegetals amb la seva saliva i després els succionen amb el seu bec. Poden causar danys a les plantes, en especial a les gramínies i són vectors d'espores de fongs, bacteris i virus vegetals. També poden alimentar-se de pol·len. Algunes espècies són omnívores o fins i tot carnívores.

## Subordres

* Terebrantia. Es caracteritzen per tenir ovipositor (aparell per a pondre ous) ben desenvolupat. Les ales anteriors tenen una vena longitudinal que assoleix l'extrem de l'ala.
* Tubulifera. No presenta ovipositor. Les seves ales no presenta venes o com molt una vena vestigial d'escassa longitud.

## Referències

* ↑ Blas, M. et al., 1987. Artròpodes (II). Història Natural dels Països Catalans, 10. Enciclopèdia Catalana, S. A., Barcelona, 547 pp. ISBN 84-7739-000-2
* ↑ Zhang, Z.-Q. 2011. Phylum Arthropoda von Siebold, 1848. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness. Zootaxa, 3148: 99–103.
# La Cadolla (Serradell)

La Cadolla és un paratge format per camps de conreu del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori que havia estat del poble de Serradell.
Està situat al costat mateix de Serradell, a sota i al sud del poble, al sud-est de la Costa. És a ponent de la partida d'Hortals, al nord-oest de Terrancolom, al nord-est del Bancal Llarg i al sud-oest del Tros de la Font. S'hi forma la capçalera de la llau de la Cadolla, que en baixa cap al sud-est, per ajuntar-se al riu de Serradell a poc distància d'aquest lloc.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Fernando Jiménez del Oso

Fernando Jiménez del Oso (Madrid, 21 de juliol del 1941 - Madrid, 27 de març del 2005), psiquiatre i periodista espanyol, especialitzat en temes de misteri, ocultisme, i parapsicologia, director de revistes (Más Allá de la Ciencia, Espacio y Tiempo i Enigmas del hombre y del universo) i de diversos programes de televisió.

## Obres
### Llibres

* Jiménez del Oso, Fernando. Los emisarios del Cosmos. Uve, 1980. ISBN 84-85609-37-9.
* Jiménez del Oso, Fernando. El síndrome OVNI. Editorial Planeta, 1984. ISBN 84-320-4329-X.
* Jiménez del Oso, Fernando. Viracocha: crónica de un viaje probable. Editorial Planeta, 1985. ISBN 84-320-4635-3.
* Jiménez del Oso, Fernando. El imperio del sol. Madrid: Espacio y Tiempo, 1991. ISBN 84-7998-016-8.
* Jiménez del Oso, Fernando. El enigma de los Andes. Madrid: Espacio y Tiempo, 1993. ISBN 84-7998-074-5.
* Jiménez del Oso, Fernando. Brujas: las amantes del diablo. Anaya, 1995. ISBN 978-84-8162-889-0.
* Jiménez del Oso, Fernando; Pastor Fernández, Andrea; Ruiz Casado, Francisco. Música para aprender. Editorial Alpuerto, 1996. ISBN 84-381-0282-4.
* Jiménez del Oso, Fernando. En busca del misterio: memorias de un viaje por la senda de lo desconocido. Madrid: Puzzle, 2003. ISBN 84-9763-020-3.

### Discos

* Huygen, Michel; Jiménez del Oso, Fernando (narrador). Astralia. Barcelona: AnimaMusic, DL, 1996. ; 1 disc (CD-DA) (70 min)

## Enllaços externs

* Réplica de Jiménez del Oso. El País, 30 d'abril de 1984
* Honraré tu memoria de guerrero incansable, per Juan Antonio Cebrián. El Mundo, 28 de març de 2005
# Gordo (Alabama)

Gordo és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 1.677 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Gordo tenia 1.677 habitants, 728 habitatges, i 474 famílies. La densitat de població era de 203,6 habitants/km².
Dels 728 habitatges en un 27,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,3% hi vivien parelles casades, en un 17,6% dones solteres, i en un 34,8% no eren unitats familiars. En el 33% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,2% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 24,3% entre 25 i 44, un 23,9% de 45 a 60 i un 18,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones hi havia 82,5 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 77 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.813 $ i la renda mediana per família de 35.714 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.500 $ mentre que les dones 21.029 $. La renda per capita de la població era de 13.937 $. Aproximadament el 17,5% de les famílies i el 23,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
# Miàundja

Miàundja (en rus: Мяунджа) és un poble (possiólok) de l'óblast de Magadan, a Rússia, que el 2019 tenia 1.501 habitants.

