OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Calcocita

La calcocita (del grec jalkos, 'coure'), també anomenada calcosina, és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany i dona nom al grup de la calcocita-digenita.

## Característiques

La calcocita és un mineral fràgil de color gris plom negrós i d'una lluentor metàl·lica. És coneguda per ser un important mineral de coure, format per un màxim d'un 79,8% d'aquest metall. El seu sistema cristal·lí és dimorf: ortoròmbic per sota de 103 °C i hexagonal a temperatures superiors. Forma una sèrie de solució sòlida amb la yarrowita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la calcocita pertany a «02.BA: sulfurs metàl·lics amb proporció M:S > 1:1 (principalment 2:1) amb coure, plata i/o or», juntament amb els minerals següents: djurleïta, geerita, roxbyita, anilita, digenita, bornita, bellidoïta, berzelianita, athabascaïta, umangita, rickardita, weissita, acantita, mckinstryita, stromeyerita, jalpaïta, selenojalpaïta, eucairita, aguilarita, naumannita, cervel·leïta, hessita, chenguodaïta, henryita, stützita, argirodita, canfieldita, putzita, fischesserita, penzhinita, petrovskaïta, petzita, uytenbogaardtita, bezsmertnovita, bilibinskita i bogdanovita.

## Formació i jaciments

Apareix com a mineral secundari a prop de les zones d'oxidació dels jaciments de minerals sulfurs del coure, formada a partir d'aquests, en el que es diuen zones d'enriquiment supergènic. Sol trobar-se associada a altres minerals com: pirita, calcopirita, bornita, covel·lita o molibdenita.

## Referències

* ↑ «Chalcocite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Chalcocite-Digenite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 març 2015].
* ↑ Universidad Nacional de Educación a Distancia Arxivat 2014-07-03 a Wayback Machine., (castellà) [consulta:19-10-2014]
* ↑ «Chalcocite-Yarrowite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 març 2015].
* ↑ «Chalcocite» (en anglès). Handbook of mineralogy. [Consulta: 7 març 2015].
# Buckeye Lake

Buckeye Lake és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 3.049 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Buckeye Lake tenia 3.049 habitants, 1.240 habitatges, i 788 famílies. La densitat de població era de 577,1 habitants/km².
Dels 1.240 habitatges en un 33,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,5% hi vivien parelles casades, en un 14,6% dones solteres, i en un 36,4% no eren unitats familiars. En el 27,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,5% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 29,1% entre 25 i 44, un 23,3% de 45 a 60 i un 11,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.889 $ i la renda mediana per família de 33.800 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.583 $ mentre que les dones 19.881 $. La renda per capita de la població era de 15.475 $. Aproximadament el 13,2% de les famílies i el 16,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Buckeye Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Buckeye Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Buckeye (Arizona)

Buckeye és una població dels Estats Units a l'estat d'Arizona. Segons el cens del 2009 tenia 52.764 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Buckeye tenia 6.537 habitants, 2.158 habitatges, i 1.624 famílies La densitat de població era de 17,3 habitants/km².
Dels 2.158 habitatges en un 42,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,7% hi vivien parelles casades, en un 15,7% dones solteres, i en un 24,7% no eren unitats familiars. En el 20,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,03 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,47.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,8% tenia menys de 18 anys, un 9,8% entre 18 i 24, un 28,9% entre 25 i 44, un 19,3% de 45 a 60 i un 8,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.383 $ i la renda mediana per família de 39.194 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.357 $ mentre que les dones 24.901 $. La renda per capita de la població era de 15.627 $. Aproximadament el 16,2% de les famílies i el 18,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més a prop

El següent diagrama mostra les poblacions més a prop.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Buckeye». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Buckeye». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Buck Run

Buck Run és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 203 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Buck Run tenia 203 habitants, 72 habitatges, i 54 famílies. La densitat de població era de 130,6 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 72 habitatges en un 36,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,3% hi vivien parelles casades, en un 9,7% dones solteres, i en un 25% no eren unitats familiars. En el 23,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,82 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,24.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,1% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 29,1% entre 25 i 44, un 18,2% de 45 a 60 i un 18,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 105,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.292 $ i la renda mediana per família de 29.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.417 $ mentre que les dones 22.143 $. La renda per capita de la població era d'11.397 $. Entorn del 18% de les famílies i el 18,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Buck Run». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Buck Run». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Campionat del Món de Clubs d'hoquei sobre patins masculí

El Campionat del Món de clubs d'hoquei patins masculí és una competició internacional d'hoquei sobre patins en la que s'enfronten clubs dels diversos continents en una seu fixada.
S'inicià l'any 2006 a Luanda, Angola, i va recuperar el format de les dues primeres edicions de la Copa Intercontinental, una lligueta entre 12 equips d'Àfrica, Amèrica i Europa. La segona edició d'aquesta competició es disputà a Reus el 2008.

