OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Melanosoma

Un melanosoma és un orgànul cel·lular, relacionat amb els lisosomes i els grànuls de les plaquetes de la sang. Al seu interior es fabrica la melanina, un pigment que, en els animals, protegeix la pell de la radiació solar.
El melasoma es forma dins el melanòcit. Està envoltat d'una membrana lipídica, i la seva forma, que és constant en cada espècie i tipus cel·lular, pot variar d'arrodonida a allargada. Es pot reconèixer el grau de maduresa dels melanosomes observant-se la ultraestructura al microscopi electrònic. En certes espècies (entre elles, els humans), els melanosomes no romanen dins els melanòcits, sinó que són expulsats en direcció als ceratinòcits al llarg de vies que s'assemblen a les dendrites de les neurones (els melanòcits tenen un origen neural), per on es mouen portats per la cinesina al llarg d'un sistema de microtúbuls. Aquest transport pot ser desencadenat o intensificat per certs factors: la intensitat dels rajos ultraviolats (el bronzeig, en els humans), factors hormonals o neurals (canvi de color associat a l'ambient o a les emocions/comportaments, en alguns peixos, crustacis i amfibis).
En els humans, els ceratinòcits reparteixen els melanosomes per sobre del seu nucli, protegint-lo així dels danys deguts a les radiacions ultraviolades. El nombre de melanosomes produïts pel melanòcit, la seva mida, la seva concentració en melanina i la naturalesa de la melanina (eumelanina o feomelanina), aií com la manera en què el ceratinòcit els reparteix per sobre del nucli, són característiques hereditàries que influeixen en el color de la pell humana.
La producció de la melanina dins el melanosoma és controlada essencialment per:
* enzims oxidatius com ara la tirosinasa (TIR), que permet la transformació de tirosina en dopaquinona, precursor de la melanina.
* la proteïna membranosa que controla el pH a l'interior del melanosoma (proteïna P)
* la proteïna de transport transmembranós (MATP), que afecta l'activitat de la TIR
Els gens implicats en la producció d'aquestes proteïnes són responsables de múltiples variacions i anomalies pigmentàries.

## Vegeu també

* Cabell
* Ull
# Santi Piella i Casellas

Santi Piella i Casellas (Manlleu, c. 1964 - Manlleu, 28 d'octubre de 2009) fou un pilot de motocròs i enduro català que destacà en competicions estatals i internacionals durant les dècades de 1980 i 1990. La seva vida sempre va estar lligada al motociclisme, havent començat a destacar de ben jove en competicions de motocròs i supercross, passant després a l'enduro. Tot i que només aconseguí un títol estatal -el Campionat d'Espanya de trams cronometrats d'enduro de 1988- fou un dels millors de la seva època i només la mala sort va impedir-li d'ampliar el seu palmarès.
Va morir als 44 anys a l'Hospital Sant Jaume del seu poble, víctima d'un càncer que arrossegava de feia anys. Piella és recordat pel seu estil valent de pilotatge, destacant per la seva rapidesa i espectacularitat.

## Resum biogràfic

A 14 anys va deixar els estudis per a aprendre l'ofici de mecànic al taller d'un altre conegut pilot manlleuenc, Joan Cros. Tots dos varen estar anys treballant i competint alhora plegats en motocròs, disciplina en què Piella va començar a destacar amb 16 anys al Campionat d'Espanya Juvenil tot pilotant una Kawasaki. El 1987, després d'acabar el servei militar, va començar a competir també en enduro pilotant una Alfer i va muntar un taller de motocicletes a Manlleu.
Durant la dècada de 1990 va començar a participar en competicions internacionals. El 1990 fou l'únic català al Campionat del Món de motocròs i l'any següent es va estrenar al Campionat del Món d'enduro, en fitxar com a pilot oficial de Gas Gas. Més tard es va passar a Husqvarna. Durant aquesta època la mala sort li jugà males passades, com ara no poder arribar a temps a un Gran Premi perquè se li va espatllar la furgoneta pel camí, o rebre una penalització que li va impedir guanyar una prova del Mundial d'enduro.
Va córrer també curses de resistència TT i en va guanyar algunes fent equip amb Jordi Arcarons i Nani Roma. Piella va ajudar molts pilots, entre ells a Nani Roma, a qui el 1993 li va deixar les seves Husqvarna oficials perquè s'havia lesionat. El 1994, ja com a director d'un equip íntegrament osonenc, Roma es proclamava campió d'Europa d'enduro.

