OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Torre de Sant Marçal

La Torre de Sant Marçal és una obra amb elements gòtics i renaixentistes de Vilademuls (Pla de l'Estany) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Construcció d'origen militar, situada al nord de l'església de Sant Marçal de Quarantella, formada per un cos rectangular de notables dimensions, cobert a dues aigües i amb el carener orientat d'oest a est. La façana principal està situada al nord. En destaquen la porta dovellada d'accés i les finestres ogivals que s'obren al primer pis. A l'angle nord-est hi ha una torre de planta quadrangular que tapa part de la porta dovellada d'accés. Té una planta baixa coberta amb volta de canó i l'escala de pujada és a la part sud. Presentava una altra planta i a més una golfa habitable sota teulat, coberta amb biguetes de fusta i llates, i a dues aigües, i finestres, avui tapades. La resta de cossos s'agrupen al nord de la façana principal i a l'oest.
A l'interior hi ha una ampla sala en la que es conserva un armari que primitivament era un frontal de xemeneia de pedra treballada en gòtic flamíger, on hi ha les armes de la família i unes flors de lis.

## Història

Construcció militar del segle xv i XVI. La nissaga Call o Des Call tenia com armes un camp de plata, un gall de sable amb la cresta de gules. Aquest llinatge estava fincat a la torre des Call des del segle xiv, de 1429 a 1432 trobem a Francesc des Call com a militar domiciliat a Galliners. El 1573 trobem a Francesc des Call donzell de Quarantella, casat amb Inés de Senesterra, que tenia el senyoriu del Castell de Calabuig. Doña Cecília des Call, hereva de la torre de Quarantella, es casa amb Miquel de Raset i Escales, donzell de Girona, del qual ja és vídua el 1613. Amb ella es perd el cognom Quarantella i la torre passa a la família Raset de Cervià de Ter.

## Referències

* 1 2 3 «Torre de Sant Marçal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Bébé et la Danseuse

Bébé et la Danseuse és una pel·lícula muda francesa escrita i dirigida per Louis Feuillade i estrenada l’octubre de 1911.
Aquesta pel·lícula forma part de la sèrie Bébé.

## Repartiment

* René Dary : Bébé (com Clément Mary)
* Renée Carl : Madame Labèbe, la mama
* Nelly Palmer

## Notes

* ↑ Bébé et la Danseuse, bifi.fr
# Butot

Butot és un municipi francès situat al departament del Sena Marítim i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 282 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Butot era de 282 persones. Hi havia 97 famílies de les quals 12 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 28 parelles sense fills i 57 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 100 habitatges, 96 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 99 habitatges eren cases. Dels 96 habitatges principals, 86 estaven ocupats pels seus propietaris i 10 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien una cambra, 10 en tenien tres, 16 en tenien quatre i 68 en tenien cinc o més. 71 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 20 habitatges hi havia un automòbil i a 67 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Butot el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 12 | 65 a 69 | 8 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 8 |
| 12 | 50 a 54 | 4 |
| 8 | 45 a 49 | 8 |
| 12 | 40 a 44 | 4 |
| 24 | 35 a 39 | 8 |
| 8 | 30 a 34 | 16 |
| 8 | 25 a 29 | 16 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 8 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 8 |
| 8 | 5 a 9 | 8 |
| 24 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 183 persones, 139 eren actives i 44 eren inactives. De les 139 persones actives 128 estaven ocupades (73 homes i 55 dones) i 11 estaven aturades (5 homes i 6 dones). De les 44 persones inactives 12 estaven jubilades, 23 estaven estudiant i 9 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Butot hi havia 98 unitats fiscals que integraven 285 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 19.680 €.

### Activitats econòmiques

Dels 5 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa d'informació i comunicació, 1 d'una empresa financera i 3 d'empreses de serveis.
L'any 2000 a Butot hi havia 13 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 544 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Butot a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Butot a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Torre Pardalera