## Historial

* En negreta = Equip guanyador
* (1) = Nombre de campionats
* 1-1 = Marcador campió-subcampió
* (prò.) = Pròrroga
* (p.) = Penals
* Nota. Noms dels equips segons l'època
| Edició | Temp. | Data | Campió | Resultat | Subcampió | Seu | refs. |
| I detalls | 2006-07 | | Bassano 54 | | Reus Deportiu | Luanda (Angola) | |
| II detalls | 2007-08 | 28-09-2008 | Reus Deportiu (1) | 1-0 (g.o.) | FC Barcelona | Pavelló Olímpic de Reus | |

## Palmarès

| Equip | Campionats guanyats |
| Bassano 54 | 2006 |
| Reus Deportiu | 2008 |

## Vegeu també

* Copa Intercontinental d'hoquei patins

## Referències

* ↑ Martí, Joan. «El títol es queda a casa». El 9 Esportiu, 29-09-2008. [Consulta: 21 desembre 2023].
# Jacques Fatton

Jacques "Jacky" Fatton (Exincourt, 19 de desembre de 1925 - Ginebra, 26 de juliol de 2011) fou un futbolista suís dels anys 40 i 50.
Disputà un total de 53 partits amb la selecció de Suïssa entre 1946 i 1955, marcant 29 gols. Disputà els Mundials de 1950 i 1954.
Pel que fa a clubs, destacà defensant els colors de Servette FC i Olympique de Lió. Fou màxim golejador de la lliga suïssa de futbol els anys 1949 (21 gols), 1950 (32 gols) i 1962 (25 gols).

## Referències

* ↑ «FIFA Tournaments - Players & Coaches - Jackie FATTON» (en anglès). Arxivat de l'original el 2017-12-31. [Consulta: 30 desembre 2017].
Jacques Fatton amb Suïssa - Caixes de navegació :
Selecció de futbol de Suïssa – Copa del Món de Futbol de 1950
1 Antenen •
2 Bader •
3 Beerli •
4 Bickel •
5 Bocquet •
6 Corrodi •
7 Eggimann •
8 Fatton •
9 Friedländer •
10 Gyger •
11 Hug •
12 Kernen •
13 Lusenti •
14 Neury •
15 Quinche •
16 Rey •
17 Schneiter •
18 Siegenthaler •
19 Soldini •
20 Steffen •
21 Stuber •
22 Tamini •
Seleccionador: Andreoli
Selecció de futbol de Suïssa – Copa del Món de futbol 1954
1 Eich •
2 Parlier •
3 Stuber •
4 Bocquet •
5 Flückiger •
6 Mathis •
7 Neury •
8 Bigler •
9 Casali •
10 Eggimann •
11 Eschmann •
12 Fesselet •
13 Frosio •
14 Kernen •
15 Antenen •
16 Ballaman •
17 Fatton •
18 Hügi •
19 Mauron •
20 Meier •
21 Riva •
22 Vonlanthen •
Seleccionador: Rappan :
# Jaume Amat i Murtra

Jaume Amat i Murtra (Barcelona, 16 de febrer de 1898 - Barcelona, 16 de desembre de 1975) fou un futbolista català de la dècada de 1910.

## Trajectòria

Fou jugador del FC Barcelona durant la segona meitat de la dècada de 1910. Va disputar diversos partits amistosos amb el club des de la temporada 1913-14, i partits oficials entre 1915 i 1920. Participà activament en l'obtenció del Campionat de Catalunya de la temporada 1915-16.
També fou tresorer del club entre 1959 i 1961.
Forma part d'una llarga nissaga barcelonista, diversos membres de la quan han estat lligat al club en diverses funcions.

