OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Portos de Galicia

Portos de Galicia és un ens públic gallec adscrit a la Conselleria del Mar que administra els ports que depenen de la Xunta de Galicia.
Va començar les seves activitats el 1996 i gestiona, conserva i explota el desenvolupament dels 122 ports i instal·lacions portuàries de Galícia, en els quals es desenvolupen activitats pesqueres, marisqueres, comercials i esportives.
A Galícia existeixen sis ports d'interès general que són gestionats per cinc autoritats portuàries: Ferrol-San Cibrao, la Corunya, Marín, Vigo i Vilagarcía, que depenen directament del Ministeri de Foment.
Pablo Crespo va ser vocal de Portos de Galicia i va renunciar al càrrec el 2003, però només va ser apartat d'aquesta administració el 2006. Des de juliol de 2011, el president del consell d'administració n'és Jose Juan Durán Hermida, exvicepresident de la Diputació de Pontevedra i exsecretari d'Organització del PP. És el successor de José Manuel Álvarez Campana.

## Referències

* ↑ Díaz Fernández, José Antonio. El sistema de transportes y comunicaciones terrestres en el desarrollo regional de Galicia. (en castellà). Santiago: Univ Santiago de Compostela, 2007, p. 1516.
* ↑ «Portos de Galicia mantiene 268 señales marítimas en toda la costa gallega» (en castellà). Far de Vigo, 22-03-2010.
* ↑ «Sistema Portuario Galego» (en gallec). Portos de Galicia, s.d. [Consulta: 6 agost 2018].
* ↑ Hermida Ferrol, Patricia «Los implicados en el Gürtel dejan obras sin finalizar y "fraudes fiscales" en Galicia» (en castellà). El Correo Gallego, 17-03-2011. Arxivat de l'original el 2018-08-06 [Consulta: 6 agost 2018]. Arxivat 2018-08-06 a Wayback Machine.
* ↑ «Benvida do Presidente» (en gallec). Portos de Galicia, s.d. [Consulta: 6 agost 2018].
* ↑ Huete, Cristina «La Xunta coloca a una excargo del PP abogada en un puesto de ingeniero» (en castellà). El País, 13-04-2016. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Pérez, Paula «El pontevedrés José Juan Durán presidirá Portos de Galicia tras la renuncia de Álvarez Campana» (en castellà). Faro de Vigo, 22-07-2011.

## Bibliografia

* Portos de Galicia (en gallec, castellà). Galicia: Xunta de Galicia, Consellería de Política Territorial, Obras Públicas e Vivenda, Dirección Xeral de Obras Públicas. ISBN 8445307479.
# Portoscuso

Portoscuso (en sard, Portescusi) és un municipi italià, situat a la regió de Sardenya i a la província de Sardenya del Sud. L'any 2004 tenia 5.361 habitants. Es troba a la regió de Sulcis-Iglesiente. Limita amb els municipis de Carbonia, Gonnesa i San Giovanni Suergiu.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Adriano Puddu | Llista Cívica |
# Potamotrygon leopoldi

Potamotrygon leopoldi és una espècie de peix pertanyent a la família dels potamotrigònids.

## Descripció

* Fa 40 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical (20 °C-25 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: rius Xingu i Fresco (conca del riu Xingu, el Brasil).

## Costums

Es colga a la sorra durant el dia i surt a caçar invertebrats bentònics durant la nit.

## Estat de conservació

Les seues principals amenaces són la pèrdua i degradació del seu hàbitat a causa de les activitats agrícoles, pesqueres i ramaderes, l'extracció d'or, l'explotació forestal, les aigües residuals i les deixalles sòlides abocades als cursos fluvials.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Potamotrygon leopoldi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ De Carvalho, M.R., N. Lovejoy i R.S. Rosa, 2003. Potamotrygonidae (River stingrays). P. 22-28. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.). Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1997: Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.
* ↑ Charvet, P; Torres, Y.T.P; Santana, F.M.; Sayer, C. (2022). "Potamotrygon leopoldi." 2022 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2022. [Consulta: 26 abril 2023]

## Enllaços externs

* Catalogue of Life Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* AQUATAB
# Potamotrygon constellata

Potamotrygon constellata és una espècie de peix pertanyent a la família dels potamotrigònids.