La Torre Pardalera és un edifici del municipi de Granollers (Vallès Oriental). Pertany a la xarxa de construccions duta a terme en el primer eixample del segle xix i principis del XX, fora del recinte de la ciutat. És una obra que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un habitatge de tipologia ciutat-jardí, alineat a dos carrers amb la façana principal al carrer del Rec. Aquest edifici de coberta composta de teula àrab, consta de planta baixa, pis i golfes, acabant en un potent ràfec recolzat en mènsules. La part posterior s'obre al jardí amb una terrassa. Es pot incloure dins l'estil noucentista en la seva vessant mediterranista, amb certs elements clàssics.
Les façanes, planes, estan estucades i pintades i es troben recolzades en un sòcol de pedra que enllaça amb el sòcol de la tanca del jardí. La façana principal, que dona al carrer del Rec, està composta simètricament segons tres eixos, amb buits de proporció vertical. Els d'arc pla estan emmarcats amb un fi guardapols, protegits per persianes de llibret mòbil o de corda. A l'eix central, sota la imposta del segon forjat, hi ha un esgrafiat de dibuixos geomètrics que incorpora la grafia "TORRE PARDALERA". En la planta baixa destaca la portalada d'arc de punt rodó, emmarcada amb clau i element esculturat. Els buits de planta baixa estan emfasitzats per un balcó corregut protegit amb barana de ferro que presenta dibuixos geomètrics propis del llenguatge noucentista. Per fi, en la planta de golfes hi ha una arqueria de tres arcs de punt rodó. L'horitzontalitat queda emfasitzada per les impostes perimetrals a nivell de forjat.

## Referències

* 1 2 3 «Torre Pardalera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
* ↑ «Torre Pardalera | Mapes de Patrimoni Cultural». [Consulta: 10 octubre 2020].
# Torre Olvidada

Torre Olvidada són les restes d'una talaia o torre òptica, que està situada en un promontori rocós, en el camí de Jaén a Arjona, a la província de Jaén, L'obra sol datar-se en la segona meitat del segle xiii, encara que la referència històrica més antiga existent correspon a la seva atribució, com a administrador, a l'Arxiprestat de Jaén, en 1311. Va ser construïda pels musulmans i reformada després de la seva conquesta pels castellans. Està declarada Bé d'Interès Cultural, conforme al decret de 22 d'abril de 1949.

## Descripció

Es tracta d'una torre amb forma de cilindre, amb 8 m de diàmetre i, actualment, uns 3,5 m d'altura. en el seu interior existeix una cambra, amb una escala encastada en el mur, que accedia al pis superior o terrassa, en el seu cas. El gruix del mur oscil·la entre els 2 i els 2,45 m. Alguns autors afirmen que aquesta estada estava coberta amb una cúpula o volta de mitjana taronja construïda amb maó, segons es dedueix de les arrencades d'aquesta.
Amb prou feines queden vestigis d'un terraplè coronat amb un ampit, i d'un petit fossat en el costat menys escarpat. La porta d'entrada és de llinda, emmarcada per grans pedres, i està sobreelevada del nivell del sòl, la qual cosa facilita la seva defensa. En els brancals de la porta estan tallades les pollegueres, les ranures i forats que rebien el barró de la porta. Però, excepte aquesta zona, amb pedra gairebé ciclòpia, la fortalesa està realitzada en paredat, a vegades de gran grandària (0,80 m en la base de la torre) tot i que, en general, més aviat menut. Subsisteixen algunes restes de revestiment exterior.

## Funció

Tenia una doble funció: assegurar un camí i avisar de la presència de l'enemic o d'altres perills. Des d'aquesta talaia, un vigilant-escolta pujava a la part posterior d'ella per una escala i, en cas de perill, feia senyals fumats al castell del Berrueco i a la resta de fortificacions integrades en la seva organització.
Enfront d'ella passava a l'Edat Mitjana un important camí, el que unia les ciutats de Jaén (Ŷaīyān) i Arjona (Qal' at Aryuna), dos nuclis amb els quals Torre Olvidada enllaçava visualment, així com amb altres fortificacions de la zona com el Berrueco, Fuerte del Rey, Atalayuelas, Cerro Miguelico, LaIglesia, etc. Important funció estratègica que ve marcada per la seva posició en el centre de la ruta arqueològica de les torrasses i enriscada en el punt més alt de la zona, un promontori rocós a 476 m d'altitud, al peu del qual discorre el rierol del Cortijo de la Piedra.

## Referències

* ↑ Eslava Galán: op. ref., pag. 203.

