OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Piero Carini

Piero Carini va ser un pilot de curses automobilístiques italià que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Piero Carini va néixer el 6 de març del 1921 a Gènova i va morir el 30 de març del 1957 a Saint Etienne, França.

## A la F1

Va debutar a la tercera temporada de la història del campionat del món de la Fórmula 1, la corresponent a l'any 1952, disputant el 6 de juliol el GP de França, que era la quarta prova del campionat.
Piero Carini va arribar a participar entre les temporades 1952 i 1953 a tres curses puntuables pel campionat de la F1.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | Posició | Punts |
| 1952 | Scuderia Marzotto | Ferrari | Ferrari | SUI | 500 | BEL | FRA Ret | GBR | ALE Ret | HOL | ITA | | - | 0 |
| 1953 | Scuderia Ferrari | Ferrari | Ferrari | ARG | 500 | HOL | BEL | FRA | GBR | ALE | SUI | ITA Ret | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Jacint Castañeda

Jacint Maria Castañeda i Pujassons (Xàtiva, 13 de gener de 1743 - Hanoi, Vietnam, 7 de novembre de 1773) fou un frare dominic, missioner en terres de l'Extrem Orient, on morí martiritzat. És venerat com a sant per l'Església Catòlica.

## Biografia

Nascut a Xàtiva, fill de Josep i de Josepa, fou batejat a la Col·legiata de Santa Maria amb els noms de Fèlix Tomàs Joaquim Tadeu. Als vuit anys quedà orfe de pare i poc després va manifestar el desig d'ésser religiós. Va ingressar en 1756 en el convent de Sant Domènec de la mateixa ciutat, de l'Orde de Predicadors, on estudià, com després al d'Oriola. Hi prengué el nom de religió de Jacint, en homenatge a Jacint de Polònia. En 1761 va marxar cap a Manila com a missioner voluntari: hi acabà els estudis i hi fou ordenat sacerdot en 1765, a Cebu.
Predicà i oficià com a missioner a Fujian (Xina), on fou empresonat i desterrat. El 22 de febrer de 1770 arribà a Tonquín (Vietnam), on també fou perseguit i empresonat durant les persecucions del rei Trịnh Sam; després de tres mesos tancat en una gàbia, fou decapitat juntament amb el dominic vietnamita Vicenç Le Quang Liem.
Fou beatificat per Pius X el 20 de maig de 1906 i canonitzat per Joan Pau II el 19 de juny de 1988.

## Referències

* Climent, Arturo. San Jacinto Castañeda. Arxivat 2009-04-16 a Wayback Machine.
* Gran enciclopedia de la Comunidad Valenciana. Valencia: Editorial Prensa Alicantina, 2005. ISBN 84-87502-47-4.
* Pàgina sobre Jacint Castañeda de la Seu de Xàtiva Arxivat 2009-04-16 a Wayback Machine.
# Llacuna de l'Otún

La llacuna de l'Otún és un petit llac que rau en el Parc Nacional Natural Los Nevados, al departament de Risaralda de Colòmbia. Es troba a una altitud de 3.900 metres i té una àrea de 1.5 quilòmetres quadrats. El llac és d'origen glacial i s'alimenta del desglaç del Nevado de Santa Isabel. La llacuna de l'Otún és la font del riu Otún, que subministra aigua potable a les ciutats de Pereira i Dosquebradas.
En el llac i nien diverses espècies d'aus amenaçades o en perill d'extinció, com Merganetta armata, Anas flavirostris, Gallinago jamesoni o l'ànec de Jamaica i ha estat declarat zona Ramsar d'importància internacional. També té una gran població de truita arc de Sant Martí, introduïda per a la pesca recreativa i com a atracció per als visitants del llac.

