OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Artaxes IV d'Armènia

Artàxies IV o Artaxes IV d'Armènia (en armeni Արտաշես Դ) va ser rei d'Armènia de l'any 423 al 428.
Era fill de Vram-Shapuh i a la mort del seu pare el 414, quan tenia 10 anys, els Nakharar, els nobles d'Armènia, no el van acceptar com a rei..
L'any 423 després d'un període d'anarquia entre el 421 i el 423 en què el rei Shapuh d'Armènia va sortir del país per reclamar el tron persa (i va morir) i els nakharar van governar els territoris respectius sense una autoritat central, els mateixos nakharar van demanar al rei Bahram V de Pèrsia el nomenament d'Artaxes com a rei i el rei de Pèrsia els va concedir. Segons Moisès de Khoren la iniciativa havia partit de Sant Sahak el Catolicós de l'Església Armènia, i havia enviat una ambaixada als perses encapçalada pel seu propi nét Vardan II Mamikonian i l'aspet (cap de cavalleria) Sembat Bagratuní III.
El seu regnat només va durar sis anys. El rei va demostrar des del principi una afició per les dones exagerada per l'època. Els nakharar aviat van criticar els hàbits dissoluts del rei i el van voler deposar. Sahak, el patriarca no els va secundar i els nakharark, enutjats, van enviar una delegació a la cort de Ctesifont dirigida pel monjo Surmak de Manzakert que va acusar al rei de costums dissoluts i també a Sahak. Bahram V va fer cridar Sahak i al rei Artaxes IV i els va deposar. Armènia va ser incorporada com a província a Pèrsia i Surmak va substituir Sahak com a Patriarca. L'administració d'Armènia va passar a un marzban (governador provincial). El primer va ser Veh-Mihr-Shapur d'Armènia, que va governar el país de l'any 428 al 442.

## Referències

* ↑ Hovannisian, Richard G. (ed.). The Armenian people from ancient to modern times, vol. 1: The dynastic periods: from antiquity to the fourteenth century. Nova York: St. Martin's Press, 2004, p. 85, 93. ISBN 9781403964212.
* ↑ Moisès de Khoren. Història d'Armènia, III, 58, 63-64
* ↑ Yarshater, E. The Cambridge History of Iran. Cambridge: Cambridge Univ. Press, 1983, p. 142. ISBN 9780521246934.

## Bibliografia

* René Grousset, Histoire de l'Arménie des origines à 1071, Paris, Payot, 1947 (réimpr. 1973, 1984, 1995, 2008), 644 p.
* Cyrille Toumanoff, Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIXe siècle : Tables généalogiques et chronologiques, Rome, 1990,
# Serrat del Víctor

El Serrat del Víctor és un serrat del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
Està situat al nord de Casa Toà i a ponent de Casa Víctor. És un contrafort del sector occidental de la Serra de Carreu, que en davalla cap al sud-est.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic modern, de caràcter descriptiu: és el serrat que pren el nom del propietari del sector i de la casa propera, Casa Víctor.

## Enllaços externs

* El Serrat del Víctor en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Senser

Senser és un grup de rapcore polític format el 1989 al sud-oest de Londres a partir d'un grup d'afinitat.
La formació inicial estava composta per Nick Michaelson (guitarra), Heitham Al-Sayed (veu), Kerstin Haigh (veu), John Morgan (bateria), James Barrett (baix) i Alan «Hagos/Haggis» Haggarty (enginyer, productor, programador) i, el 1992, s'hi va incorporar el DJ de Spiral Tribe, Andy Clinton. El mateix any, la banda va girar amb el grup de rock psicodèlic Ozric Tentacles, i el 1995 ho va fer pels EUA amb Moby. El 1993, Senser va signar amb la discogràfica Ultimate Records.