## Bibliografia

* Eslava Galán, Juan: Els castells de Jaén, Edicions Osuna, Granada, 1999, ISBN 84-89717-41-9
* Valdecantos Dema, Rodrigo. Castells de Jaén: Descobreix el passat d'una terra fronterera, ISBN 84-95244-00-0 Error en ISBN: suma de verificació no vàlida
* Olivares Barragán, Francisco. 'Castells de la Província de Jaén. C.S.I.C. Jaén, 1992, ISBN 84-87115-10-1
* Patronat de Promoció i Turisme. Diputació Provincial de Jaén. Informació pública disponible en els panells informatius de la Ruta arqueològica de les Torrasses.
# Ca l'Avellà

Ca l'Avellà, Ca la Mirona o Ca Bota, és un edifici d'habitatges del municipi de Valls (Alt Camp) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres, que fa cantonada entre els carrers dels metges i Carme. Les dues façanes són idèntiques quant a les obertures i la seva distribució. Té planta baixa, entresòl i 3 pisos, tractats de diferent manera segons l'alçada. La planta baixa i entresòl formen un conjunt compositiu inscrit en 4 arcades per banda, el ritme de les quals està trencat per la divisió horitzontal de les baranes de ferro que marquen l'entresòl. El 1r pis té una balconada que abasta les dues façanes, amb 4 portes a cada costat. El 2n pis té 4 balcons per banda i el 3r 4 finestres. El conjunt presenta un ritme de creixement en volums i grau d'ornamentació. Les llindes del 1r pis estan motllurades amb fulles d'acant, al 2n hi ha un petit esgrafiat, i el 3r està delimitat per una imposta que recorre tota la façana. L'edifici és de pedra i maó, arrebossat, i acabat en una cornisa. La casa, tot i mantenir la seva funció original de bloc d'habitatges plurifamiliar, només en té una d'ocupada, a més d'una botiga de queviures que s'allotja a la planta baixa de la banda del carrer dels Metges.

## Referències

* ↑ «Edifici Ca Bota». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2013].

## Enllaços externs

* «Edifici Ca Bota». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Txuràievo

Txuràievo - Чураево (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 770 habitants. Pertany al districte (raion) de Xebékino.

## Referències

* ↑ «Znamenka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-01-29. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ «Генеральный план Шебекинского городского округа». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП). Arxivat de l'original el 2021-05-27. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 29 gener 2022].
# Torre de la Parada

La Torre de la Parada va ser un pavelló de caça que se situava als afores de Madrid, a la muntanya del Pardo (Parc regional de la conca alta del Manzanares), no lluny del Palau del Pardo. Cap 1635-40 va ser un dels principals projectes arquitectònics i decoratius del rei Felip IV, gran aficionat a la caça, que desitjava un casalot de descans a la zona per les llargues jornades cinegètiques.
El palauet (un edifici de dos pisos de planta rectangular, rematat per torres de fines cuculles en els seus extrems, molt del gust dels Àustries), va ser el resultat de l'ampliació i transformació, duta a terme en 1636 per l'arquitecte Juan Gómez de Mora, per iniciativa del mateix Felip IV, d'una petita fortalesa amb quatre torres de cantó edificada per encàrrec del llavors príncep, futur Felip II, a l'arquitecte Luis de Vega durant els anys 1547-49.
La seua finalitat última va ser la de servir de descans al monarca durant les llargues jornades cinegètiques a què va ser tan aficionat. L'edifici, en forma de torre amb petits afegits, es cobria amb teulades de pissarra i s'envoltava d'un mur perimetral com una fortalesa. Va resultar destruït i amb prou feines subsisteixen imatges seues en pintures de l'època.
El principal atractiu de l'edifici va radicar en l'extensa sèrie de pintures mitològiques, seguint el relat d'Ovidi (especialment a Les Metamorfosis, però també als Fastos) encarregada a Rubens en 1636. El cicle constava de seixanta-tres llenços de gran format i va ser realitzat a Anvers conforme als esbossos aportats per Rubens, qui es va reservar l'execució de catorze, per alguns dels col·laboradors habituals del mestre flamenc, entre ells Jacob Jordaens, Theodor van Thulden, Erasmus Quellinus II, Jan Cossiers i altres. Una sèrie de paisatges dedicada a vistes dels Llocs Reals es va encarregar als espanyols Félix Castelo i Jusepe Leonardo. Per la seua banda, Velázquez va aportar els tres retrats amb abillament de caçador, de Felip IV, el seu germà el Cardenal Infant i el príncep hereu, Baltasar Carlos, els quadres dels filòsofs Isop i Menip i el del déu Mart, amb alguns dels seus retrats de bufons.
Aquesta decoració pictòrica representava les imatges de poder apropiades per a l'època i per a la cort d'Espanya. Recuperant el precedent establert per Felip II, Felip IV, es va centrar fonamentalment a la Torre de la Parada (que quan es va fer el seu inventari en l'any 1700, es va comptar fins a 176 obres pictòriques) i al Palau del Buen Retiro de Madrid. La major part de les pintures que subsisteixen es guarden al Museu del Prado, si bé s'exhibeixen poques d'elles per problemes d'espai.
La torre va ser destruïda gairebé completament en 1714 per l'incendi que van provocar les tropes austríaques durant la Guerra de Successió.