## Referències

* ↑ Llanganati i Laguna del Otún, dues noves zones Ramsar als Andes del Nord (castellà), (anglès)

## Enllaços externs

* Fotografies del llac Otún Arxivat 2005-12-18 a Wayback Machine.
# Radi de la Terra

El radi de la Terra és un valor que s'utilitza com una unitat de mesura de distància, especialment en astronomia i geologia. La primera estimació científica del radi de la Terra va ser calculada per Eratòstenes. En general es denota per $R_{\oplus }$. Pel fet que la Terra no és perfectament esfèrica, no hi ha cap valor únic que serveixi per a representar el seu radi natural. Hi ha diverses distàncies des dels punts de la superfície fins al centre de la Terra en un rang que va des del radi polar de 6.357 quilòmetres, al radi equatorial de 6.378 quilòmetres (≈3.947–3.968 mi). I també diverses formes de modelar la Terra com una esfera donen un radi mitjà de 6.371 quilòmetres (≈3.959 mi). Al-Biruní, un important contribuïdor a la geodèsia i la geografia durant l'edat d'or de l'islam, introduint tècniques de mesurament de la terra per triangulació va calcular que el radi de la Terra hauria de ser 6.339,6 km, la millor de l'època.
Mentre que el "radi" normalment és una característica d'esferes perfectes, per poder tractar el radi de la Terra es defineix el terme d'una manera més general, com la distància d'algun "centre" de la Terra a un punt de la superfície o sobre una superfície idealitzada del model de la Terra. També pot significar algun tipus de mitjana de tals distàncies, o del radi d'una esfera amb una curvatura que coincideix amb la curvatura del model el·lipsoïdal de la Terra en un punt donat, fent referència principalment als models esfèrics i a l'el·lipsoide de referència de la Terra.

## Referències

* ↑ William F. Riley; Leroy D. Sturges. Ingeniería mecánica: Estática. Reverte, 1996, p. 7–. ISBN 978-84-291-4255-6.
* ↑ Radi de la terra.
* ↑ Pingree, David. «Bīrūnī, Abū Rayḥān iv. Geography». A: Encyclopaedia Iranica (en anglès). Columbia University, 1985. ISBN 978-1-56859-050-9.

## Vegeu també

* Arc de meridià
* Figura de la Terra per a una discussió més completa dels models.
* Geodèsia
* Missió Geodèsica Francesa
* Arc geodèsic de Struve
* Vall de Torne

## Enllaços externs

* Diameter-of-earth
# Molí fariner (Alfés)

El Molí fariner és una obra d'Alfés (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Restes arquitectòniques d'un antic molí fariner.
Es tracta d'una estructura de planta quadrangular bastida amb gruixuts murs de pedra escairada i morter. Al segle XXI es troba gairebé enderrocada, sense coberta. En resten en peu parts dels murs.
Diferenciem el que seria l'entrada principal, originalment formada per una volta de canó, que no es conserva en l'actualitat. També es troben, en la part inferior dels murs, petites obertures allindades per on passava l'aigua al cacau. De la mateixa manera, es conserva la bassa i una mola.
L'edifici es troba parcialment cobert per la vegetació circumdant.

## Referències

* 1 2 3 4 «Molí fariner». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 juliol 2021].
# Jaciment del Tossal de Cortiuda

El Jaciment del Tossal de Cortiuda és un jaciment arqueològic que està situat al municipi de Peramola, a la comarca de l'Alt Urgell. Està situat en una propietat privada, al vessant est del Tossal de Cortiuda, sobre un petit serrat descendent envers el barranc, cobert de bosc i sotabosc, a l'aire lliure i en bon estat de conservació.
El jaciment consisteix en un lloc d'habitació sense estructures.

## Descobriment i història

Durant els anys 70, Francesc Riart i Miquel Bach, de Peramola, van recollir en superfície molts fragments de ceràmica i d'indústria lítica al lloc, entre unes roques sense sediment.

## Troballes

En tota la zona, delimitada sobretot al cap, més pla, s'hi pot robar en superfície molta ceràmica a mà, molt grollera, i alguna amb cordons. Entre les peces que els informants van recollir, les més destacables serien:
* Ceràmica: un mugró, 2 fragments d'acanalats, un fragment de nansa i un fragment informe amb cordó.
* Indústria lítica: Peces paleolítiques en còdol i ndústria lítica sobre sílex, destacant la presència de micròlits sobre fragments de làmina.
Aquest jaciment ha sofert actuacions d'afeccionats i clandestins.
El material és a Cal Rutxé, de Peramola.

