OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 970 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 970 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada el 12 de gener de 1995. Després de reafirmar totes les resolucions sobre la situació a Bòsnia i Hercegovina, en particular la Resolució 943 (1994) quant al tancament de la frontera entre la República Federal de Iugoslàvia (Sèrbia i Montenegro) i Bòsnia i Hercegovina, el Consell va decidir suspendre les mesures en aquesta resolució per un altre període de 100 dies.
El Consell de Seguretat va acollir amb beneplàcit els passos que va adoptar Sèrbia i Montenegro per mantenir el tancament de la seva frontera amb Bòsnia i Hercegovina. Va ser important que les fronteres es mantinguessin tancades i qualsevol violació d'aquest tancament fos castigat, observant que les parts de la Resolució 757 (1992) es mantinguessin en vigor.
Es van reafirmar els requisits de la Resolució 820 (1993), indicant que la importació, l'exportació i el transbord a través de les Àrees Protegides de les Nacions Unides a Croàcia i les zones de Bòsnia i Hercegovina sota el control dels serbis de Bòsnia haurien estat aprovades pels governs d'ambdós països, excepte l'ajuda humanitària. Es va instar a adoptar procediments simplificats al Comitè del Consell de Seguretat establert a la Resolució 757 (1992) relatiu a les sol·licituds d'assistència humanitària del Comitè Internacional de la Creu Roja i l'Alt Comissionat de les Nacions Unides per als Drets Humans i altres organitzacions.
Es va demanar al Secretari General Boutros Boutros-Ghali que informés al Consell cada 30 dies sobre si Sèrbia i Montenegro implementaven eficaçment el tancament de la frontera i que, si no, la suspensió de les restriccions i d'altres mesures seria rescindida en un termini de 5 dies hàbils. El Consell va concloure afirmant que mantindrà la situació sota revisió.
Rússia es va abstenir en la votació de la Resolució 970, que va ser per aprovada pels altres 14 membres del Consell.

## Referències

* ↑ Woodward, Susan L. Balkan tragedy: chaos and dissolution after the Cold War. Brookings Institution Press, 1995, p. 423. ISBN 978-0-8157-9513-1.
* ↑ Ramcharan, B. G.. The International Conference on the Former Yugoslavia: official papers, Volume 1. BRILL, 1997, p. 1051. ISBN 978-90-411-0429-8.
* ↑ Coicaud, Jean-Marc. Beyond the national interest: the future of UN peacekeeping and multilateralism in an era of U.S. primacy. US Institute of Peace Press, 2007, p. 229. ISBN 978-1-60127-007-8.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 901 a la 1000 (1994 - 1995)
* Guerres de Iugoslàvia

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Maksim Kontsévitx

Maksim Lvóvitx Kontsévitx,en rus Максим Львович Концевич (Khimki, 25 d'agost de 1964), és un matemàtic rus. Va rebre la Medalla Fields el 1998, el 23è Congrés Internacional de Matemàtics de Berlín. És doctor per la Universitat de Bonn. La seva tesi prova una conjectura d'Edward Witten: dos models gravitacionals quàntum són equivalents. Actualment és professor en l'Institut des hautes études scientifiques a Bures-sud-Yvette al sud de París. Va guanyar la medalla Fields el 1998 per la seva contribució als quatre problemes de la geometria.
El matemàtic Maksim Kontsévitx ha estat guardonat amb el prestigiós Premi Shaw en 2012, per l'estudi de la simetria especular, una nova interacció entre l'àlgebra i la geometria.
Aquest premi va ser establert en 2002 pel magnat i filantrop de Hong Kong, Shao Yifu. S'atorga a científics que han fet importants contribucions a l'astronomia, matemàtiques i ciències naturals.

## Referències

* ↑ «Maxim Kontsevich» (en anglès). britannica. [Consulta: 28 agost 2014].