## Membres
### Membres actuals

* Heitham Al-Sayed (veu principal i percussió, 1992–1995, 1999–actualitat)
* Nick Michaelson (guitarra, 1992–actualitat)
* James Barrett (baix, 1992–actualitat)
* John Morgan (bateria, 1992–1995, 1999-actualitat)
* Kerstin Haigh (veu/ flauta, 1992-2011, 2013-actualitat)

### Antics membres

* Alan «Hagos/Haggis» Haggarty (enginyeria i programació, 1992–1994, 1999–2004)
* Paul Soden (bateria, 1995–1999)
* Erika Footman (veu, 2013)
* Andy «Awe» Clinton (turntablism, 1992–2017)

## Discografia

* 1994: Stacked Up
* 1998: Asylum
* 2001: Parallel Charge (recopilatori)
* 2004: Schematic
* 2009: How To Do Battle
* 2011: Biting Rhymes EP, Impremta: inclou fundes hiphop
* 2013: To The Capsules

## Referències

* ↑ Bolli, Alessandro. Dizionario dei nomi rock. Padova: Arcana, 1998. ISBN 88-7966-172-8.
* ↑ Strong, Martin C. (1999) The Great Alternative & Indie Discography, Canongate, ISBN 0-86241-913-1, p. 551
* ↑ Medeiros, Sarah. «Senser» (en anglès americà), 12-06-2018. [Consulta: 5 agost 2020].
* ↑ «Senser – Biting Rhymes». discogs. [Consulta: 17 abril 2015].
* ↑ «Noticias música indie» (en castellà). MondoSonoro, 03-01-2014. [Consulta: 5 agost 2020].
# Selar boops

Selar boops és un peix teleosti de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 25 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de l'oceà Pacífic: des de les Illes Andaman fins a Vanuatu, les Filipines i nord d'Austràlia.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Selaroides leptolepis

Selaroides leptolepis és un peix teleosti de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Particularitats

Selaroides leptolepis és l'única espècie del gènere Selaroides.

## Morfologia

Pot arribar als 22 cm de llargària total i als 625 g de pes.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les costes del Golf Pèrsic fins a les Filipines, Japó, Mar d'Arafura i Austràlia.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ ITIS
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Selargius

Selargius (en sard, Ceraxus) és un municipi italià, situat a la regió de Sardenya i a la Ciutat metropolitana de Càller. L'any 2010 tenia 29.169 habitants. Es troba a la regió de Campidano di Cagliari. Limita amb els municipis de Càller, Monserrato, Quartu Sant'Elena, Quartucciu, Sestu i Settimo San Pietro.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Gian Franco Cappai | Centredreta |
# Asclepíades de Tral·les

Asclepíades de Tral·les (en llatí Asclepiades, en grec antic Ἀσκληπιάδης) fou bisbe de Tral·les (Tralles) que va viure vers el 484.
La seva epístola Anathematismi dirigida contra Ful·ló, s'ha conservat en una traducció al llatí. També es conserven algunes cartes. Un escriptor cristià del mateix nom mencionat per Lactanci, era segurament una persona diferent, una mica anterior en el temps.

## Referències

* ↑ 13.Asclepiades a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 381
# Asco de vida

Asco de Vida (ADV) és una pàgina web creada el 23 d'abril del 2009 per Álex Tomás i Rubén Lotina.

## Referències

* ↑ Blanco, José Manuel. ««Asco de Vida», el éxito del humor 2.0» (en castellà). Madrid: ABC, 24-08-2010. [Consulta: 5 gener 2015].

## Enllaços externs

* Asco de vida - Lloc web oficial
# Sentits dels gats

Els sentits dels gats són els sentits mitjançant els quals els gats perceben el medi que els envolta i hi interaccionen. Inclouen la vista, l'oïda, el tacte, el gust i l'olfacte i tenen un paper important en el comportament dels gats com a animals depredadors i socials, així com en el seu benestar.
Els gats tenen la visió molt aguda i poden veure-hi amb poca llum. Tenen un camp visual més ampli que els éssers humans i hi veuen en color, tot i que la seva percepció del color és inferior a la de les persones. Així mateix, estan dotats d'una tercera parpella, la membrana nictitant, que els protegeix els ulls i els manté humits.
L'oïda dels gats és excel·lent i els permet sentir sons que estan fora del camp d'audibilitat dels humans. Les seves orelles són molt sensibles i es poden moure de manera independent per detectar l'origen d'un so amb gran precisió. Els gats també fan servir l'oïda per comunicar-se entre si amb vocalitzacions com ara els miols, el ronc i els esbufecs.
El sentit del tacte està ben desenvolupat i els serveix per percebre una àmplia gamma de textures, temperatures i sensacions a través de les vibrisses, les potes i la pell. Les vibrisses són especialment sensibles i fan que el gat pugui orientar-se, caçar i comunicar-se amb més facilitat.
El gust els permet distingir sabors i textures. Prefereixen la carn. Les seves papil·les gustatives reconeixen els sabors dolços i amargs.
Finalment, tenen un excel·lent sentit de l'olfacte, que els serveix per comunicar-se, caçar i orientar-se. Disposen de fins a 200 milions de receptors olfactius al nas, unes quatre vegades la quantitat que tenen els éssers humans.