## Referències

* ↑ Jaciment del Tossal de Cortiuda, Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya
* Orals: Miquel Bach i Francesc Riart (Peramola)
* Generalitat de Catalunya (Extranet eGIPCI)
# Santa Magdalena de Vilajoan

Santa Magdalena de Vilajoan és un edifici religiós del poble de Vilajoan (municipi de Garrigàs (Alt Empordà)) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església de Santa Magdalena de Vilajoan està situada a l'entrada del veïnat de Vilajoan. Es tracta d'una església amb dues naus, tot i que fins al segle xi només en tenia una, i al segle xii es va afegir l'altra nau. La nau nord, la més antiga, té absis semicircular ultrapassat i la cobreix una volta de canó amb tres arcs torals. L'absis és de planta de ferradura i la coberta és de quart d'esfera. Al centre del mur hi ha una finestra de doble biaix. Els dos murs laterals de la nau tenien tres arcs dels que es conserven els de la banda nord. Els del mur de migdia van ser destruïts per afegir-hi l'altra nau i obrir-hi formers més grans. La nau romànica que s'afegí a la banda de migdia es comunica, com hem dit, mitjançant dos arcs formeres. La portalada s'obre en el mur lateral sud d'aquesta nau. És de dos arcs en gradació, llinda i timpà. En el timpà, en baix relleu, hi ha una creu inscrita en un cercle. En el mur de migdia es conserva la cornisa excorbada. Aquesta nau es cobrí amb volta de canó. Damunt la banda de ponent d'aquesta nau s'eleva el campanar, de dues arcades.

## Història

L'església de Santa Magdalena de Vila Joan és documentada des del segle xi. Així, se sap que el 1093 va ser donada al priorat de Lledó per Arnau Gausbert. L'edifici presenta elements arquitectònics que corresponen a cronologies diverses. De l'època més primitiva, datable entre els segles X-XI, es conserva una nau amb absis semicircular. La nau afegida a la banda de migdia segurament va ser bastida durant els darrers anys del segle xi, i l'absis pot ser datat entre els segles XVI -XVII.
La parròquia de Vilajoan, documentada els segles xiii i xiv, havia estat pròpia el segle xix, quan el lloc formava un municipi independent juntament amb el veí nucli d'Ermedàs.

## Referències

* 1 2 3 «Santa Magdalena de Vilajoan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Bobrovec

Bobrovec és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1231.
# Polyipnus laternatus

Polyipnus laternatus és una espècie de peix pertanyent a la família dels esternoptíquids.

## Descripció

* Fa 4,4 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 370 i 500 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental: el mar Carib, el golf de Mèxic i el corrent del Golf fins al Cap Hatteras.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Günther A., 1887. Report on the deep-sea fishes collected by H. M. S. Challenger during the years 1873-1876. Rep. Sci. Res. Voy. H.M.S. Challenger v. 22 (pt 57). i-lxv + 1-268.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Garman, S., 1899. The Fishes. A: Reports on an exploration off the west coasts of Mexico, Central and South America, and off the Galapagos Islands ... by the U. S. Fish Commission steamer "Albatross," during 1891... Núm. XXVI. Memoirs of the Museum of Comparative Zoology v. 24: Text: 1-431, Atlas: Pls. 1-85 + A-M.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Harold, A. S., 1994. A taxonomic revision of the sternoptychid genus Polyipnus (Teleostei: Stomiiformes) with an analysis of phylogenetic relationships. Bull. Mar. Sci. 54(2):428-534.
* ↑ Bigelow, H.B., D.M. Cohen, M.M. Dick, R.H. Gibbs, Jr., M. Grey, J.E. Morrow, Jr., L.P. Schultz i V. Walters, 1964. Fishes of the western North Atlantic. Part four. New Haven, Sears Found. Mar. Res., Yale Univ.
* ↑ Claro, R., 1994. Características generales de la ictiofauna. p. 55-70. A R. Claro (ed.) Ecología de los peces marinos de Cuba. Instituto de Oceanología Academia de Ciencias de Cuba i Centro de Investigaciones de Quintana Roo.
* ↑ Claro, R. i L.R. Parenti, 2001. The marine ichthyofauna of Cuba. p. 21-57. A: Claro, R., K.C. Lindeman i L.R. Parenti (eds) Ecology of the marine fishes of Cuba. Smithsonian Institution Press, Washington i Londres. 253p.
* ↑ Ramjohn, D.D. 1999. Checklist of coastal and marine fishes of Trinidad and Tobago. Marine Fishery Analysis Unit, Fisheries Division, Ministry of Agriculture, Land and Marine Resources, Trinitat i Tobago. Fisheries Information Series 8, 151 p.
* ↑ Rass, T. S., 1971. Deep-sea fish in the Caribbean Sea and the Gulf of Mexico (the American Mediterranean Region). p. 509-526. A: Symposium on Investigations and Resources of the Caribbean Sea and Adjacent Regions. UNESCO, París.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Jafarisme