## Bibliografia

* Warnke, Martin. Velázquez. Forma y reforma. Cap. 4: La Torre de la Parada. Madrid: Centro de Estudios Europea Hispánica, 2007. ISBN 9788493464387.

## Referències

* ↑ «Arte historia». Arxivat de l'original el 2012-07-19. [Consulta: 15 agost 2013].

## Enllaços externs

* Informació sobre l'edifici Arxivat 2016-10-24 a Wayback Machine. (castellà)
# Torre de la Parareda

La Torre de la Parareda és una masia de Tavertet (Osona) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Masia clàssica amb torre de defensa que està formada per un cos original molt modificat. El cos original es pot distingir perfectament per la façana principal, on s'observa el traçat original del mur i la coberta que estaven adossats a la torre de defensa, i les ampliacions fetes amb totxo. Aquest cos, segurament de planta quadrada (10x10 metres) està cobert a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana situada a ponent. Consta d'un conjunt d' annexes que pel seu parament semblant a l'original fan difícil la seva identificació; la majoria són utilitzats com a corts i coberts, excepte el de la façana est, que és utilitzat com a habitatge i presenta un portal al primer pis, al qual s'accedeix per una escala. La façana principal presenta un portal adovellat adossat pràcticament a la base de la torre. Aquesta presenta un eix vertical de composició, i està coberta a dues vessants. Els emmarcaments de la majoria d'obertures i els escaires de la torre són de pedra picada de color més fosc que la pedra basta. Hi ha una finestra amb la data 1733 i una llinda, del portal interior, amb la data 1639.

## Història

Masia clàssica del segle xvii i XVIII documentada des del segle xiii.
Es troba registrada en els fogatges del "Castell y terme de Tavertet fogajat a 5 d'octubre 1553 per Joan Montells Balle, Pere Closes y Climent Parareda promens com ampar en cartes 223" on consta un tal "Climent Parareda".

## Referències

* 1 2 3 «Torre de la Parareda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Tòrax (artròpodes)

El tòrax dels artròpodes és el tagma o regió del cos situada entre el cap i l'abdomen. El terme s'aplica als crustacis i insectes, malgrat que no són tagmes homòlegs. Amb freqüència, el cap i el tòrax es fusionen parcialment o totalment per a formar el cefalotòrax, com passa en molts crustacis i quelicerats; en aquests, el terme apropiat per a designar-ho és prosoma. Els miriàpodes posseeixen el cos dividit en cap i tronc, de manera que no tenen tòrax diferenciat.

## Hexàpodes

El tòrax dels insectes està integrat per tres metàmers o segments, denominats protòrax (primer segment), mesotòrax (segon segment) i metatòrax (tercer segment); en ell s'inserten tres parells de potes (una en cada segment) i dos parells d'ales (mesotòrax i metatòrax).

### Metatòrax

El metatòrax és el segment posterior dels tres segments del tòrax dels insectes i porta el tercer parell de potes. Les seves principals esclerites (plaques de l'exoesquelet) són el metanotum (dorsal), el metasternum (ventral), i el metapleuron (lateral sobre cada costat). El metatòrax és el segment que porta les ales posteriors en la majoria d'insectes alats, però de vegades les ales poden estar reduïdes o modificades com en els dípters, en els quals estan reduïdes per a formar els halteris o en els coleòpters amb menys capacitat de vol on poden ser absents encara que sí que presentin les ales anteriors. Tots els insectes adults tenen potes en el metatòrax. En molts grups d'insectes el metanotum està reduït respecte al mesonotum. Dins el subordre Apocrita dels Hymenoptera, el primer segment abdominal està fos amb el metatòrax, i aleshores s'anomena el propodeum.