## Referències

* ↑ «How Cats See The World Compared To Humans [PICTURES]» (en anglès). Business Insider.
* ↑ «Frequency Hearing Ranges in Dogs and Other Species» (en anglès).
# Sentxa

El sentxa (en japonès: 煎茶) és un te verd japonès de fulles enrotllades, el més popular del Japó. El te sense moldre es va agafar de la Xina després del matxa. Algunes varietats s'estenen quan es remullen fins a semblar brots en olor, aparença i sabor.
Sencha en japonès significa literalment 'te cuit', però el procés de fabricació difereix del dels tes verds xinesos, que al començament es torren en una paella. El te verd japonès es cou primer uns 15-45 segons per evitar l'oxidació de les fulles. Aleshores s'enrotllen, amb la tradicional forma cilíndrica, i s'assequen. En acabar, després de l'assecat, les fulles es torren per conservar-les i donar-hi sabor.
El pas de cocció al vapor inicial dona un sabor diferent al te japonès respecte del xinès, ja que el japonès té un sabor més vegetal, gairebé d'herba. Les infusions de sencha i d'altres tes verds vaporitzats (com la majoria dels tes verds japonesos) tenen també un color més verd i un sabor lleugerament més amarg que els tes verds xinesos. El sencha és un te molt popular al Japó, s'acostuma a prendre calent durant els mesos més freds i normalment es refreda als mesos d'estiu.

## Referències

* ↑ «Tes del Japó: nous termes mil·lenaris». TERMCAT, 27-02-2018. [Consulta: 1r novembre 2023].
* ↑ Mary Lou Heiss, Robert J. Heiss. The Story of Tea: A Cultural History and Drinking Guide. Random House LLC, 23 Mar 2011, p. 182.
# Arsenatrotitanita

L'arsenatrotitanita és un mineral de la classe dels arsenats, que pertany al grup de la tilasita. Rep el seu nom pel fet que és l'anàleg mineral amb sodi i arsènic de la titanita.

## Característiques

L'arsenatrotitanita és un arsenat de sodi i titani de fórmula química NaTi(AsO₄)O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2015. Cristal·litza en el sistema monoclínic.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al segon con d'escòries del volcà Tolbàtxik, que es troba a l'óblast de Kamtxatka (Districte Federal de l'Extrem Orient, Rússia). Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Arsenatrotitanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 desembre 2016].
# Sintagma adjectival

El sintagma adjectival és el sintagma que té com a nucli un adjectiu. A part del nucli, pot portar especificadors (prototípicament a l'esquerra del nucli) com, per exemple, adverbis (molt fàcil) o complements de l'adjectiu (prototípicament a la dreta del nucli). Els complements poden ser un sintagma preposicional o una oració subordinada completa (impossible de predir).
Les funcions del sintagma adjectival són tres: complement del nom (la funció sintàctica majoritària), atribut (quan acompanya verbs copulatius) o complement predicatiu.
# Setge d'Alaró (1231)

El Setge d'Alaró de 1231 fou una de les batalles de la Croada contra Al-Mayûrqa de Jaume el Conqueridor.

## Antecedents

Després del Setge de Madîna Mayûrqa i l'assassinat del darrer valí musulmà de Mayurqa, Abū Yahyà Muhammad ibn 'Alī ibn Abī 'Imrān al-Tinmalālī, Abu Hafs ibn Sayrî fugí vers les muntanyes on reuní 16.000 supervivents a la massacre que seguí a la caiguda de Madîna Mayûrqa. i la insurgència mayurquina es fortificà als castells d'Alaró, Pollença, Santueri. així com a la Serra de Tramuntana, on Aleshores els mayûrquins nomenaren com a nou cabdill i senyor a Xuiap de Xivert. El rei va tornar a Catalunya el novembre de 1230.