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Maksim Kontsévitx» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Maksim Kontsévitx al Mathematics Genealogy Project.
* Pàgina personal de Maksim Kontsévitx (anglès)
# Convent de la Mare de Déu de Gràcia

* Per a altres significats, vegeu «Santa Maria de Gràcia d'Empúries».
El Convent de la Mare de Déu de Gràcia és un convent al municipi de la Granadella (Garrigues) catalogat l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una antiga església i edificacions annexes avui força malmeses. És una construcció força senzilla feta de pedra, de planta baixa i dos pisos superiors. El conjunt ha estat molt modificat pels usos extra-religiosos als que s'ha anat adaptant. En origen hauria estat una sòlida construcció de pedra, avui molt deformada. S'observa que a la part baixa de l'edifici els carreus han estat ben escairats, tot el contrari que els de la part superior, on els veiem trencats i barrejats amb argamassa. Les obertures practicades a les façanes s'han disposat de forma arbitrària i algunes com la portada principal o algunes finestres de l'últim pis, han estat modificades. Pel que fa a l'església que hi havia a l'interior, tan sols es veuen restes de contraforts, part de l'absis principal i el campanar, similar a les espadanyes però d'un sol finestral.
El poble conserva encara l'edifici que fou primera església, situat a la vila closa. Estava dedicat a Santa Maria de Gràcia, nom amb què els repobladors cristians batejaven les mesquites consagrades al culte cristià. En resten els murs, però no l'interior, enderrocat durant la Primera Guerra Carlina (1835-37). A principis del segle xx, l'edifici fou ocupat per les monges de la Sagrada Família. Entre els anys 1956-58 fou un magatzem de gra i estable de gallines clandestí. Hi ha una làpida que gravat resa: "casa de la almoyna del discret n'Arnau Martí, prevere beneficiat en la seo de Leyda", possiblement del segle xv.

## Referències

* 1 2 «Convent de la Mare de Déu de Gràcia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 febrer 2016].
# Malcocinado

Malcocinado és un municipi de la província de Badajoz a la comunitat autònoma d'Extremadura, a la comarca de Campiña Sur.

## Personatges

* Valentín González González "El Campesino" (1909-1983), militar de la guerra civil espanyola.
# Oyak Renault Spor Kulübü

L'Oyak Renault Spor Kulübü és un club esportiu de la ciutat de Bursa, Turquia.
Les seccions més importants són les de futbol, que juga a la Iddaa Lig B, la tercera divisió del país, i la de basquetbol, que juga a la primera divisió del país (any 2007). El club és patrocinat per l'empresa Oyak Renault.
# Leslie Woodgate

Leslie Woodgate (5 d'abril de 1900 - 18 de maig de 1961) fou un director de corals, compositor i escriptor de música coral anglès.
Va néixer a Londres i va estudiar a la "Westminster School" i al "Royal College of Music". Durant els anys vint, va ser organista a diverses esglésies de Londres. El 1928 es va incorporar a la BBC; el 1934, va ser nomenat Mestre de Cors de la BBC, assumint la responsabilitat del cor de la BBC, el gran cor amateur de la BBC, i el Wireless Chorus i Wireless Singers, formats per professionals. Aquest mateix any, va dirigir i va emetre's l'estrena al món d'A Boy Was born de Benjamin Britten . Durant la dècada de 1930 va ser director musical de la Societat Musical de Ferrocarril de Londres i el Nord-est: comptava amb diversos cors amateur de veu masculina que van combinar anualment una representació a Londres; va escriure música per a ells. Va ser director del "Kentucky Minstrels", un popular grup de cant en la ràdio de la BBC durant i immediatament després de la guerra. El 1946 va dirigir el "Wireless Chorus" en un concert de The Proms, titulat on va la música entesa de William Walton? Va rebre el premi OBE el 1959. Es va casar amb Lena Mason el 1926; tenint un fill.
La majoria de les seves composicions eren obres corals, però de vegades escrivia per a conjunts instrumentals i orquestrals. El seu Op. 1, Hymn to the Virgin i The White Island per a solista masculí, cor masculí i orquestra, li van valer un premi Carnegie el 1923. Va ser un entusiasta promotor del cant amateur i professional: el seu "Penguin Song Book" de 1951 sembla haver estat la primera partitura publicada per "Penguin Books" i dirigida a cantants amateurs.