## Referències

* ↑ Plantilla:СНГОСНГ
* ↑ Leóntiev, V. V.; Nóvikova, K. A.. Menovxikov, G. A. (editor). Toponimítxeski slovar Severo-Vostoka SSSR (en rus). Delegació de l'Extrem Orient de l'Acadèmia Russa de les Ciències, 1989, p. 264. ISBN 5-7581-0044-7.
* ↑ «Официальный сайт Аркагалинской ГРЭС». Arxivat de l'original el 2016-11-01. [Consulta: 27 gener 2018].
# Mohammed Bakhati

Mohammed Bakhati (àrab: محمد بخاتي) (Egipte, valor desconegut - valor desconegut) fou un futbolista egipci de la dècada de 1930.
Fou internacional amb la selecció d'Egipte amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1934.
Pel que fa a clubs, destacà a Zamalek SC.

## Referències

* ↑ Copa do Mundo da FIFA Itália 1934 Arxivat 2011-08-11 a Wayback Machine.
# Torre Barreda

La Torre Barreda és una masia fortificada agrícola i residencial fortificat, en un pla conreat en el terme municipal de Vilafranca, encara que separat del nucli poblacional, a la comarca de l'Alt Maestrat. La masia és en un paratge de suau pendent al sud-oest. La zona s'utilitza per al cultiu agrícola i per a l'explotació ramadera, dividida en parcel·les per murs de poca altura fets de maçoneria en sec.
L'edifici principal, que s'utilitzava com a residència de masovers, presenta planta rectangular i la torre se situa en un dels seus extrems, encara que en ampliar la masia es va construir un altre edifici que es va adossar a la torre en el seu costat nord. La torre és de planta quadrada i tres altures comptant la planta baixa. La coberta, igual que la casa dels masovers és d'un sol vessant i compta amb inclinació per evitar l'acumulació d'aigua durant les pluges, rematant-se, en tots dos edificis amb teules àrabs. A més hi ha altres edificis d'una sola planta que s'utilitzen per a les tasques típiques de la masia, corrals, estables i magatzems.
La torre és de fàbrica de maçoneria i petits carreus en el cos principal, té reforçades les cantonades amb carreus de major qualitat; presenta encara restes de finestres i portes amb llinda de carreus petits. La prolongació de les biguetes de la coberta donen lloc al ràfec. Declarada de forma genèrica bé d'interès cultural, presentant anotació ministerial 28376 i presentant anotació ministerial del 28 de novembre de 2011.

## Història

Disperses pel terme municipal de Vilafranca existeixen una gran quantitat de masies fortificades. Es considera que una de les raons de la seva existència i nombre es deu al fet que la zona de Vilafranca no comptava amb un castell que permetés als agricultors disseminats per la zona, refugiar-se en cas de perill. Si tenim en compte que aquesta zona ha estat involucrada en tots els conflictes bèl·lics, des de la reconquesta a la guerra del 36 (Guerra de Successió, Guerra del Francès, Guerres Carlines, disputes amb la veïna Morella…), pot entendre's la necessitat de crear espais fortificats prop dels nuclis agrícoles on es concentrava cert nombre de població que vivia de les explotacions agràries de l'altiplà en el qual se situaven.
Originàriament es tracta d'una alquería musulmana que va ser evolucionant fins a transformar-se en masia, en la qual la torre queda incrustada, presentant solament una façana exempta.

## Referències

* ↑ URL de la referència: http://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=870.
* 1 2 3 4 5 6 «Sección 1ª. Bienes de interés cultural - Generalitat Valenciana» (en castellà). [Consulta: 25 desembre 2017].
* ↑ ”Castillos, Torres y Fortalezas de la Comunidad Valenciana”. VV.AA. Editorial Prensa Valenciana S.A. València 1995. Pàgs. 137-138
# Moldavànskoie

Moldavànskoie (rus: Молдаванское) és un poble del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba als vessants septentrionals del Caucas occidental, a la vora del riu Guetxepsin, afluent del riu Adagum, a 12 km al nord-est de Krimsk i a 71 km a l'oest de Krasnodar, la capital.
Pertanyen a aquest municipi les poblacions de Sauk-Dere, Damanka, Novokrimski, Rússkoie, Krasni, Dolgojdanovski, Podgorni, Vinogradni, Svoboda, Pérvenets, Mekerstuk, Léninski, Gornovessioli, Ordjonikidze, Prokhladni, Trudovoi, Miliutinski i Bezvodni.
# Tiberi Claudi Pompeià