## El setge

El 1231, durant la segona expedició de Jaume el Conqueridor sobre Mallorca, i després de la mort de Abu Hafs ibn Sayrî i els seus sis mil homes el mes de febrer a la Serra de Tramuntana, Xuiap optà per tractar la rendició de la següent manera: per a ell i altres quatre del seu llinatge, hisenda a Mallorca, cavalls, armes, rocí i mules; pels sarraïns que s'acollissin al tracte, dret a poblar les terres que s'havia expropiat el rei (medietas regis); aquells que no volguessin retre's, restarien a la mercè del rei.

## Conseqüències

Prop de 2.000 sarraïns mayûrquins es negaren a retre's en aquestes condicions i es van refugiar al castell de Pollença, que fou assetjat, on morí el cabdill mayurquí Abu-Alí Úmar.

## Referències

* ↑ Vinas, Agnes i Robert: La conquesta de Mallorca (La caiguda de Mayûrqa segons Ibn'Amira al Mahzûmi)
* ↑ Coll i Alentorn, Miquel. Història, Volum 3. Barcelona: L'Abadia de Montserrat, 1992, p.332. ISBN 8478263616.
* ↑ Mata, Santiago. El hombre que demostró el cristianismo. Ramon Llull (en castellà). Ediciones Rialp, p.39. ISBN 978-84-321-3599-6 [Consulta: 24 juny 2014].
* ↑ Vinas, Agnes i Robert: La conquesta de Mallorca (El llibre dels Feyts, cap. 113)

## Bibliografia

* b. Abd Allah Ibn 'Amīra, Ahmad. kitab ta’rih Mayurqa. Crònica àrab de la conquesta de Mallorca. Universitat Illes Balears, 2008. ISBN 8483840693.
* Jaume el Conqueridor. Llibre dels fets: La crònica del rei Jaume. Editorial Proa, 2008 (s.XIII). ISBN 8484371433.
# Serebrianka (riu)

El Serebrianka - (rus) Серебрянка - és un riu de Rússia. És un afluent per la dreta del Txussovaia, pertany a la conca del Volga. Neix als Urals, té una llargària de 147 km i una conca de 1.240 km², amb un cabal anual de 12,4 m³/s. Roman glaçat de novembre a abril. És un riu de règim nival.
# Asociación Civil Deportivo Lara

La Asociación Civil Deportivo Lara és un club de futbol veneçolà de la ciutat de Cabudare.
Va ser fundat el 2 de juliol de 2009 amb el nom Club Deportivo Lara. Juga a l'estadi Metropolitano de Lara.

## Palmarès

* Lliga veneçolana de futbol:
** 2011-12

## Evolució de l'uniforme

| 2012-2013 | 2013-2015 | 2015-2017 | 2018- |

## Referències

* ↑ «Historia - DeportivoLara.COM». Arxivat de l'original el 2016-08-18. [Consulta: 17 març 2019].
* ↑ venezuelaesfutbol.com ¡Naaaaa'guaraaa!
* ↑ Metropolitano de Lara a Estadios.org
* ↑ «Venezuela - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 20 juny 2011].
# Asociación Atlética Argentinos Juniors

L'Argentinos Juniors és un club de futbol argentí de la ciutat de Buenos Aires.

## Història

El club va ser fundat a La Paternal, (Buenos Aires), el 15 d'agost de 1904 amb el nom de Asociación Atlética y Futbolística Argentinos Unidos de Villa Crespo, essent el seu primer president Leandro Ravera Bianchi. El club fou resultat de la fusió de dos equips del barri anomenats Mártires de Chicago i Sol de la Victoria. Pocs dies després de la seva fundació es decidí retallar el nom adoptant el d'Asociación Atlética Argentinos Juniors. És un gran proveïdor de grans jugadors argentins com ara Diego Maradona, Fernando Redondo i Juan Román Riquelme, d'aquí el seu sobrenom del semillero. Bichos colorados ve de les seves samarretes vermelles.