## Bibliografia

* Woodgate, Leslie (1944). The Chorus Master. London: Ascherberg, Hopwood & Crew Ltd. ASIN B001PHGAJW.
* Woodgate, Leslie (1949). The Choral Conductor. London: Ascherberg, Hopwood & Crew Ltd. ASIN B0019MDB9K.
* Woodgate, Leslie (1951). The Penguin Song Book. London: Penguin Books. ASIN B0007KDM4Y.
* Woodgate, Leslie (1955). The Penguin Part Song Book. London: Penguin Books. ASIN B0000D5D3N.
* Woodgate, Leslie (1961). The Puffin Song Book. London: Penguin Books. ASIN B0000D5D3T.

## Referències

* ↑ G, H. (July 1939). "The B.B.C. Choral Society: Interview with Leslie Woodgate". The Musical Times. 80 (1157): 493–495. doi:10.2307/923391. JSTOR 923391. JSTOR archive.
* ↑ "No. 41727". The London Gazette (Supplement). 5 juny 1959. p. 3711.
* ↑ Scowcroft, Philip. "Chorus Master and Composer: Leslie Woodgate". musicweb-international.com. Consultat 16 gener 2015.
* ↑ "Leslie Woodgate (Choral Conductor)". Bach Cantatas Website. Consultat 16 gener 2015.
* ↑ Kennedy, Michael, ed. (21 maig 2013). The Oxford Dictionary of Music: Woodgate, Leslie (PDF). Oxford Music Online (2nd rev. ed.). Oxford University Press. ISBN 9780199578108. Consultat 12 novembre 2014.
# Xot del Napo

El xot del Napo (Megascops roraimae napensis; syn: Megascops napensis) és un tàxon d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae) que habita els boscos des de l'est de Colòmbia fins al nord de Bolívia.

## Taxonomia

El xot del Napo fou segmentat del xot de Guatemala (M. guatemalae) (König et al. 1999), però les relacions dels membres d'aquest complex d'espècies romanen incertes. Krabbe (2017) recomana agrupar el xot del Napo amb el xot de Roraima, car els considera coespecífics.

## Referències

* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
# Resolució 972 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 972 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 13 de gener de 1995. Després de reafirmar les resolucions 813 (1993), 856 (1993), 866 (1993), 911 (1994) i 950 (1994) va discutir el procés de pau a Libèria i va prorrogar el mandat de la Missió d'Observació de les Nacions Unides a Libèria (UNOMIL) fins al 13 d'abril de 1995.
El Consell va començar elogiant la Comunitat Econòmica dels Estats de l'Àfrica Occidental (CEDEAO) i el seu president, el President del Ghana Jerry Rawlings pels seus esforços a Libèria i la signatura de l'acord d'Accra el 21 de desembre de 1994. Foren elogiats els estats que havien contribuït al Grup de Monitorització de la Comunitat Econòmica dels Estats de l'Àfrica Occidental (ECOMOG). S'esperava que la cimera es reuniria amb els estats membres de la CEDEAO per harmonitzar les seves polítiques. Es va expressar preocupació pel flux continu flux d'armes al país violant un embargament d'armes, i a conseqüència de l'escassa seguretat, la situació humanitària s'ha deteriorat. Els líders i parts de Libèria van ser cridats a defensar l'alto el foc acordat en l'Acord d'Accra.
Es va demanar a les parts que cooperessin en relació amb l'alto el foc, desarmament, desmobilització i instal·lació d'un nou Consell d'Estat. Tornar la UNOMIL al seu nivell prèviament autoritzat dependria de l'aplicació de l'alto el foc, i es demana al Secretari General Boutros Boutros-Ghali que informi abans l'1 de març de 1995 sobre l'evolució. Tots els països estaven obligats a observar estrictament l'embargament d'armes a Libèria i contribuir al fons fiduciari, prestant assistència a ECOMOG. La resolució va concloure demanant a les parts liberianes garantir la seguretat del personal de les Nacions Unides i respectar el dret internacional humanitari.