Tiberi Claudi Pompeià (en llatí Tiberius Claudius Pompeianus) va ser un polític i militar romà del segle ii. Era fill d'un cavaller romà d'Antioquia que va ascendir a les més altes posicions de l'estat en temps de Marc Aureli. Va ser pare de Tiberi Claudi Pompeià Quintià.
Entre altres missions, l'emperador el va enviar com a llegat contra els bàrbars de l'altre costat del Rin quan volien entrar a Itàlia. L'any 173 era cònsol i cònsol sufecte probablement el 176. es va casar amb Ànnia Lucil·la, la filla de l'emperador, abans d'acabar el període habitual de dol pel seu primer marit Luci Ver. Li va encarregar la custòdia del jove Còmmode i va ser un dels pocs que es va salvar del tirà, a causa del fet que li va tolerar les seves bogeries i el va ajudar en els seus vicis.
Després es va retirar a la vida privada, al·legant problemes a la vista i la seva avançada edat, fins que Pertinax, que havia servit a les seves ordres, el va tractar amb la màxima distinció i Didi Julià el va convidar a sortir del seu retirament a Tàrraco i pujar al tron, que va refusar. Lampridi pensa que va morir al final del regnat de Còmmode i per orde d'aquest però diverses testimonis el mostren encara viu en temps de Septimi Sever.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/481?rgn=full+text;view=image;q1=PompeianusSmith,+William+(editor).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+biography+and+mythology.+Vol.+III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 473-474. ]
# Molí fariner (Regencós)

El Molí fariner és una obra de Regencós (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un dels elements que formaven part de l'antic moli fariner d'en Coll, al terme municipal de Regencós.
Aquest element consta d'un recipient de pedra on per tracció animal es feia rodar una mola, que anava aixafant el blat de moro o les faves, per fer farinada.
L'animal en qüestió anava donant voltes al voltant del recipient que és de planta circular. La mola, és un con de pedra massissa.

## Referències

* 1 2 3 «Molí fariner». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2018].
# Molí fariner de Ca la Torre

El Molí fariner de Ca la Torre és una obra de Pratdip (Baix Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Molí fariner amb una estructura arquitectònica de planta quadrangular, alçada amb murs de pedra amb morter i maons. La coberta és de teules. L'interior es distribuiex en planta baixa i un pis superior. L'edifici ha sofert algunes modificacions amb el temps, actualment forma part d'una hípica de la zona.

## Referències

* 1 2 3 «Molí fariner de Ca la Torre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2018].
# Tighza

Tighza (en àrab تيغزة, Tīḡza; en amazic ⵜⵉⵖⵣⴰ) és una comuna rural de la província de Khénifra, a la regió de Béni Mellal-Khénifra, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 1.786 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Miñones d'Àlaba

Els miñones d'Àlaba (basc miñoiak) és un cos policial dependent de la Diputació Foral d'Àlaba. Es va formar en el segle xviii a Guipúscoa i Biscaia, i la seva missió original era la de mantenir l'ordre públic i la pau social. A Àlaba també van ser anomenats cuadrilleros" al principi, però aviat els de Guipúscoa foren anomenats mikeletes, i finalment es va imposar el nom de miñones.
Amb el temps van perdre funcions. Després de la tercera guerra carlina Àlaba va perdre els seus furs i el nombre de "miñoiak" es va reduir considerablement. Després de la guerra civil espanyola el cos es va diferenciar dels mikeletes de Biscaia i Guipúscoa, però les seves funcions van quedar reduïdes a l'atenció i protocol a edificis oficials.
Després de la fi de la dictadura franquista es va recuperar el servei d'aquest cos i es va integrar dins de l'estructura regional de l'Ertzaintza. L'estatut d'autonomia del País Basc de 1979 els posa en mans del govern basc, però tot i així la Diputació Foral d'Àlaba encara té jurisdicció sobre el cos.
El 9 de gener de 1980 ETA militar va matar el cap dels miñoiak Jesús Velasco Zuazola. Aquest va ser el primer atac d'ETA contra la policia autonòmica després de la dictadura.

## Competències

Els miñoiak tenen cura dels edificis de la Diputació Foral d'Àlaba i del trànsit arreu del territori d'Àlaba. La Llei de Policia de 1992 els ha convertit en atal o secció de l'Ertzaintza, en la que s'han integrat orgànicament, però el seu funcionalment depèn de la Diputació Foral.
Tenen atribuïdes les següents tasques:
* Vigilància de la Diputació
* Edificis provincials, i la seguretat del patrimoni
* Medi ambient (muntanyes, caça, pesca, parcs naturals, etc.).
* Control de transports
* El trànsit per carreteres secundàries
* Coordinació interior i exterior

## Recursos mòbils

Disposen dels següents vehicles:
* Nissan Pathfinder
* Nissan Terrano II
* Renault Laguna
* Renault Master

## Referències

* ↑ Los miñones, en pie de guerra, Noticias de Álava, 30 de desembre de 2011
* ↑ Los policías más desconocidos, el Correo, 30 de desembre de 2011
* ↑ Interior confirma un preacuerdo para dar más competencias a los Miñones, El Mundo, 6 de novembre de 2012

## Vegeu també

* Policia Foral
* Mikelete
* Guàrdia Foral Biscaïna

## Enllaços externs

* (basc) (castellà) Web de l'Ertzaintza Arxivat 2017-07-03 a Wayback Machine.
# Miòpsides

Els miòpsides (Myopsida) són ordre de cefalòpodes coleoïdeus del superordre Decapodiformes. Considerat abans com a subordre de l'ordre Teuthida, avui és considerat un ordre propi.