## Palmarès

* Campionat de Catalunya de futbol:
** 1915-16, 1919-20

## Referències

* 1 2 3 4 5 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Sexta generación barcelonista». Mundo Deportivo, 02-11-2012. [Consulta: 1r abril 2015].
# Jaume Anglès Pruñonosa

Jaume Anglès Pruñosa (Sant Martí de Provençals, 1858 - ¿) fou un líder obrer i polític català. Treballà com a boter i participà com a delegat dels boters de Sants al XIII Congrés de la Federació d'Oficials Boters d'Espanya a Vilanova i la Geltrú (9-15 de juny de 1885), i com a delegat dels boters de Sant Martí de Provençals al XVIII Congrés a Barcelona (7-15 de juliol de 1890), on va proposar participar activament en la diada de l'1 de maig. També participà en els congressos de Sant Martí de Provençals (12-20 d'abril de 1891) i Barcelona (2-15 de juny de 1902).
El 1890 va fundar la cooperativa obrera la Flor de Mayo, amb seu al carrer Wad-Ras, i que el 1935 encara era activa. Fou diputat per Unió Republicana per la circumscripció de Barcelona a les eleccions generals espanyoles de 1903, partit que va deixar poc després per unir-se al Partit Republicà Radical d'Alejandro Lerroux. Després participà en el Congrés de la Confederació Regional de Societats de Resistència "Solidaritat Obrera" de setembre de 1908 i fou actiu en les campanyes contra les lleves per la Guerra del Marroc. Hom diu que durant la Setmana Tràgica fou intimidat a punta de pistola per tal que participés en la revolta, però no s'hi va sumar.

## Referències

* ↑ Informaciones Suplicadas a La Vanguardia, 3 de juliol de 1935

## Enllaços externs

* Martínez de Sas, María Teresa; Pagès i Blanch, Pelai. Diccionari biogràfic del moviment obrer als països catalans. Barcelona: Abadia de Montserrat, 2000, p. 100. ISBN 848415243X [Consulta: 9 octubre 2010].
* Biografia a veuobrera.org
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Jaume Antoni Proens Bennàsser

Jaume Antoni Proens Bennàsser (Felanitx, Mallorca, 1799 — Palma, Mallorca,1865). Poeta i lingüista.
Llicenciat en dret a la Universitat Literària de Mallorca, i posteriorment en fou catedràtic de dret civil i canònic. Fou un dels fundadors de l'Acadèmia Mallorquina de Literatura, Antiguitats i Belles Arts, de la qual n'escriví els estatuts. Milità en el partit constitucional liberal. Reuní una notable col·lecció d'antiguitats, incunables i còdexs lul·lians. Presentà el projecte de recollir les poesies cultes i cançons populars de Mallorca, en una circular del 1838 o el 1841, en vers, que repartí impresa entre els literats mallorquins. Sembla que escriví un diccionari i una ortografia mallorquina i és autor d'unes Octaves bilingües (1837), a la Mare de Déu de Sant Salvador, i del llarg poema polimètric Origen del mirinyac (1858). Hom li ha atribuït diversos entremesos de caràcter popular que potser només s'encarregà de publicar.

## Referències

* ↑ «Proens Bennàsser, Jaume Antoni». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 14. Palma: Promomallorca, p. 30. ISBN 84-8661702-2.
# Jean-Louis Daniel

Jean-Louis Daniel és un director de cinema francès nascut el 1955 a Bordeus.

## Filmografia
### Realitzador

* 1977 : La Bourgeoise et le Loubard
* 1980 : Même les mômes ont du vague à l'âme
* 1984 : Les Fauves
* 1986 : Peau d'ange
* 1987 : Septième Ciel
* 1992 : Le Pilote du Rio Verde
* 1994 : Désirs noirs : La fièvre du désir
* 1994 : Commissaire Moulin, episodi Qu'un sang impur...
* 1995 : Mayday : Alerte maximum
* 1995 : Extrême Limite
* 1996 : Indaba (sèrie de televisió)
* 1997 : Désirs fatals
* 2000 : Gunblast Vodka
* 2007-2012 : The Skin Territory Trilogy