## Palmarès

* 1 Copa Libertadores: 1985
* 1 Copa Interamericana: 1986
* 3 Lliga argentina de futbol: Metropolitano 1984, Nacional 1985, Clausura 2010
* 3 Lliga argentina de segona divisió: 1940, 1955, 1996/97

## Jugadors destacats

* Roberto Miguel Acuña (1993~1994)
* Sergio Batista (1981~988)
* Claudio Borghi (1985~1987)
* Fernando Gabriel Cáceres (1988~1992, 2006)
* Diego Cagna (1988~1992)
* Esteban Cambiasso (1995~1996)
* Silvio Carrario (2005)
* Fabricio Coloccini (categories inferiors)
* Oscar Dertycia (1989~1990)
* Adrián Domenech (1980s)
* Carlos Ereros (1980s)
* Julio Arca (1999~2000)
* Ubaldo Fillol (1983)
* Leonel Gancedo (1990~1996)
* Iván Kaviedes (2006)
* Juan José López (1984~1986)
* Néstor Lorenzo (?)
* Diego Maradona (1976~1980)
* Julio Olarticoechea (1987~1988)
* Jorge Olguín (1984~1988)
* Pedro Pasculli (1980~1985)
* José Pekerman (1970~1974)
* Leonardo Pisculichi (2002~2005)
* Diego Placente (1995~1997)
* Jorge Quinteros (1993~2006)
* Fernando Redondo (1988~1990)
* Juan Román Riquelme (categories inferiors)
* Juan Pablo Sorín (1994~1995)
* Enrique Vidallé (1984~1987)

## Referències

* ↑ Rein, Raanan. Los bohemios de Villa Crespo: Judíos y fútbol en la Argentina (en castellà). Penguin Random House Grupo Editorial Argentina, 2012-08-01. ISBN 978-950-07-3980-1.
* ↑ Rein, Raanan. Fútbol, Jews, and the Making of Argentina (en anglès). Stanford University Press, 2014-11-05, p. 71. ISBN 978-0-8047-9304-9.
* ↑ «Orígenes de Argentinos Juniors» (en castellà). El Gráfico, 05-03-2018. [Consulta: 30 abril 2023].
* ↑ Fernández Ubiría, Miguel. Fútbol y anarquismo (en castellà). Los Libros De La Catarata, 2020-03-25. ISBN 978-84-9097-917-4.
* ↑ Murzi, Diego (et al) «Ser futbolista juvenil en Argentina: Orígenes, escolarización, vivienda, sentimientos y expectativas de los deportistas en formación de un club de fútbol profesional». Dilemas contemporáneos: Educación, Política y Valores. Asesorías y tutorías para la investigación científica en la Educación Puig-Salabarría S.C, 2020. ISSN: 2007-7890.

## Enllaços externs

* Web oficial del club
* Argentinos Pasión
* InfoBicho
# Sentina

La sentina o cala és la part inferior del casc d'una embarcació, la part més baixa de la sala de màquines, just per sobre del doble fons. I és el lloc on es recullen diversos desguassos i infiltracions. A més de l'aigua de mar que s'infiltra a través del casc, en aquesta zona hi ha rastres de tot tipus de líquid embarcat des de les cobertes, o bé generat per les diverses activitats del vaixell: petites pèrdues en canonades, juntes, bombes que puguin vessar-se en aquest espai a conseqüència del funcionament normal, combustibles, lubricants, condensació d'aire condicionat, aigua residual procedent del rentat de motors i ponts, etc.
A causa de la seva funció, de la sentina en general emana una olor desagradable, i la mala ventilació per la seva ubicació al vaixell i l'acumulació d'humitat poden fer necessària una desinfecció per ozonització.
Les aigües de sentines són purificades mitjançant separadors de matèria oliosa i bombades a l'exterior en alta mar; queden a bord els productes contaminants, coneguts amb el nom d'slop, els quals són retirats a port per al seu tractament i eliminació.
Els cellers de càrrega també tenen un pouet de sentines construït a popa de l'espai per sota del nivell del pla de cellers per tal de recol·lectar l'aigua de condensació que es genera a l'interior dels vaixells per la diferència de temperatures entre l'atmosfera exterior i la interior.