## Descripció

* Fa 62 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, potamòdrom, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Amazones i Solimões.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Garman S. W., 1877. On the pelvis and external sexual organs of selachians, with especial references to the new genera Potamotrygon and Disceus (with descriptions). Proc. Boston Soc. Nat. Hist. v. 19. 197-214.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Vaillant, L. L., 1880. Sur les raies recueillies dans l'Amazone par M. le Dr. Jobert. Bulletin de la Société philomathique de Paris (7th Série) v. 4: 251-252.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Potamotrygon constellata» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Ferreira, E.J.G., J.A.S. Zuanon i G.M. dos Santos, 1998. Peixes comerciais do médio Amazonas. Instituto Brasileiro do Meio Ambiente e dos Recursos Naturais Renováveis. 211 p.
* ↑ De Carvalho, M.R., N. Lovejoy i R.S. Rosa, 2003. Potamotrygonidae (River stingrays). P. 22-28. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.). Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil.
* ↑ Riede, K., 2004. Global register of migratory species - from global to regional scales. Final Report of the R&D-Projekt 808 05 081. Federal Agency for Nature Conservation, Bonn, Alemanya. 329 p.
* ↑ Ferreira, E.J.G., J. Zuanon i G.M. dos Santos, 1996. A list of commercial fish species from Santarém, State of Pará, Brazil. Naga ICLARM Q. 19(3): 41-44.
* ↑ Rosa, R.S., 1985. A Systematic Revision of the South American Freshwater Stingrays (Chondrichthyes: Potamotrygonidae). School of Marine Science, College of William and Mary.
* ↑ Reis, R.E., Kullander, S.O. i Ferraris, C.F., 2003. Check list of the freshwater fishes of South and Central America. Museu de Ciências e Tecnologia, Pontifícia Universidade Católica do Rio Grande do Sul, Porto Alegre, Rio Grande do Sul, el Brasil.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moravec, F., 1998: Nematodes of freshwater fishes of the neotropical region. Acadèmia de Ciències de la República Txeca, Praga.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Preu strike

El preu strike o preu d'exercici (de l'anglès: strike price) és el preu al qual es pot exercir una opció. És a dir, és el preu pactat al qual pot ser transaccionat (comprat / venut) l'actiu subjacent si el posseïdor d'una opció exerceix el seu dret abans del seu venciment. Seria l'equivalent al preu forward d'un futur (finances).
Una opció call dona dret al posseïdor a comprar l'actiu subjacent al preu strike, i una opció put dona dret al posseïdor a vendre l'actiu subjacent al preu strike. Si el preu spot ha ultrapassat el punt mort el posseïdor de l'opció exercirà l'opció amb beneficis; si el preu spot es troba en zona premium (entre l'strike i el punt mort), tan sols recuperarà una part de la prima de l'opció, però no la perdrà tota. Si l'opció es troba out-of-the-money el posseïdor no l'exercirà i perdrà tot l'import de la prima.
Les institucions financeres que emeten opcions o covered warrants (el mercats de valors i els bancs) decideixen els preus strike de les noves emissions d'opcions en funció del preu spot del subjacent així com de l'oferta actual d'opcions existent al mercat. Per exemple si una acció té un preu spot de 52.50 €, el mercat de valors pot emetre una nova sèrie d'opcions amb preu strike a 40 €, 50 €, 55 € i 65 €, per bé que si ja n'existissin a aquests strikes no en crearia de noves.
El preu strike, en relació al preu spot, és el que determina el valor intrínsec d'una opció, que conjuntament amb el valor temporal forma el preu total de l'opció, la prima.

## Vegeu també

* Preu spot
* Punt mort (economia)
* Prima
* Opció
# Plumgau

El Plumgau, esmentat en fonts medievals també com Pflaumgau o Blumgau, estava a la part inferior del Maingau a Francònia. Era una de les províncies o subdivisions del Maingaus, sent les altres el Bachgau, el Rodgau i el Kinziggau.
# Famciclovir

El famciclovir és un medicament antiviral anàleg a la guanina que s'utilitza per al tractament de les infeccions causades pel virus de l'herpes zoster. Impedeix la replicació de l'ADN viral i així escurça la malaltia. Altres fàrmacs de la mateixa família són l'aciclovir i el valaciclovir. És un profàrmac, de major biodisponibilitat oral, del penciclovir que és la substància farmacològicament activa.