El jafarisme és una escola de jurisprudència islàmica creada a partir dels ensenyaments de Jàfar as-Sàdiq (702 - 765), el sisè imam xiïta. Es tracta de la principal escola del fiqh dins del xiisme.
Es diferencia de les quatre escoles de jurisprudència sunnites en la seva dependència de l'ijtihad, l'ús de la raó per interpretar les lleis islàmiques, així com en matèria d'herència, d'impostos religiosos, de comerç, d'estatut personal i en el fet que permet el matrimoni temporal o mutʿa. Tanmateix, malgrat aquestes diferències, hi ha hagut nombroses fàtues recomanant l'acceptació del jafarisme com una escola de jurisprudència musulmana acceptable pels organismes religiosos sunnites.
# Llacuna del Carbón (Santa Cruz)

La Llacuna del Carbón és una depressió situada a la província de Santa Cruz. Aquesta té una altitud de 108 metres sota el nivell del mar. És la setena depressió més gran del planeta Terra. A més a més, aquest lloc és d'un gran interès paleontològic.
# Moapa Valley

Moapa Valley és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nevada. Segons el cens del 2000 tenia 5.784 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Moapa Valley tenia 5.784 habitants, 1.934 habitatges, i 1.526 famílies La densitat de població era de 51,24 habitants per km².
Dels 1.934 habitatges en un 38,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 69,8% hi vivien parelles casades, en un 6,5% dones solteres, i en un 21,1% no eren unitats familiars. En el 17,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,99 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,43.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,5% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 22,9% entre 25 i 44, un 21,5% de 45 a 64 i un 15,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35,8 anys. Per cada 100 dones hi havia 101,67 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.942 $ i la renda mediana per família de 47.575 $. Els homes tenien una renda mediana de 42.348 $ mentre que les dones 26.442 $. La renda per capita de la població era de 16.696 $. Aproximadament el 5,7% de les famílies i el 6,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Moapa Valley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 19 setembre 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table-Moapa Valley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010.
# Perdiu de mar australiana

La perdiu de mar australiana (Stiltia isabella) és una espècie d'ocell de la família dels glareòlids (Glareolidae) i única espècie del gènere Stiltia. Habita praderies, camps i bordells de pantans del nord i interior d'Austràlia, arribant fins a les illes de la Sonda durant l'època seca.
# Bobrov (Eslovàquia)

* No s'ha de confondre amb Bobrov.
Bobrov és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país.
Es troba documentat des del 1550.

## Referències

* ↑ «Žilinský kraj (Slovakia): Towns and Municipalities in Districts - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 28 gener 2024].
* ↑ Bobrov, Obec. «Obec Bobrov» (en eslovac). [Consulta: 28 gener 2024].
# Štós

Štós és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1341. Després de la invasió dels mongols al 1241, la regió despoblada va ser repoblada per colons alemanys. El topònim deriva del nom de la família alemanya Stoss. El 1341 es va donar molts privilegis als miners alemanys. El poble va passar a Jasov i el 1427 a Smolník. Després d'això, pertanyia al senyor local Ján Baglos. En 1449 Johann Kistner de Štítnik va donar la seva part del llogaret per cartoixa del Comtat de Spiš.
# Jesús Loroño Artega

Jesús Loroño Artega (Larrabetzu, 10 de gener de 1926 - 12 d'agost de 1998) va ser un ciclista basc que fou professional entre els anys 1944 i 1962, durant els quals va aconseguir 65 victòries.
La seva especialitat eren les etapes de muntanya, com proven el Campionat nacional en l'especialitat i la classificació de la muntanya del Tour de França 1953. Va rivalitzar en aquest terreny amb Federico Martín Bahamontes.
Va guanyar la Volta a Espanya 1957, després d'haver estat segon el 1956, en què fou superat per només 13 segons.
El 1953 aconseguí una victòria d'etapa al Tour de França, a més del Gran Premi de la Muntanya i la cinquena posició en el de 1957.