## Referències

* ↑ United Nations Dept. of Public Information. The United Nations and the situation in Liberia. United Nations Dept. of Public Information, 1997, p. 15.
* ↑ United Nations, Dept. of Public Information. The Blue helmets: a review of United Nations peace-keeping. 3rd. United Nations, Dept. of Public Information, 1996, p. 390. ISBN 978-92-1-100611-7.
* ↑ Simons, Geoffrey Leslie. Imposing economic sanctions: legal remedy or genocidal tool?. Pluto Press, 1999, p. 110. ISBN 978-0-7453-1395-5.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 901 a la 1000 (1994 - 1995)
* Primera Guerra Civil liberiana

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Cordà de Paterna

La cordà de Paterna és la culminació de les Festes Majors de Paterna, que se celebra la matinada següent a l'últim diumenge d'agost. És una cordà en la que un grup de coets, del tipus femelletes (dividits en mares, que es divideixen en 8, i normals, que no es divideixen) carretó o també denominats coets borratxos, penjats en una corda nuada de punta a punta d'un carrer i de la qual van deixant-se anar i esclatant. Destaca per la seva magnitud i espectacularitat i que es desenvolupa al carrer Major.
Els tiradors, dirigits pel Coeter Major, cremen 55.000 coets amb una intensitat de 2.000 coets per minut. Els tiradors professionals i els afeccionats poden disparar coets en un espai habilitat, el coetòdrom, durant el desenvolupament de les Festes Majors. A part, els participants, vestits amb roba que els cobreix tot el cos per evitar cremades, van agafant-ho i llançant-los a l'aire dins del recinte fitat i durant un temps limitat.
Està declarada com a Festa d'Interès Turístic Nacional des de 2017.

## Referències

* 1 2 «La cordà de Paterna». [Consulta: 16 novembre 2017].
* 1 2 «Deu coses que cal conèixer de la ‘Cordà’ de Paterna». Diari la Veu. Arxivat de l'original el 2017-11-16 [Consulta: 16 novembre 2017]. Arxivat 2017-11-16 a Wayback Machine.
* ↑ «Ajuntament de Paterna - Paterna agraeix el treball de persones i col·lectius que han aconseguit que les Festes Majors siguen un èxit». [Consulta: 16 novembre 2017].
* ↑ BOE. «Concesión del título de Fiesta de Interés Turístico Nacional a La Cordá de Paterna». [Consulta: 9 agost 2017].

## Enllaços externs

* La Cordà
* Federació Interpenyes de Paterna Arxivat 2017-12-21 a Wayback Machine.
# Alíartos

Alíartos (grec: Αλίαρτος) és una vila que conformava un antic municipi a la unitat perifèrica de Beòcia, a la perifèria de la Grècia Central, que es troba a 109 quilòmetres de la capital del país, Atenes. L'antic municipi va romandre inclòs dins el nou municipi d'Alíartos-Tèspies amb la nova llei de 2011; segons el cens d'aquell any, el municipi tenia 10.887 residents, 6.094 residents la unitat municipal i 4.847 la població d'Alíartos.
La població la conformen dos nuclis diferents però conurbats: Mulki, a l'estació de ferrocarril, i Kribás, a la part alta. El 1835 s'imposà el nom de l'antiga ciutat d'Haliart, situada dalt el mateix turó del costat de la vila, al nou municipi, i el 1919 el nucli de Kribás abandonà el nom pel d'Haliart, però el 1953 es va desfer el canvi i el nom s'aplicà a Mulki. Finalment, els dos nuclis acabaren conurbats i els noms de Mulki i Kribás es mantenen com a noms de barri.

## Referències

* ↑ De Facto Population of Greece Population and Housing Census of March 18th, 2001 (PDF 793 KB). National Statistical Service of Greece, 2003 [Consulta: 7 gener 2014]. Arxivat 2011-11-14 a Wayback Machine.
* ↑ Λιθοξόου, Δημήτρη. «Μετονομασίες των χωριών της Ελλάδας». Δημήτρης Λιθοξόου. [Consulta: 27 gener 2021].
# Oyama (Tochigi)

Oyama (小山市, Oyama-shi) és una ciutat i municipi de la prefectura de Tochigi, a la regió de Kanto, Japó. Oyama és el segon municipi amb més població de Tochigi després de la capital, Utsunomiya.