## Indicacions

Està indicat en el tractament de l'herpes zoster, l'herpes genital i per evitar recurrències en les infeccions per herpes simple en pacients afectats per HIV.

## Dosis

Està disponible en comprimits de 125, 250, 500 i 750 mg. Pel tractament de l'herpes zoster la dosis habitual és 500 mg cada 8 hores (tres cops al dia) durant 7 dies. És un producte amb nefrotoxicitat i requereix ajustament de la dosi en pacients amb insuficiència renal o insuficiència hepàtica.

## Referències

* 1 2 «Famciclovir». Vademecum.es.(castellà)
* ↑ Villa, Luis F. Medicum: Guía de terapia farmacológica 2004. ADIS. MEDILOGIC, S.L., 2004. ISBN 84-931386-7-3 [Consulta: 1r juny 2010].
* ↑ «Famciclovir a Instituto Químico Biológico». [Consulta: 1r novembre 2014].
# Sensibilitat a la fricció

La sensibilitat la fricció és una aproximació de la quantitat de fricció o fregament que un compost pot suportar abans que exploti prematurament. Per exemple, la nitroglicerina té una molt alta sensibilitat a la fricció, cosa que significa que amb molt poca fricció es pot desencadenar una violenta explosió. No hi ha cap determinació exacta de la quantitat de fricció necessària per desencadenar l'explosió en un compost, però s'hi aproxima per la determinació de la quantitat de força aplicada i per la quantitat de temps abans que esclati el compost.
# Col·legi de la Immaculada de les Escoles Pies

El Col·legi de la Immaculada de les Escoles Pies és una escola i monument del municipi del Masnou (Maresme) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Història

Fou construït a la segona meitat del segle xix. El pas a nivell es va construir l'any 1892. Durant la Guerra Civil s'adequà a nous usos fent-hi un hospital on hi havia la capella, que a partir de l'any 1945 es va reconstruir. L'any 1966, Pere-Jordi Bassegoda hi dissenyà una ampliació amb noves aules. L'any 1940 es va fundar l'associació de les antigues alumnes.

## Descripció

Edifici escolar d'un sol volum de planta rectangular i forma de cub. Està compost de planta baixa, tres pisos i terrat pla utilitzat com a zona recreativa per l'alumnat del col·legi. L'alçada de les plantes va minvant a mesura que pugen els pisos. El parament de la façana és llis i sobri, només destaca el fris amb una sèrie de motius circulars amb quatrilòbuls a dins. La distribució d'espais de l'interior es resol amb un pati central porxat amb arcades. Totes les finestres i la porta d'accés són d'arc de mig punt. Els jardins i els camps d'esports són afegits posteriors.

## Referències

* ↑ Fitxa 08118/121 "Col·legi de la Immaculada - el Masnou" a "patrimonicultural.diba.cat"
* ↑ Inventari del Patrimoni Arquitectónic. Fitxa - Col·legi de l'Immaculada de les Escoles Pies
# Harri Otsa