### Guionista

* 1977 : La Bourgeoise et le Loubard
* 1980 : Même les mômes ont du vague à l'âme
* 1984 : Les Fauves
* 1986 : Peau d'ange
* 1987 : Septième Ciel
* 1991 : Le Pilote du Rio Verde
* 2000 : Gunblast Vodka
* 2007-2012 : The Skin Territory Trilogy

### Ajudant de director

* 1976 : Les Lolos de Lola de Bernard Dubois

## Referències

* ↑ Jean-Louis Daniel a unifrance
* ↑ Jean-Louis Daniel a cinedweller.com
# Illa de San Salvador

«Illa de San Salvador» té aquests significats:
* illa de San Salvador o Guanahani, illa a les Bahames
* illa de San Salvador o Watling, illa a les Bahames
* illa de San Salvador o illa Cat, illa al centre de les Bahames
* illa de San Salvador o illa Santiago, una de les illes Galápagos
# Jean Baptiste du Sollier

Jean Baptiste du Sollier (Herseaux, Flandes, 1669 - Anvers, 1740) va ser un lul·lista való.
Jesuita el 1687. Fou ordenat sacerdot el 1700. Va ser durant molts d'anys el president de la congregació dels bol·landistes i dirigí la publicació de les Acta sanctorum (1723). El 1708 publicà a Anvers les Acta Beatus Raymundi Lulli, aprofitant els materials que havia arreplegats Jaume Custurer. L'obra inclou tres vides antigues de Ramon Llull, la del manuscrit de la Sapiència, la de Charles Bouvelles i la de Nicolau de Pacs. Les actes foren incloses al volum sisè de la col·lecció hagiogràfica dels bol·landistes. La seva obra, amb la de Custurer, amb qui mantingué una erudita correspondència publicada el 1915, es pot considerar un dels primers esforços de biografia crítica lul·liana. De la seva producció cal destacar, a més dels Acta beati Raymundi Lullii (1707) destinats als Acta Sanctorum, els Tractatus praeliminares de patriarchis alexandrinis (1707) i sobretot el Martyrologium Usuardi monachi.

## Enllaços externs

* Battiste du Sollier. Acta Beatus Raymundi Lulli. 1708

## Referències

* ↑ «Du Sollier, Jean-Baptiste». Treccani - Enciclopedia on line [Consulta: 29 maig 2019].
* ↑ «Sollier, Jean Baptiste du». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 17. Palma: Promomallorca, p. 26. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ «Jean Baptiste du Sollier». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Cal Flaquer (Piera)

Cal Flaquer o Can Flequer és una masia del municipi de Piera (Anoia) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia formada per planta baixa i pis. L'estructura actual de la façana respon a una restauració del 1934. En la façana s'observa a la planta baixa la porta d'arc de mig punt amb dovelles que és la de l'anterior façana. La resta és simple. Destaca el coronament ondulat del capcer i l'acroteri de la façana lateral realitzat amb maó i pedra artificial de formes geomètriques. Hi ha un rellotge de sol a la façana.

## Història

Masia secundària de Cal Vendrell de Piera. El 1659 s'anomenava Mas Bisbal. El 1717 ja s'anomenava Mas Flaquer. El 1934 es restaurà la façana. El 1940 s'edificaren uns cossos laterals destinats a cellers.

## Referències

* 1 2 «Cal Flaquer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Cal Flaret (Corbins)

Cal Flaret és una obra de Corbins (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge entre mitgeres de planta baixa i dos pisos, amb façanes a dues bandes. Encara que modificada representa un tipus definitori de la casa pagesa dels dos darrers segles. Planta baixa remarcant el portal d'entrada, planta pis amb una llarga i pesada balconada d'obra amb balustres afilagranades, i planta alta amb petites finestres de ventilació. Pel darrere uns pórtics de pedra picada donen al corral.

## Referències

* ↑ «Cal Flaret». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].
# Bèumont de Lesa

Bèumont de Lesa (francès Beaumont-sur-Lèze) és un municipi occità de Gascunya, en el departament de l'Alta Garona, a la regió Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana també l'anomenat Béumont de Lesat
# Bàidovo

Bàidovo (en rus: Байдово) és un poble (un possiólok) del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 431 habitants. Pertany al districte de Kuràguino.