## Referències

* ↑ «Mor l'expilot de Manlleu Santi Piella». el9nou.cat. El 9 Nou, 28-10-2009. [Consulta: 3 març 2012].
* ↑ «Mor l'expilot manlleuenc Santi Piella, a qui enterren aquest dijous». elter.net, 29-10-2009. [Consulta: 3 març 2012].
* ↑ «Ha fallecido Santi Piella» (en castellà). 2y4t.com, 30-10-2009. [Consulta: 3 març 2012].
* ↑ «Santi Piella, ex piloto de enduro y motocross, ha fallecido» (en castellà). motociclismo.es, 30-10-2009. [Consulta: 3 març 2012].
* 1 2 «Una malaltia s'emporta Santi Piella, el pilot que no va tenir sort» (PDF). motoclubrgr.com, 30-10-2009. Arxivat de l'original el 26 de febrer 2011. [Consulta: 3 març 2012].
# Clunhac

Clunhac (en francès Clugnat) és una localitat i comuna de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa. La seva població al cens de 1999 era de 687 habitants. Està integrada a la Communauté de communes de la Petite Cruesa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 916 | 836 | 809 | 752 | 687 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2001 | Michel Boissit | PCF |
| 2001- | Guy Tallot | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Liniine

Liniine (en (ucraïnès): Лінійне, en rus: Линейное, Linéinoie) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 384 habitants. Pertany al districte de Nijnegorski.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 30 maig 2017].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 30 maig 2017].
# Takumi Narita

Takumi Narita (japonès: 成田匠) (Kawasaki, 26 d'abril de 1971) és un pilot de trial japonès retirat. Després de competir de petit en trialsín amb èxit, passà al trial en motocicleta i durant els anys 90 va ser un dels competidors destacats del Campionat del Món de trial. A banda, va guanyar el Campionat del Japó de trial dos anys (1989 i 1994). El 1997 va abandonar la competició internacional, tot i que continua participant en proves de trial al Japó i algunes d'internacionals com ara els Sis Dies d'Escòcia.
A data de 2012, regenta l'empresa Trials Narita i dirigeix la seva escola de trial, Narita Trial School.

## Palmarès en trial

| Any | Motocicleta | C. del Món outdoor | C. del Món indoor | Campionat del Japó |
| 1989 | Honda | - | - | 1r |
| 1990 | Honda | 12è | - | |
| 1991 | Honda | 8è | - | |
| 1992 | Beta | 6è | - | |
| 1993 | Beta | 7è | 13è | |
| 1994 | Beta | 5è | 8è | 1r |
| 1995 | Beta | 12è | 11è | |
| 1996 | Beta | 17è | - | |
| Total títols | Total títols | 0 | 0 | 2 |
* ↑ Al total de títols s'hi compten tots els campionats estatals o internacionals guanyats

## Referències

* ↑ «The rider... Narita Takumi» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 15 febrer 2011].
* ↑ «World. Narita Takumi» (PDF) (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 18 abril 2010].

## Enllaços externs

* Takumi Narita - Lloc web oficial (japonès)
* Vídeo de Takumi Narita en acció (anglès)
* Imatge de Takumi Narita als SSDT del 2007
# Mathias Vidangossy

Mathias Leonardo Vidangossy Rebolledo (nascut a Santiago de Xile el 25 de maig del 1987) és un futbolista professional xilè que pertany al Club de Deportes Unión Española de Santiago de Xile.
# Bayi Rockets

Els Bayi Shuanglu Rockets (en xinès, 八一双鹿电池火箭) coneguts amb el nom Bayi Rockets i des de 2008 Bayi Fubang, és un equip de bàsquet xinès amb seu a la ciutat de Ningbo, a la regió de Zhejiang, que competeix a la divisió sud de la Chinese Basketball Association (CBA). disputa els seus partits al Ningbo Youngor Sports Center Stadium, amb capacitat per a 5.000 espectadors.