## Referències

* ↑ «Tree of Life - Myopsida». Arxivat de l'original el 2021-01-16. [Consulta: 29 març 2021].
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Myopsida». [Consulta: 29 març 2021].
# Torrent (pel·lícula)

Torrent és una pel·lícula muda dramàtica-romàntica dirigida per Monta Bell. Basada en la novel·la de Vicent Blasco Ibáñez Entre naranjos, va estrenar-se el 21 de febrer de 1926. Es tracta de la primera pel·lícula estatunidenca on va aparéixer l'actriu sueca Greta Garbo. També hi apareixien Ricardo Cortez com a Rafael Brull, i Martha Mattox com la seva mare.

## Rebuda

Després de l'estrena, la revista Variety va lloar l'actuació de Greta Garbo. La pel·lícula va recaptar $668.000 arreu del món, obtenint uns beneficis de $126.000 per a la productora. L'aposta de Louis B. Mayer per Garbo com a actriu protagonista va reeixir, i la pel·lícula va ser un èxit.

## Repartiment

* Ricardo Cortez com Don Rafael Brull
* Greta Garbo com Leonora Moreno, La Brunna
* Gertrude Olmstead com Remedios Matías
* Edward Connelly com Pedro Moreno
* Lucien Littlefield com Cupido, el Barber
* Martha Mattox com Doña Bernarda Brull
* Lucy Beaumont com Doña Pepa Moreno
* Tully Marshall com Don Andrés, Advocat
* Mack Swain com Don Matías
* Arthur Edmund Carewe com Salvatti (apareix com Arthur Edmund Carew)
* Lillian Leighton com Isabella, la criada de la Brunna
* Mario Carillo com el Rei d'Espanya (no apareix als crèdits)
* André Cheron com Home al públic (no apareix als crèdits)
* Dorothy Sebastian com Dona al públic (no apareix als crèdits)

## Referències

* 1 2 Fleming, E. J.. Paul Bern: the life and famous death of the MGM director and husband of Harlow. McFarland, gener 2009, p. 325. ISBN 978-0-7864-3963-8 [Consulta: 19 juliol 2010].
* ↑ Alexander Walker; Metro-Goldwyn-Mayer Garbo: a portrait. Macmillan, octubre 1980, p. 183. ISBN 978-0-02-622950-0 [Consulta: 27 juliol 2010].
* ↑ El mito de Greta Garbo en la literatura española e hispanoamericana, Antonio Portela Lopa, 2013 pg. 117
* ↑ John Reid. Films Famous, Fanciful, Frolicsome & Fantastic. Lulu.com, abril 2006, p. 196. ISBN 978-1-4116-8915-2 [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ Jacobs, Lea. The decline of sentiment: American film in the 1920s. University of California Press, 2 abril 2008, p. 255. ISBN 978-0-520-25457-2 [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ American Film Institute. The American Film Institute catalog of motion pictures produced in the United States. University of California Press, 1971, p. 823. ISBN 978-0-520-20969-5 [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ Borrelli, Laird. «Greta Garbo». Style.com. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Greta Garbo – The Ultimate Star – The Torrent». home.hiwaay.net. Arxivat de l'original el 2012-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Montabone

Montabone, (Montabon en piemontès) és un municipi situat al territori de la província d'Asti, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis d'Acqui Terme, Bistagno, Castel Boglione, Castel Rocchero, Rocchetta Palafea i Terzo.
Pertanyen al municipi les frazioni de Ferraris, Girini, Lacqua i Merlamorta.
# Tomislav Dančulović

Tomislav Dančulović (Rijeka, 15 de juny de 1980) és un ciclista croat, professional des del 2003 fins al 2012. En el seu palmarès destaquen tres Campionats de Croàcia en ruta.

## Palmarès

* 2004
** Campió de Croàcia en ruta
* 2006
** 1r al Roine-Alps Isera Tour
* 2007
** Campió de Croàcia en ruta
** 1r al Gran Premi Ciutat de Felino
** 1r a la Gara Ciclistica Montappone
* 2008
** Campió de Croàcia en ruta
* 2009
** 1r al Trofeu Zssdi
* 2011
** 1r al Gran Premi Raiffeisen

## Enllaços externs

* Fitxa a cyclingarchives.com
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com