Harri Otsa (Tallinn, 3 de novembre de 1926 - Tallinn, 30 d'octubre de 2001) va ser un compositor i pedagog musical estonià.
Harri Otsa va anar al prestigiós col·legi de Gustau Adolf de Tallinn on va començar els estudis de música amb classes de piano a l'escola de Niina Murrik-Polonsky i va prendre classes particulars de Theodor Lemba. El 1944 va ingressar a l'exèrcit alemany i fou ferit greument. Fins al 1946 va viure a Alemanya, però després va tornar a la seva terra natal.
Otsa va estudiar de 1946 a 1948 teoria musical a l'Escola de Música de Tallinn i després composició amb Mart Saar al Conservatori de Tallinn. El 1953 va aprovar el seu examen. Harri Otsa va treballar de 1953 a 1962 a l'Escola de Música de Tallinn. De 1962 a 1988 va ser professor de teoria de la música al Conservatori de Tallinn. Durant un breu temps va ensenyar també a l'escola secundària de música de Tallinn. Otsa ha recopilat materials educatius com Folklore estonià (1967) i Succesiones harmòniques (1985).
La seva creació musical es basa sovint en cançons populars estonies antigues i noves i moltes de les seves composicions tenen un caràcter humorístic i alegre. Des de la dècada de 1960 fins a la de 1980 va ser el compositor de música de cambra més productiu d'Estònia. Va escriure peces obligatòries per a concursos instrumentals i corals. Les seves peces han estat interpretades per l'Orquestra Simfònica Nacional d'Estònia (directors Roman Matsov i Peeter Lilje), nombrosos cors (incloent actuacions a Festivals de la Cançó), Jaan Tamm Woodwind Quintet, conjunts Vikerlased, Kurekell, Kukulind i Pasunapoisid, intèrprets Margarita Voites, Ines Rannap, Matti Reimann i molts altres. Moltes de les seves peces es van gravar a la ràdio d'Estònia i es van imprimir principalment a les col·leccions de partitures d'Estònia.
Sobretot com a compositor és com Harri Otsa s'ha fet conegut internacionalment. Entre les seves obres més importants destaquen les òperes Paula pulm i Tooma tohter (ambdues de 1967) i cinc danses d'Estònia per a orquestra simfònica i dos concerts per a piano (1977 i 1981).
El 2001, a Harri Otsa se li va atorgar l'Orde de la Creu de l'Àguila de classe V.

## La seva millor obra

El Concert per a violí de Harri Otsa va ser compost el 1983 i es va estrenar el 4 d'abril de 1984 amb Ülo Kaadu (violí) i l'Orquestra Simfònica Nacional d'Estònia sota la direcció de Peeter Lilje. La partitura només estava disponible en manuscrit fins ara, però amb el permís de la família Otsa, la partitura completa resta preparada per descarregar-se gratuïtament. El concert per a violí d'Harri Otsa es troba a la llista de recomanacions de concerts per a violí magistrals del segle xx. És una composició que mereix ser coneguda més àmpliament segons els crítics.

## Referències

* 1 2 https://www.emic.ee/?sisu=heliloojad&mid=58&id=119&lang=eng&action=view&method=biograafia
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2022-08-26. [Consulta: 26 agost 2022].

## Enllaços externs

* (alemany)al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya
* {estonià} Arxivat 2007-07-13 a Wayback Machine. (revista de cultura Sirp, 2 de novembre de 2001)
# Epinephelus trophis

Epinephelus trophis és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'est de l'Índic.

## Referències

* ↑ Bloch M. E. 1793. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlin. Naturg. Ausl. Fische v. 7. i-xiv + 1-144.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Heemstra, P.C. i Randall, J.E., 1993, Groupers of the World (Family Serranidae, Subfamily Epinephelinae). An annotated and illustrated catalogue of the grouper, rockcod, hind, coral grouper and lyretail species known to date. FAO Species Catalogue Vol. 16., FAO Fish. Synop. Núm. 125, 125:I-viii, 1-382.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# A Drunkard's Reformation

A Drunkard's Reformation és una pel·lícula muda de la Biograph dirigida per D. W. Griffith i protagonitzada per Marion Leonard i Arthur V. Johnson. La pel·lícula, d'una bobina, fou la primera en passar la censura cinematogràfica recentment constituïda estrenant-se l'1 d'abril de 1909.

## Argument

John Wharton està casat i és pare d'una nena de vuit anys. Per culpa de males companyies s'ha convertit en un borratxo i maltracta la seva família. Un dia la seva filla li mostra dues entrades per anar al teatre i li demana que la dugui. Després d'una certa persuasió accepta anar-hi. L'obra és una dramatització de "La Taverna'" d'Émile Zola, que mostra la decadència d'un pare de família per culpa del rom. Mentre es succeeix l'obra, Wharton se sent cada cop més identificat amb el personatge i més culpable de la seva actitud. Quan cau el teló és un home canviat i va cap a casa determinat de no beure més, cosa que promet a la seva esposa. Dos anys després, trobem la petita família asseguda, feliç i tranquil·la, al costat de la llar de foc i sabem que la promesa s'ha complert.