## Història

El club com a tal va ser fundat l'any 1995 per a la nova competició de la CBA, però ja existia des de feia molts anys, havent aconseguit fins aquella data 34 títols nacionals. És l'equip de l'Exèrcit Popular d'Alliberament, i el seu nom, Bayi, en xinès significa 1 d'agost, i fa referència a la data de la creació de l'EPL.
Va guanyar els 6 primers títols de la CBA de forma consecutiva, aconseguint posteriorment dos campionats més, el 2004 i el 2007.

## Palmarès

* CBA
    Campió(8): 1996-2001, 2004 y 2007
    Finalista(3): 2002, 2004 y 2006

## Jugadors destacats

* Wang Zhizhi
* Mu Tiezhu
* Mo ke

## Referències

* ↑ asia-basket.com Bayi Fubang basketball - team details, stats, news, roster

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2008-11-21 a Wayback Machine.
* Pàgina dels Rockets a Asia-basket.com
# Quadrangle Niobe Planitia

El quadrangle Niobe Planitia és un dels quadrangles definits per la cartografia de Venus aprovats per la Unió Astronòmica Internacional.
En els mapes a escala 1 / 5.000.000 (identificat amb el codi V-23) inclou la porció de la superfície de Venus situada en latitud d'entre 0° a 25° N, i longitud entre 90° a 120° E.
En els mapes a escala 1 / 10.000.000 (identificat amb el codi I-2467) inclou la porció de la superfície de Venus situada en latitud d'entre 0° a 57° N, i longitud entre 60º a 180° E.
Deu el seu nom a la Niobe Planitia.

## Referències

* ↑ USGS Astrogeology: Gazetteer of Planetary Nomenclature « Quadrangles de Venus a escala 1 / 5.000.000 »
* 1 2 Niobe Planitia, V-23
* ↑ Niobe Planitia, I-2467
# Santiago Alcobé i Noguer

Santiago Alcobé i Noguer (Barcelona, 1903 - 1977) fou un antropòleg, catedràtic d'antropologia a la Universitat de Barcelona des del 1941, i rector des del 1963 al 1965.

## Biografia

Santiago Alcobé va néixer a Barcelona el 5 de març de l'any 1903. Fill d'Eduard Alcobé Arenas i Rosa Noguer i Avila natural de l'Havana. Estudià medicina i ciències naturals a la Universitat de Barcelona i va ser pensionat a Alemanya els anys 1928-1929 on fou deixeble de Telésforo Aranzadi.
Destacà com a catedràtic d'Antropologia a la Facultat de Lletres de la Universitat de Barcelona des del 1941, i rector de la mateixa des de 1963 fins a 1965. Els seus inicis professionals es varen centrar en el camp de la medicina i més endavant s'especialitzà en antropologia. D'altra banda, es va interessar per la prehistòria i l'arqueologia aplicades a l'etnologia. Entre els seus treballs cal citar els estudis bioantropològics de les poblacions aïllades de les valls pirinenques, de les del Sàhara Occidental i de les de la Guinea Equatorial. Fou un dels primers i més importants antropòlegs físics de l'estat español. Implantà mètodes i orientacions precursores a Europa; introduí l'estudi de la genètica i l'estadística en els estudis i en la recerca de la Facultat de Ciències de la UB.
Fou fundador de l'Escola d'Antropologia de Barcelona així com director del Centre de Genètica Animal i Humana del Consell Superior d'Investigacions Científiques i de la secció d'antropobiologia de l'Instituto Bernardino de Sahagún, també anomenat CSIC.
S'ha d'esmentar que fou membre de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts i president de la Reial Societat Espanyola d'Història Natural l'any 1963. Director del Centre de Genètica Animal i Humana del Consell Superior d'Investigacions Científiques. Rebé la condecoració de la Creu de l'Ordre Civil d'Alfons X el Savi, l'any 1965. Va morir a Barcelona el dia 15 de juliol de 1977.

## Premis i reconeixements

* (1965) Creu de l'Ordre Civil d'Alfons X el Savi

## Referències

* ↑ Diccionari d'Història de Catalunya; ed. 62; Barcelona; 1998; ISBN 84-297-3521-6; p. 49; entrada "antropologia"
* ↑ «Santiago Alcobé i Noguer». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Folkloristes, etnògrafs i institucions». Web. Generalitat de Catalunya, 2012. [Consulta: juliol 2013].

## Enllaços externs

* Santiago Alcobé i Noguer al Catàleg d'Autoritats de la UB Arxivat 2014-10-19 a Wayback Machine.
* Ressenya biogràfica de Santiago Alcobé i Noguer a l'Enciclopèdia Catalana
# Sérignac

«Sérignac» té aquests significats:
* Sérignac (Òlt), municipi al departament d'Òlt (regió d'Occitània, França)
* Sérignac (Tarn i Garona), municipi al departament de Tarn i Garona (Occitània)
* Sérignac-sur-Garonne, municipi al departament d'Òlt i Garona (regió de Nova Aquitània, França)
* Sérignac-Péboudou, municipi al departament d'Òlt i Garona (Nova Aquitània)
* Orthoux-Sérignac-Quilhan, municipi al departament del Gard (Occitània)
# Elies Torres i Tur

Elies Torres i Tur (Eivissa, 1944) és un arquitecte eivissenc. És doctor per l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona i actualment és professor de la Universitat Politècnica de Catalunya des del 1979. També ha estat professor visitant a la Universitat Harvard i a la UCLA, i resident a l'Acadèmia Espanyola de Roma (1990). Des del 1968, comparteix estudi professional amb José Antonio Martínez Lapeña, i fou arquitecte de la diòcesi d'Eivissa el 1973-1977.
Entre els seus projectes més reeixits destaquen les cases de la Vila Olímpica de Barcelona, la restauració del Parc Güell de Barcelona, la casa Rauchwerk a Nova Orleans (1986), l'annex del Museu Kumamoto al Japó (1992), la plaça del Fòrum a Barcelona (2004) o l'espai de Ses Voltes a Palma. Ha rebut el Premi FAD el 1986, 1988 i 1992. El 2004 va rebre el premi Dècada, el 2008 el Premi Ramon Llull i el 2016 el Premi Nacional d'Arquitectura d'Espanya.

## Obres

* Guia de Arquitectura de Ibiza y Formentera (Islas Pitiusas)
* Hubiera preferido invitarles a cenar. (2006)
* Luz cenital (2005)

## Referències

* ↑ «José Antonio Martínez Lapeña». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
* ↑ Herranz, Julio. «Elías Torres y Martínez Lapeña ganan el Premi Dècada de la Fundació Tusquets» (en castellà), 19-06-2004. [Consulta: 29 març 2024].
* ↑ «Premio Nacional de Arquitectura». Ministerio de Fomento. [Consulta: 3 novembre 2019].
* ↑ «Elies Torres i Tur». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].

## Enllaços externs

* (anglès) Biografia i obres Arxivat 2010-11-18 a Wayback Machine.
* (anglès) Extracte de biografia Arxivat 2008-05-26 a Wayback Machine.
* (català) Biografia Arxivat 2008-06-04 a Wayback Machine.
# Filistió (metge)

Filistió (grec antic: Φιλιστίων, llatí: Philistio) fou un metge de l'antiga Grècia. Va ser el tutor del metge Crisip de Cnidos i de l'astrònom i metge Èudox de Cnidos i, per tant, devia viure al segle iv aC. La major part d'autors coincideixen a fer-lo nadiu de Locres Epizefiris, a la Magna Grècia, però Diògenes Laerci el fa originari de Sicília, segurament pel fet que, segons el mateix autor, va exercir la medicina a la cort de Dionís el Jove, a Siracusa.
Hom li atribueix el tractat De Salubri Victus Ratione i el tractat De Victus Ratione, que són part del Corpus hipocràtic. Hi ha autors que el consideren un dels fundadors de l'Escola empírica, una de les tres escoles en què es dividia l'antiga medicina. Ateneu de Nàucratis diu que era autor d'un manual de cuina.
Va escriure una obra sobre dietètica, i l'esmenten Plini el Vell i Galè, entre d'altres. Oribasi li atribueix l'invent d'una màquina que reduïa les luxacions de l'húmer. Celi Aurelià esmenta un germà seu que també era metge, però no en dona el nom.

## Referències

* ↑ Philistion a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 295
# Saltamarges

Saltamarges és un segell discogràfic català independent nascut a Girona al 2011 principalment enfocat a la música hardcore punk i a la cultura DIY. Apart de l'edició i coedició en format físic de les seves referències (majoritàriament en disc fonogràfic de vinil i casset) i la programació de concerts entre altres activitats, a partir del 2017 consolida de forma anual el seu propi festival Saltamarges Fest

## Referències

* ↑ «Primer aniversari de Saltamarges"». Revista Enderrock, 2012. [Consulta: 2012].
* ↑ «Saltamarges Fest: Hablamos con la organización» (en castellà). Shookdown, 07-09-2017. [Consulta: 7 setembre 2017].
* ↑ «La previa de Science of Noise: SALTAMARGES FEST 2018» (en castellà). Science Of Noise, 09-08-2018. [Consulta: 9 agost 2018].
* ↑ «Saltamarges: El subsòl bull de vida». Revista de Girona, 2018.

## Enllaços externs

* Saltamarges - Lloc oficial
# Bayfield (Wisconsin)

Bayfield és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 611 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bayfield tenia 611 habitants, 289 habitatges, i 167 famílies. La densitat de població era de 271,2 habitants per km².
Dels 289 habitatges en un 22,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 41,2% hi vivien parelles casades, en un 11,4% dones solteres, i en un 41,9% no eren unitats familiars. En el 35,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,1 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,64.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,9% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 21,4% entre 25 i 44, un 33,1% de 45 a 60 i un 17,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.266 $ i la renda mediana per família de 36.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.375 $ mentre que les dones 25.875 $. La renda per capita de la població era de 18.377 $. Aproximadament el 10,5% de les famílies i l'11,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bayfield» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bayfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# José Jabardo Zaragoza

José Jabardo Zaragoza (Azuqueca de Henares, Guadalajara, Castella la Manxa, 3 de febrer de 1915 – Benidorm, 12 d'abril de 1984) va ser un ciclista espanyol que fou professional entre 1941 i 1942.
En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa a la Volta a Espanya de 1942, cursa que havia finalitzat en tercera posició de la classificació general l'any anterior.

## Palmarès

* 1941
** 2nr de la classificació general de la Volta a Navarra
* 1942
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1941. 3r de la classificació general
* 1942. 6è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

## Referències

* ↑ «JABARDO ZARAGOZA José». [Consulta: 8 desembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - José JABARDO ZARAGOZA» (en italià). [Consulta: 8 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Chris de Ronde

Chris (Christiaan) de Ronde (1912 a Schiedam – 1996 a Buenos Aires) va ser un Mestre d'escacs neerlandès-argentí.
Va ser campió de Rotterdam. Havia estudiat matemàtiques a Leyden i París.
De Ronde va jugar representant els Països Baixos a la 8a Olimpíada d'escacs a Buenos Aires 1939, on va puntuar 8½ en 14 partides. Després del torneig, durant el qual va esclatar la Segona Guerra Mundial a Europa (setembre de 1939), De Ronde, juntament amb molts altres participants de l'Olimpíada (Miguel Najdorf, Gideon Ståhlberg, etcètera) van decidir quedar-se definitivament a l'Argentina.
Va jugar a Buenos Aires el 1940, i va empatar als llocs 12-13 a Buenos Aires (Circulo) 1945 (el campió fou Miguel Najdorf).

## Referències

* ↑ Passengers of the Piriápolis
* ↑ Sports Statistics. Chess. Players
* ↑ OlimpBase :: 8th Chess Olympiad, Buenos Aires 1939, information
* ↑ «List of players who remained in Argentina in 1939 (notes in Spanish)». Arxivat de l'original el 2004-02-09. [Consulta: 5 juny 2022].
* ↑ Vina del Mar Arxivat 2009-01-03 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Chris de Ronde: un immortal holandès descobert
# Sargaire

Un sargaire era un menestral que treballava la sarga, el vímet i les canyes fabricant coves i cistells, folrant garrafes i realitzant obres similars basades en els vímets trenats.

## Matèries primeres

Un sargaire treballava amb sargues, vímets i canyes. Les sargues i els vímets s'usaven en forma de llucs o branquillons de secció plena, sense badar-los pel mig (generalment). Contràriament, les canyes es partien longitudinalment, al llarg de la canya, en una mena de cintes llargues i de poca amplada.
* Sarga (Salix eleagnos)
* Canya comuna (Arundo donax)
* Vimetera (Salix alba)

## Eines

Les eines dels sargaires són senzilles tot i que prou especialitzades.
* Eines de tallar la materia primera: destrals, podalls, xerracs i similars.
* Eines especials: pelacanyes, estris per a badar les canyes, agulles de sac, …

### El xapador

El xapador era una eina emprada per a badar les canyes, partint-les en tres o més parts ("xapes"). L'eina esmentada canvia de nom segons els llocs : escaiador a Solsona, esberlador o esberlacanyes al sud de Lleida, partidora o esquerdador a les Gavarres (Girona). N'hi de fusta i també de metall.

## Usos actuals

Molts dels productes tradicionals elaborats pels sargaires han estat substituïts per altres productes fets a base de plàstics i materials moderns. Els cistells tradicionals conserven un paper important des del punt de vista qualitatiu: els cistells dels cercadors de bolets en són un exemple. Hi ha algunes aplicacions que mantenen la vigència de la sarga i el vímet com a materials tècnics.

### Cistelles dels globus aerostàtics

Des dels orígens dels vols aerostàtics fins a l'actualitat, les cistelles dels globus s'han fabricat de vímet trenat, de manera semblant a un cistell tradicional. Des d'un punt de vista tècnic és difícil substituir de forma econòmica una estructura prou lleugera i rígida que, a la vegada, té la propietat d'absorbir xocs contra el terra d'una certa importància, protegint els ocupants de la cistella.

### Txistera

Algunes modalitats de la pilota basca empren cistelles anomenades cestes.

### Maletins-cistells de pícnic
## Peces obrades en cistelleria

* Cesta de pilota basca
* Escut trenat de Sarawak

## Referències

* ↑ DCVB: Sargaire.
* ↑ DCVB: Sarga.
* ↑ L'ofici de sargaire. Museu del vidre de Vimbodí.
* ↑ Fites en el temps. Editorial Fonoll, 2008, p. 1968–. ISBN 978-84-936052-9-2.
* ↑ DCVB: Xapar.
* ↑ Xapador. El blog del senyor i.
* ↑ Dick Brown. Hot Air Ballooning. TAB Books, 1979. ISBN 978-0-8306-9817-2.
* ↑ Cynthia Hartwick. Ladies With Prospects. Penguin Publishing Group, 6 abril 2004, p. 75–. ISBN 978-1-101-20452-8.

## Vegeu també

* Cove
* Vímet
# Talia (nereida)

* Per a altres significats, vegeu «Talia».
Talia (en grec antic Θάλεια) va ser una de les cinquanta Nereides, filla de Nereu, un déu marí fill de Pontos, i de Doris, una nimfa filla d'Oceà i de Tetis. Tenia un únic germà, Nèrites.
La mencionen tres dels quatre autors que donen llistes de nereides: Homer, Hesíode, i Gai Juli Higí.
Homer diu que va ser una de les trenta-dues nereides que van pujar des del fons de l'oceà per arribar a les platges de Troia i plorar, juntament amb Tetis la futura mort d'Aquil·les Virgili diu que era una de les nereides que formava part del seguici de Posidó.

## Referències

* ↑ Homer. Ilíada, XVIII, 38 i seg.
* ↑ Hesíode. Teogonia, 244
* ↑ Gai Juli Higí. Fabularum, prefaci, 8
* ↑ Homer. Ilíada, VIII, 38 i seg.
* ↑ Virgili. Eneida, VII