## Palmarès

* 1947
** 1r a la Pujada al Naranco
** 1r a la Pujada a Arantzazu
* 1949
** Campió de Bizkaia
** 1r a la Pujada a Arrate
** 1r al Circuit de Getxo
* 1951
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Catalunya
* 1953
** Vencedor d'una etapa al Tour de França i vencedor del Gran Premi de la Muntanya
* 1954
** Campió d'Espanya de Muntanya
** 1r a Iurreta
* 1955
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Catalunya
** Vencedor d'una etapa del Circuit Montanyès
** 1r a la Pujada a l'Atalaia (Santander)
* 1956
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Astúries
** 1r a la Bicicleta Eibarresa
* 1957
** 1r a la Volta a Espanya i vencedor d'una etapa
** 1r a la Volta a Catalunya i vencedor d'una etapa
** 1r a Urduliz
* 1958
** 1r a la Bicicleta Eibarresa i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
* 1960
** Vencedor d'una etapa a la Bicicleta Eibarresa
** 1r a Muxika

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1948. 21è de la classificació general
* 1950. 10è de la classificació general
* 1955. 4t de la classificació general
* 1956. 2n de la classificació general
* 1957. 1r de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1958. 8è de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1959. 18è de la classificació general
* 1960. 9è de la classificació general
* 1961. 10è de la classificació general
* 1962. 13è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1953. 50è de la classificació general. Vencedor d'una etapa. 1r del Gran Premi de la Muntanya
* 1955. 20è de la classificació general
* 1956. 29è de la classificació general
* 1957. 5è de la classificació general
* 1960. 21è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1953. 43è de la classificació general
* 1954. 24è de la classificació general
* 1958. 7è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Jesús Loroño». procyclingstats.com. [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ «Museo del Ciclismo - Jesus LORONO ARTEAGA» (en italià). museociclismo.it. [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ «Jesús Loroño Arteaga» (en anglès). cyclingarchives.com. [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ Heijmans, Jeroen; Mallon, Bill. Historical Dictionary of Cycling (en anglès). Scarecrow Press, 2011-10-16, p. 253. ISBN 978-0-8108-7175-5.

## Enllaços externs

* Palmarès de Jesús Loroño Arxivat 2005-05-17 a Wayback Machine. (castellà)
* Jesús Loroño Artega a ProCyclingStats
# Moapa coriacea

Moapa coriacea és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: sud-est de Nevada (Estats Units).

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.
* ↑ Jelks, H.L., S.J. Walsh, N.M. Burkhead, S. Contreras-Balderas, E. Díaz-Pardo, D.A. Hendrickson, J. Lyons, N.E. Mandrak, F. McCormick, J.S. Nelson, S.P> Platania, B.A. Porter, C.B. Renaud, J.J. Schmitter-Soto, E.B. Taylor i M.L. Warren, Jr., 2008. Conservation status of imperiled North American freshwater and diadromous fishes. Fisheries 33(8): 372-407.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1980. A list of common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (12)1-174.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Perdiu de mar de Madagascar

La perdiu de mar de Madagascar (Glareola ocularis) és una espècie d'ocell de la família dels glareòlids (Glareolidae) que habita llacs, rius, praderies i costes de les terres baixes de Madagascar.
# Bolaños

«Bolaños» té aquests significats:
Geografia:
* Bolaños de Calatrava, un municipi de Ciudad Real, Castella-la Manxa
* Bolaños de Campos, un municipi de Valladolid, Castella i Lleó
* Bolaños (Mèxic), municipi mexicà de Jalisco
Biografies:
* Andrés de la Rosa Bolaños (1969–), futbolista asturià
* Ricard Fargas i Bolaños (1935–), pilot de motociclisme
* Roberto Gómez Bolaños "Chespirito" (1929–), actor i humorista mexicà

## Vegeu també

* Bolaño
* Bolanos
# Šuja

Šuja és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1393.