## Repartiment

* Marion Leonard (l'esposa)
* Arthur V. Johnson (el marit)
* Adele DeGarde (la filla)
* Charles Avery (actor)
* John R. Cumpson (a l'orquestra/al bar)
* Gladys Egan (actriu que interpreta la filla)
* Robert Harron - Theatre Usher
* Anita Hendrie (actriu/espectadora)
* Florence Lawrence (actriu que interpreta l'esposa)
* Linda Arvidson (actriu)
* David Miles (actor que interpreta el marit)
* Owen Moore (actor)
* Tom Moore (espectador)
* Herbert Prior (al bar)
* Mack Sennett (actor/a l'orquestra/al bar)
* Harry Solter (actor)
* Herbert Yost (actor)

## Significació en la filmografia de Griffith

Griffith no feia més d'un any que havia començat la direcció de pel·lícules i en aquesta ja trobem alguns aspectes experimentals dins del llenguatge cinematogràfic. En ella, Griffith, usa una peça de teatre dins de la pel·lícula, alternant plans on es mostra la platea amb plans de l'escenari, per fer una exploració psicològica del personatge principal. Es de destacar també el recurs d'una il·luminació lateral en l'escena final de la pel·lícula per simular la presència de la llar de foc.

## Referències

* ↑ «A Drunkard's Reformation» (en anglès). American Film Institute Catalog. [Consulta: 5 abril 2021].
* ↑ Gallen, Ira H. D.W. Griffith: Master of Cinema (en anglès). FriesenPress, 2015-12-15. ISBN 978-1-4602-6099-9.
* ↑ «Latests films T». he Moving Picture World, 01-05-1909, pàg. 572.
* ↑ «A Drunkard's Reformation». The Moving Picture World, 27-03-1909, pàg. 376.
* ↑ Gunning, Tom. D.W. Griffith and the Origins of American Narrative Film: The Early Years at Biograph (en anglès). University of Illinois Press, 1994, p. 170. ISBN 978-0-252-06366-4.
* ↑ Sight and Sound (en anglès). British Film Institute, 1942.

## Enllaços externs

* A Drunkard's Reformation al catàleg de l'American Film Institute
* Pel·lícula completa a Youtube
# Costanza Calenda

Costanza Calenda, també coneguda com a Constança Calenda o Constance Calenda, (fl. s. XV) fou una doctora italiana, una de les poques dones de les quals se sap que practicaven la medicina en l'edat mitjana. Era filla del Dr. Salvatori Calenda, degà de l'Escola de Medicina de Salern. Es creu que aconseguí titular-se com a doctora en Medicina en la Universitat de Nàpols, després d'aprovar un examen, i que fou la primera occidental que obtingué aquest títol; segurament entre 1422 i 1423. Els documents que avalen aquestes dades, però, foren destruïts durant la Segona Guerra Mundial, tot i que encara n'hi ha algunes còpies.
En l'estudi de Salvatore De Renzi sobre l'Escola de Medicina de Salern realitzat al s. XIX, Calenda és una de les quatre dones esmentades —juntament amb Rebecca Guarna, Abella i Mercuriade— de qui es coneix que practicaven medicina, impartien conferències sobre medicina, i escrivien tractats. Forma part del grup de dones conegut com a Mulieres Salernitanae, és a dir, 'Dones de Salern'.

## Referències

* ↑ Women and the Practice of Medical Care in Early Modern Europe, 1400-1800. Springer, 2011, p. 14. ISBN 9780230295179.
* ↑ Women of the Renaissance. University of Chicago Press, 2008, p. 45. ISBN 9780226436166.
* ↑ Green, Monica (invierno de 1989). «Women's Medical Practice and Health Care in Medieval Europe». Signs 14(2): 453. Working Together in the Middle Ages: Perspectives on Women's Communities.
* ↑ Oakes, Elizabeth H (2007). Encyclopedia of World Scientists. Nova York: Infobase Publishing. ISBN 9781438118826.
# Clayton Drumm

Clayton Drumm (títol original: Amore, piombo e furore) és una pel·lícula dels Estats Units dirigida per Monte Hellman, estrenada el 1978. Ha estat doblada al català.