## Referències

* ↑ Топокарты ГГЦ
* ↑ Список населенных мест Сибирского края. Том II. Округа Северо-Восточной Сибири. Новосибирск. 1929
# Cal Batalla

Cal Batalla és un edifici de Calafell (Baix Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta irregular amb dues façanes que donen a la via pública. És constituït per planta baixa i dues plantes pis. Les obertures d'ambdues façanes són distribuïdes simètricament.
A la façana principal hi ha la porta d'accés i una finestra contemporània. Al primer pis hi ha dos balcons amb llosana motllurada de pedra i cartel·les decorades amb el bust d'un personatge femení. Al segon pis hi ha dos balcons més, però de dimensions més petites. A la façana lateral també hi ha balcons, entremig hi ha una finestra. A la part superior de les façanes hi ha una cornisa motllurada. Les baranes dels balcons són fetes amb barrots verticals que arranquen d'un sòcol d'elements curvilinis. Les façanes són arrebossades i pintades de color blanc, menys el sòcol que és de color gris.
A l'interior de l'edifici hi ha una porta amb una reixa a la part superior amb la data de 1870.
El sistema constructiu és de tipus tradicional a base de murs de càrrega i sostres unidireccionals fets amb bigues de fusta. Els murs són de maçoneria unida amb morter de calç i les obertures de maó massís. Les llosanes dels balcons són de pedra tallada d'origen local i les cartel·les de terrissa.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Batalla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 setembre 2016].
# Can Ricós

Can Ricós és una masia del municipi de Vallgorguina (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia de tipus quasi basilical, consta de planta baixa, un primer pis i unes golfes en la part central. La coberta és a dues vessants, la central i les altres són inclinades. La façana és de composició simètrica i molt senzilla. Hi ha una porta d'entrada amb dovelles de pedra que formen un arc de mig punt. Les finestres són petites, algunes de pedra amb guardapols. Hi ha restes d'un rellotge de sol.

## Història

Aquesta masia fou construïda l'any 1890 per Agustí Valls, tal com ens diu la inscripció que es troba a la paret d'un edifici petit annexionat al principal i que fan servir de quadres. Aquesta casa es troba enmig d'un bosc i al costat d'un camp de conreu. És on viuen els masovers.

## Referències

* 1 2 3 «Can Ricós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2016].
# Ca n'Aliguer (Sant Miquel Sesperxes)

Ca n'Aliguer, també escrit com a Ca l'Aliguer o Ca l'Aligué, és un mas del municipi de Sant Martí de Centelles (Osona), situat a l'extrem sud occidental del terme, a prop i a llevant de la carretera C-1413b. Queda just al sud del revolt que hi ha en el punt quilomètric 8,4 d'aquesta carretera, al nord del Racó de la Font, a la dreta del torrent de la Viuda i al sud-oest dels Camps de Ca n'Aliguer.
L'edifici principal fou construït segurament cap el segle xiv, però no se'n coneixen referències fins al segle xvi, moment en el qual apareix en el fogatge de 1553 com a propietat de Joana Aliguer viuda. Durant els segles XVII i XVIII, el mas viu una expansió econòmica i és quan s'hi fan grans reformes i ampliacions. En aquell moment fou una de les explotacions agrícoles més importants de la zona; actualment el mas també té activitat agrícola i ramadera.
L'edifici principal té una planta rectangular, de coberta de doble vessant i 3 alçades (planta baixa, primer pis i pallissa). Les parets són de pedra local de petites i mitjanes dimensions, lligades amb morter i arrebossat. Les pedres cantoneres són carreus de mida grossa ben tallats i col·locats a soga i través. La façana principal dona a l'interior d'un petit barri de petites edificacions annexes tancades al voltant de l'edifici principal. La porta principal és adovellada i les finestres estan disposades de forma irregular. La part inferior de la façana és reforçada per contraforts ben visibles.

## Referències

* ↑ «Sant Martí de Centelles Osona». Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya. ICGC. Arxivat de l'original el 21 d’octubre 2020. [Consulta: 18 octubre 2020].
* 1 2 «Mapes de Patrimoni Cultural: Ca l'Aliguer o Aligué Sant Martí de Centelles». Diputació de Barcelona. [Consulta: 18 octubre 2020].
* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.