## Geografia

El municipi d'Oyama està situat al cantó sud-est de la prefectura de Tochigi, limitant amb la prefectura d'Ibaraki al sud i a l'est. El riu Omoi, un afluent del riu Watarase, passa pel centre de la ciutat. El terme municipal d'Oyama limita amb els de Tochigi a l'oest; amb Shimotsuke i Mooka al nord i amb Nogi al sud, tots ells a la prefectura de Tochigi, mentres que a l'est limita amb els municipis de Yūki, Chikusei i Koga, tots ells a la prefectura d'Ibaraki.

## Història

Durant el període Tokugawa, Oyama, governada pel feu d'Utsunomiya fou una posta o estació al Nikkō Kaidō o cami de Nikko, el qual connectava Edo amb Nikko. L'1 d'abril de 1889, amb l'establiment del sistema de municipis, es creà oficialment la vila d'Oyama, la qual formava part del districte de Shimotsuga. Més tard, el 31 de març de 1954, la vila d'Oyama es fusionà amb el poble d'Otani, esdevenint així en ciutat. El 18 d'abril de 1963, la vila de Mamada i el poble de Mita, també del districte de Shimotsuga, van passar a formar part de la ciutat. L'última alteració del terme municipal va ser el 30 de setembre de 1965, quan la vila de Kuwaniku passa a ser part d'Oyama.

## Política i govern
### Alcaldes

En aquesta taula només es reflecteixen els alcaldes democràtics, és a dir, des de l'any 1947. En el cas concret d'Oyama, la llista comença el 1954, quan es fundà la ciutat.
| Alcalde | Inici del mandat | Fi del mandat | Partit |
| Taisuke Yamanaka | 1954 | 1970 | Ind |
| Masao Kurita | 1970 | 1984 | Ind |
| Takeo Kobayashi | 1984 | 1988 | Ind |
| Akira Funada | 1988 | 2000 | Ind |
| Toshio Ōkubo | 2000 | 2020 | Ind |
| Masatomi Asano | 2020 | - | Ind |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| 52.163 | 57.959 | 60.551 | 82.880 | 83.455 | 105.351 | 127.226 |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| 142.262 | 155.198 | 164.437 | 167.548 | - | - | - |

## Transport
### Ferrocarril

* Companyia de Ferrocarrils del Japó Oriental (JR East)
** Oyama - Mamada - Omoigawa

### Carretera

* Nacional 4 - Nacional 50

## Agermanaments

* Lübz, Mecklenburg-Pomerània Occidental, Alemanya. (2 de gener de 2003)
* Cairns, estat de Queensland, Austràlia. (15 de març de 2006)
* Shaoxing, província de Zhejiang, RPX. (22 d'octubre de 2010)
* Benxi, província de Liaoning, RPX. (26 d'octubre de 2014)

## Referències

* ↑ https://www.post.japanpost.jp/cgi-zip/zipcode.php?pref=9&city=1092080&cmp=1
* ↑ Statistics Bureau of Japan
* 1 2 Lübz official home page
* ↑ Cairns Post
* ↑ Tochigi Prefectural government official home page
# Leslie White

Leslie Alvin White (Salida, Colorado, 1900 - Santa Bàrbara, 1975) va ser un sociòleg i antropòleg estatunidenc.
El 1927 va esdevenir professor de sociologia i antropologia a la Universitat de Buffalo. La seva orientació inicial en l'antropologia era antievolutiva, segons l'estil de l'època i la influència que hi va tenir l'escola boasiana, però es va convertir a l'evolucionisme quan va tenir dificultats en defensar les teories de Franz Boas a les seves classes.
El 1930, es va traslladar a la Universitat de Michigan, on va romandre fins a jubilar-se el 1970. Durant els primers anys en aquesta universitat, els seus escrits van ser dedicats a un animat debat amb els seguidors de Boas. White va fer intenses investigacions sobre la vida i obres de l'antropòleg evolucionista Lewis Henry Morgan, fins i tot va intentar reconstruir literalment els viatges que aquest va fer. Per a White, tot el comportament de l'ésser humà és un comportament simbòlic, el que l'apropa als antropòlegs cognitius del nostre temps.