## Crustacis

La majoria de crustacis tenen un tòrax diferenciat, format per un nombre variable de segments; aquests segments es denominen toracòmers i els seus apèndixs toracòpodes. Amb freqüència, un o diversos segments del tòrax es fusionen amb el cap; el conjunt de segments toràcics lliures, no fusionats al cap, rep el nom de perèion; aquests segments són les pereionites o pereiòmers i els seus apèndixs respectius es coneixen amb el nom de pereiopodis. Només si tots els segments toràcics són lliures, el tòrax i el pèreion són termes equivalents.

## Referències

* ↑ «insectes | enciclopèdia.cat». GEC. [Consulta: 3 juny 2021].
Viccionari
# Tytsjerksteradiel

Tytsjerksteradiel (Tietjerksteradeel en neerlandès) és un municipi de la província de Frísia, al nord dels Països Baixos. L'1 de gener de 2009 tenia 32.307 habitants repartits per una superfície de 161,42 km² (dels quals 11,83 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb Leeuwarderadeel, Ferwerderadiel i Dantumadiel, a l'oest amb Ljouwert, a l'est amb Achtkarspelen i al sud Boarnsterhim i Smallingerland.

## Administració

El consistori actual, després de les eleccions municipals de 2007, és dirigit per G. J. Polderman. El consistori municipal consta de 23 membres, compost per:
* Crida Demòcrata Cristiana, (CDA) 7 escons
* Partit del Treball, (PvdA) 7 escons
* Partit Nacional Frisó, (FNP) 3 escons
* Partit Popular per la Llibertat i la Democràcia, (VVD) 2 escons
* GroenLinks, 2 escons
* ChristenUnie, 1 escó
* Gemeinden Belangen, 1 escó

## Galeria d'imatges

* L'església de Jistrum (s. XIII)
* Gristmill ‘De Hoop’ a Sumar (1882)
* Església de Tytsjerk.
* L'església d'Aldtsjerk (s. XII).

## Enllaços externs

* www.t-diel.nl
# Títira becnegra

La títira becnegra (Tityra inquisitor) és un ocell de la família dels titírids (Tityridae). Es troba a l'Amèrica Central i el nord i centre de l'Amèrica del sud: des de Mèxic fins a Bolívia, Brasil i el nord d'Argentina. El seus hàbitats són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes, així com els cursos d'aigua i els boscos molt degradats. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «títira becnegra». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Cotingas, manakins, tityras, becards». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-01-2021.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 453. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Black-crowned Tityra. Tityra inquisitor» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2020. [Consulta: 29 agost 2022].
# Caci

Titus Caci (llatí: Titus Catius) va ser un filòsof epicuri ínsubre nascut a la Gàl·lia Transpadana que va escriure una obra en quatre llibres sobre la natura de les coses i sobre el bé principal (de Rerum Natura et de summo Bono), divulgant les obres d'Epicur.
No és segur que sigui el mateix Caci a qui Horaci va incloure en una de les seves Sàtires, la quarta del llibre segon, on parlava de temes sepulcrals relacionats amb els plaers de la taula. Ciceró en una carta escrita l'any 45 aC diu que havia mort recentment, i parla amb el seu corresponsal dels spectra caciana (espectres cacians), és a dir els εἴδωλα o imatges que els epicuris invocaven a la seva ment per representar idees absents. Quintilià el caracteritza com in Epicureis levis quidem sed non injucundus auctor, quan parla del seu llibre.

## Referències

* ↑ Alberich, Joan; André, Avel·lí; Blay, Maite; Borràs, Joana; Romero, Carmen. Diccionari Llatí-Català de noms propis. Barcelona: Columna, 1994, p. 42.
* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/649?rgn=full+text;view=image;q1=Ca+tiusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 634. ]
# Tàngara melera beccurta

El tàngara melera beccurta (Cyanerpes nitidus) és un ocell de la família dels tràupid (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial, a les terres baixes des del sud-est de Colòmbia i sud de Veneçuela cap al sud fins l'est de l'Equador, est del Perú i oest amazònic del Brasil.

## Referències

* ↑ «Tàngara melera beccurta». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Tàngara modesta

La tàngara modesta (Pseudospingus xanthophthalmus) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial i boscos dels Andes al centre del Perú i oest de Bolívia.

## Referències

* ↑ «Tàngara modesta». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)