## Vegeu també

* Athanasius Kircher
* Bomba de sentina

## Enllaços externs

* 20minutos.es
# Soldadura ultrasònica

La soldadura ultrasònica és un procés relativament nou. Consisteix en una màquina amb punta de base plana, es col·loquen els materials un sobre l'altre i després es baixa la punta de la màquina, aquesta emet una ona ultrasònica que mou les molècules d'ambdós materials provocant que aquestes es fonguin. Els paràmetres han de ser ajustats cada vegada que s'altera en gruix de paret dels materials a fondre. Un exemple del seu ús en la indústria és la de soldar cables a terminals.
Les peces a soldar no s'escalfen fins al punt de fusió, sinó que es solden mitjançant l'aplicació de pressió i vibracions mecàniques d'alta freqüència.
En contrast amb la soldadura de plàstics, les vibracions mecàniques usades durant la soldadura ultrasònica de metalls s'introdueixen en sentit horitzontal.

## Principi de la soldadura ultrasònica de metalls

Durant la soldadura ultrasònica de metalls, un procés complex que es activa participació de les forces estàtiques, forces de cisallament oscil·lant i un augment de la temperatura moderada en l'àrea de soldadura. La magnitud d'aquests factors depèn del gruix de les peces, la seva estructura de superfície, i les seves propietats mecàniques.
Les peces es col·loquen entre un element de la màquina fixa, és a dir, l'enclusa i el sonotrodo, que oscil horitzontalment durant el procés de soldadura a alta freqüència (normalment 20 o 35 o 40 kHz)
La freqüència d'oscil lació més comunament utilitzada (freqüència de treball) és de 20 kHz. Aquesta freqüència és superior a les audibles per l'oïda humana i també permet el millor ús possible de l'energia. Per als processos de soldadura que requereixen només una petita quantitat d'energia, una freqüència de treball de 35 o 40 kHz pot ser utilitzada.

### Usos

* Automòbil
* Connectors i filtres hospitalaris, extractors de varius.
* Inserts metàl·lics post-injecció
* Unió de làmines termoplàstiques de baixa visibilitat i alta resistència.
* Turbines per a bombes de fluids.
* Unions estanques i d'alta resistència.
* Incrustació de metalls sobre termoplàstics.
* Cintes d'alta resistència i eslingues.

## Enllaços externs

* Com funciona el soldat ultrasònic Arxivat 2010-02-07 a Wayback Machine.
* Soldat de plàstics amb ultrasons
* Soldadura per ultrasons-tècnica per a materials termoplàstics Arxivat 2009-03-17 a Wayback Machine.
* Soldadura amb ultrasons
# Serra de la Menadella

La serra de la Menadella és una alineació muntanyosa a la frontera entre el País Valencià i l'Aragó, entre les comarques dels Ports i el Maestrat aragonès. Assoleix la màxima altura al molló de la Menadella amb 1.128 metres. Es tracta d'una serra amb una alineació de sud-oest a nord-est i forma part del Sistema Ibèric inclosa en el conjunt geomorfològic dels Ports de Beseit.
La Menadella separa les conques dels rius Bergantes i Guadalop, i s'estén entre els termes de Palanques, Villores, el Forcall i la Todolella per la part valenciana; i Bordó i Castellot en l'aragonesa.
A la part alta de la serra està l'ermita de Sant Joaquim de la Menadella on es localitza una zona arqueològica i ben a prop el Mas de la Menadella, declarada Bé d'Interès Cultural.

## Referències

* ↑ «la Menadella | enciclopedia.cat». [Consulta: 7 juliol 2024].
* ↑ «Sant Joaquim de la Menadella | enciclopedia.cat». [Consulta: 7 juliol 2024].
# Astás

Astás és un poble de la parròquia de Mouguías en el conceyu asturià de Cuaña. Se situa a cinc quilòmetres de Cuaña, a una alçada mitjana de 59 msnm.

## Referències

* ↑ «Expedient amb els topònims oficials de Cuaña». BOPA.
* ↑ Diccionario Geográfico de Asturias (en castellà). Uviéu: Editorial Prensa Asturiana, S.A., 2000.