## Obres

Les seves obres més destacades són:
* The Acoma Indians (1932)
* The Pueblo of San Felipe (1932)
* The Pueblo of San Domingo, New Mexico (1935)
* The Pueblo of Santa Ana, New Mexico (1942)
* The evolution of Culture: The Development of Civilization to the Fall of Rome (1959)

## Bibliografia

* Leslie A. White: Evolution and Revolution in Anthropology by William Peace. University of Nebraska Press, 2004 (the definitive biography of White).
* Richard Beardsley. An appraisal of Leslie A. White's scholarly influence. American Anthropologist 78:617-620, 1976.
* Jerry D. Moore. Leslie White: Evolution Emergent. Chapter 13 of Visions of Culture. Pp. 169-180. AltaMira, 1997.
* Elman Service. Leslie Alvin White, 1900-1975. American Anthropologist 78:612-617, 1976.
* The Leslie White Papers - Finding guide and information about Leslie White's papers at the Bentley Historical library.
# Cantó de Corbeil-Essonnes

El cantó de Corbeil-Essonnes és un cantó francès del departament d'Essonne, situat al districte d'Évry. Creat amb la reorganització cantonal del 2015.

## Municipis

* Corbeil-Essonnes
* Écharcon
* Lisses
* Villabé

## Referències

* ↑ Décret n° 2014-230 du 24 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département de l'Essonne
# Xot frontblanc

El xot frontblanc (Otus sagittatus) és un rapinyaire nocturn de la família dels estrígids (Strigidae). Habita la selva humida de la Península Malaia. El seu estat de conservació es considera vulnerable.

## Referències

* ↑ «Xot frontblanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 254. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «White-fronted Scops-owl. Otus sagittatus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 29 gener 2023].
# Resolució 974 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 974 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 30 de gener de 1995. Després de recordar resolucions anteriors sobre Israel i el Líban incloses les resolucions 501 (1982), 508 (1982), 509 (1982) i 520 (1982), així com l'informe del Secretari General Boutros Boutros-Ghali sobre la Força provisional de les Nacions Unides al Líban (UNIFIL) aprovada en la resolució 426 (1978), el Consell va decidir prorrogar el mandat de la UNIFIL per un període de sis mesos més fins al 31 de juliol de 1995.
El Consell llavors va reemfatitzar el mandat de la Força, i va demanar al secretari general Boutros Boutros-Ghali que mantingués negociacions amb el Govern del Líban i altres parts implicades pel que fa a l'aplicació de les resolucions 425 (1978) i 426 (1978) i n'informés al respecte. Fou rebuda amb satisfacció la seva intenció d'aconseguir economies en les àrees de manteniment i suport logístic.

## Referències

* ↑ United Nations, Dept. of Public Information. The Blue helmets: a review of United Nations peace-keeping. United Nations, Dept. of Public Information, 1996, p. 87. ISBN 978-92-1-100611-7.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 901 a la 1000 (1994 - 1995)
* Conflicte del sud del Líban (1985-2000)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Maria Agustina Sarmiento

Maria Agustina Sarmiento. Menina de la infanta Margarida d'Espanya. Filla de Diego Sarmiento de Sotomayor, III Comtessa de Salvatierra i hereva el ducat d'Abrantes per part materna. Representada l'any 1656 per Velázquez al quadre de Las Meninas, en el qual està oferint aigua a la infanta Margarida.
Es va casar tres anys més tard amb Juan Domingo Ramírez de Arellano, Comte de Aguilar. Mort aquest el 1668, contreu nou matrimoni amb Diego Felipe Zapata, Comte de Barajas, de qui també va enviduar.