## Argument

Clayton Drumm és un gàngster condemnat que obté un ajornament per assassinar el propietari d'un ranxo, Matthew Sebanek, a compte d'una companyia de ferrocarrils.

## Repartiment

* Warren Oates: Matthew Sebanek
* Fabio Testi: Clayton Drumm
* Jenny Agutter: Catherine Sebanek
* Sam Peckinpah: Wilbur Olsen
* Isabel Mestres: Barbara, la dona de Virgil
* Gianrico Tondinelli: Johnny Sebanek
* Franco Interlenghi: Hank Sebanek
* Charly Bravo: Duke, el germà de Barbara
* Paco Benlloch: Virgil Sebanek
* Sydney Lassick: l'amic del xèrif

## Referències

* ↑ esadir.cat. Clayton_Drumm. esadir.cat.
* ↑ «Amore, piombo e furore». The New York Times.
# Clordecona

La clordecona, també coneguda com a kepona, és un insecticida carciogènic de la família del mirex emprat als Estats Units entre el 1966 i el 1975.
Químicament, la clordecona és una cetona policíclica clorada feta servir com a insecticida i fungicida amb fórmula molecular C$_{10}$Cl$_{10}$O. S'absorbeix ràpidament per la pell i les vies respiratòries. L'exposició a aquesta substància pot provocar problemes com tremolors, pèrdua de memòria o mals de cap. A més de l'increment del risc de patir càncer. El seu ús està prohibit en la major part dels països desenvolupats.
La clordecona és persistent al medi ambient i té un temps de vida mitjà d'uns trenta anys.

## Referències

* ↑ Raimon Guitart, Tòxics, verins, drogues i contaminants, Volum 52 de Manuals de la UA, Barcelona, Universitat Autònoma de Barcelona, 2008, pàgina 74, ISBN 9788449025587
* ↑ «5 Compostos com a interferents endocrins», Interferents endocrins, una amenaça a l'ordre del dia, pàgina 21
* ↑ Susana Borràs i Pentinat, Arxivat 2011-07-24 a Wayback Machine. Arxivat 2011-07-24 a Wayback Machine. Arxivat 2011-07-24 a Wayback Machine. Arxivat 2011-07-24 a Wayback Machine. Arxivat 2011-07-24 a Wayback Machine. Arxivat 2011-07-24 a Wayback Machine. Arxivat 2011-07-24 a Wayback Machine. Arxivat 2011-07-24 a Wayback Machine. «La V Conferencia de las Partes del Convenio de Estocolmo sobre Contaminantes Orgánicos Persistentes» (castellà) Arxivat 2011-07-24 a Wayback Machine., Perspectiva del dret internacional del medi ambient, Universitat Rovira i Virgili, 2011, pàgina 9 ss.
# Coll del Molí

«Coll del Molí» té aquests significats:

## Vegeu també

* Collet del Molí
# Coll Travà

El Coll Travà és una collada situada a 1.285 metres d'altitud situat en el terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
Està situat en el plegament més meridional dels que formen la Serra de Carrànima, al nord-oest del Botant de la Sadella. Més a ponent hi ha eñs Passos de Coll Travà.
Era un coll en el camí de muntanya, potser de bast, que accedia al santuari de la Mare de Déu de Carrànima des del sud, per la vall del barranc de Fonguera.

## Etimologia

Sense referir-se directament a Travà, Joan Coromines relaciona tot de topònims començats en trav- seguits d'una a tònica amb dos ètims germànics relacionats amb noms propis.

## Referències

* ↑ Coromines, 1997.

## Bibliografia

* COROMINES, Joan. "Taravaus". A: Onomasticon Cataloniae. VII. Sal-Ve. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i "la Caixa", 1997. ISBN 84-7256-854-7.

## Enllaços externs

* El Coll Travà en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya