OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Romuald M. Díaz i Carbonell

Romuald M. Díaz i Carbonell (Igualada, Anoia, 1914 - Monestir de Montserrat, Bages, 2008) fou un monjo, biblista, traductor, historiador i professor català.
Biblista i historiador, monjo de Montserrat des del 1933, després de formar-se al seminari de Vic, estudià teologia a Friburg, Suïssa, i a Salamanca, i s'especialitzà en Sagrada Escriptura a l'École Biblique de Jerusalem.
Entre 1971 i 1981 formà part de la petita comunitat montserratina que, en resposta a una petició expressa del papa Pau VI, es traslladà a l'Institut Ecumènic de Tantur, prop de Betlem.
Fou un dels encarregats dels estudis bíblics de Montserrat, ocupant-se especialment de la traducció i els comentaris de les Epístoles Catòliques (1958) i dels llibres d'Esdres i Nehemies. En el Nou Testament de Montserrat, del 1961, tingué cura de la versió i les notes de les Epístoles Catòliques i de les notes dels Fets dels Apòstols i de les Epístoles de Sant Pau. Durant molts anys treballà en l'equip bíblic de Montserrat i en la traducció i els comentaris de la Bíblia de Montserrat. Fou promotor de la coordinació entre els biblistes catalans. Preparà les biografies de l'abat Marcet (1951), de Bonaventura Ubach i Medir (1962) i dels beats Pere Tarrés i Claret (1973) i Francesc Castelló i Aleu (1990). També és l'autor d'una monografia sobre El Sant Crist d'Igualada (1965) i d'una guia de viatge, Pelegrins de la Paraula a Terra Santa (1982), fruit de la seva estada durant deu anys, com a director de l'Institut Ecumènic de Dayr al-Ṭanṭūr de Jerusalem, com a membre de la comunitat benedictina.

## Referències

* 1 2 «Romuald Díaz i Carbonell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 25 setembre 2022].
* 1 2 Ferrer, Joan; Naspleda, Joan «Díaz i Carbonell, Romuald M». Diccionari de la traducció catalana - Visat, revista digital de literatura i traducció, la revista digital de literatura i traducció del PEN català [Consulta: 25 setembre 2022].
* ↑ Bacardit, Salvador «Dom Romuald Díaz explica la misión de los benedictinos en Tierra Santa». La Vanguardia (Hemerpteca), 10-06-1983, pág. 23 [Consulta: 25 setembre 2022].
* ↑ Roure, Damià «50 anys de biblista. El P. Romuald. M Díaz i Carbonell». Butlletí de l'Associació Bíblica de Catalunya, Núm. 44, 1993, pàg. 12. ISSN: 2172-8984.
* ↑ Bacardit, Salvador «Un libro para peregrinar a Tierra Santa». La Vanguardia (Hemeroteca), 17-01-1983, pàg. 12 [Consulta: 25 setembre 2022].
# Romuald Simó i Costa

Romuald Simó i Costa (el Bruc, Anoia, 1880 - Montserrat, Monistrol de Montserrat, Bages, 1928) va ser un eclesiàstic català, prior de Montserrat i procurador general de la congregació benedictina.
Professà a Montserrat el 1897 i fou ordenat de sacerdot el 1903. Viatjà a Roma, on es va doctorar en teologia el 1906, i després va retornar a Montserrat, on exercí com a professor de teologia i filosofia, i també com a censor d'ofici del bisbat de Barcelona el 1912 i confessor extraordinari del bisbat. Fou redactor i després director de la Revista Vida Cristiana, i des de desembre de 1915, director de la Revista Montserratina, substituint a Ramón Colomé (1875-1922). Anteriorment, havia estat redactor i el seu sotsdirector. Entre els anys 1913 i 1917 fou prior de Montserrat, i després del Santuari de Nuestra Señora d'El Pueyo, a l'Aragó, fins al 1918, en què fou cridat a Roma com a vicedirector del Pontificio Ateneo Anselmiano. El 1923 era procurador general de la Congregació Casinense, de l'Orde de Sant Benet, i el 1924 fou escollit abat general d'aquesta Congregació.

## Referències

* 1 2 3 «Romuald Simó i Costa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Massot i Muntaner, Josep. Els creadors del Montserrat modern. L'Abadia de Montserrat, 2012, p. 88. ISBN 978-84-9883-529-8 [Consulta: 6 gener 2018].
* ↑ «Revista montserratina». Biblioteca Digital Hispánica. Hemeroteca Digital. Biblioteca Nacional d'Espanya. [Consulta: 6 gener 2018].
* ↑ «Vida religiosa: noticias». La Vanguardia (Hemeroteca), 11-06-1924, pàg. 10 [Consulta: 6 gener 2018].
# Rossinyol bord de l'illa de Bougainville

El rossinyol bord de l'illa de Bougainville (Horornis haddeni) és una espècie d'ocell de la família dels cètids (Cettiidae). És endèmic de l'illa de Bougainville (Papua Nova Guinea). Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà. El seu estat de conservació es considera gairebé amenaçat.

## Referències

* ↑ «Rossinyol bord de l'illa de Bougainville». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Cupwings, crombecs, cettiid bush warblers, Streaked Scrub Warbler, yellow flycatchers, hylias» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 10 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 630. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Bougainville Bush-warbler. Horornis haddeni» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Rossinyol bord de les Fiji

El rossinyol bord de les Fiji (Horornis ruficapilla) és una espècie d'ocell de la família dels cètids (Cettiidae). És endèmic de les illes Fiji. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Rossinyol bord de les Fiji». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Cupwings, crombecs, cettiid bush warblers, Streaked Scrub Warbler, yellow flycatchers, hylias» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 10 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 630. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Fiji Bush-warbler. Horornis ruficapilla» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Acord Econòmic Preferencial entre Espanya i la Comunitat Econòmica Europea

L'Acord Econòmic Preferencial entre Espanya i la CEE fou un acord signat pel ministre espanyol d'Afers Estrangers Gregorio López Bravo i el president del Consell de Ministres de la Comunitat Econòmica Europea a l'octubre del 1970. Havia sigut preparat sobretot per Alberto Ullastres, representant d'Espanya davant de les Comunitats Europees.
L'acord feu que Espanya passés a ser país associat a la CEE amb tracte preferencial en comerç, la CEE reduí un 30 per cent els aranzels de gairebé tots els productes espanyols, tret d'alguns per als quals seria un 10 per cent. També, els productes espanyols entrarien lliures de tot obstacle contingentari i s'obtindrien reduccions en certs productes agrícoles. Aquest acord trencà l'aïllament del franquisme a Europa.
# Acord Sobre la Conservació de les Foques de la Mar de Wadden

L'Acord Sobre la Conservació de les Foques de la Mar de Wadden és un acord entre els països de la riba de la mar de Wadden que té com a objectiu protegir les foques i fou conclòs sota els auspicis de la Convenció Sobre la Conservació de les Espècies Migratòries d'Animals Silvestres (CMS) el 1990.

## Foques

Les foques comunes són una espècie de foca gairebé amenaçada que viu a les costes temperades i àrtiques de l'hemisferi nord. Es troben en aigües litorals del nord dels oceans Atlàntic i Pacífic, així com les mars Bàltica i del Nord. Les foques comunes són de color marró, marró clar o gris i tenen els narius amb forma de ve baixa. Els adults poden assolir una llargada d'1,85 metres i un pes de 132 quilograms. Les femelles són més longeves que els mascles (30–35 anys i 20–25 anys, respectivament). Les foques comunes romanen a llocs de repòs que els són familiars, generalment zones rocoses on no poden arribar els depredadors terrestres i que tenen un subministrament constant de peix. N'hi ha entre 400.000 i 500.000 individus arreu del món. Algunes subespècies estan amenaçades. La caça de foques, que antigament era una pràctica habitual, és il·legal gairebé a tot arreu.

## Història

El 1988, a causa d'un brot de virus del brom focí, les poblacions de foques comunes patiren un declivi dràstic. L'Acord Sobre la Conservació de les Foques fou signat el 16 d'octubre del 1990 a Bonn (Alemanya). Entrà en vigor l'1 d'octubre del 1991 i les poblacions s'han recuperat significativament des d'aleshores. Tanmateix, el 2002, el mateix virus causà un nou declivi demogràfic a la mar del Nord, la mar de Wadden i la zona del Kattegat/Skagerrak.

## Àmbit i parts de l'Acord

L'Acord fou conclòs entre els Països Baixos, Alemanya i Dinamarca. El seu àmbit geogràfic abasta: Als Països Baixos, les àrees incloses sota la Decisió Clau d'Ordenació de la Mar de Wadden. A Alemanya, els parcs nacionals de la mar de Wadden i les zones protegides sota la Llei de Conservació de la Natura mar endins del dic principal i el límit d'aigua salabrosa, incloent-hi el Dollart. A Dinamarca, la Reserva de la Vida Silvestre i la Natura de la Mar de Wadden.
El Secretariat de l'Acord es troba a Wilhelmshaven (Alemanya).

## Pla de Gestió de les Foques (2002–2006)

El Pla de Gestió de les Foques (2002–2006) marca objectius i accions en relació amb la protecció dels hàbitats, la recerca i el seguiment, la contaminació, la supervisió i la divulgació. El pla està pensat per a les poblacions de foca comuna (Phoca vitulina vitulina) de la mar de Wadden i, igualment, cobreix les dues poblacions de cria de foca grisa (Helichoerus grypus), que no estan cobertes per l'Acord original. L'objectiu global del pla és restaurar i mantenir una població viable i una capacitat reproductiva natural, incloent-hi la supervivència de foques comunes i grises joves. El Pla cerca un equilibri entre la conservació i la gestió de l'àrea per contribuir a l'assoliment de poblacions viables.

## Referències

* 1 2 CMS
* ↑ «Secretariat de l'Acord». Arxivat de l'original el 2008-07-23. [Consulta: 26 novembre 2020].
# Abnub

Abnub (àrab: أبنوب, Abnũb, segurament del copte: *Ⲡⲛⲟⲩⲃ o *Ⲡⲁⲛⲟⲩⲡ) és una ciutat d'Egipte. És a la riba est del Nil, a la governació d'Asyut, diversos quilòmetres al nord-oest d'Assiut. Segons el cens del 2006, tenia 67.526 habitants. El nom de la ciutat en última instància prové de la paraula egípcia antiga per a «tresoreria»: pr-nbw.
Abnub és el lloc de naixement del papa Shenouda III d'Alexandria, el Papa de l'Església Copta Ortodoxa de 1971 a 2012.

## Referències

* ↑ Clackson, S. J.. Coptic documents relating to the monasteries of Apa Apollo at Bawit and Titkooh in the Hermopolite nome (tesi) (en anglès). Londres: University of London, 1996, p. 58.
* ↑ Peust, Carsten. Die Toponyme vorarabischen Ursprungs im modernen Ägypten. Ein Katalog (en alemany). Göttingen: Seminars für Ägyptologie und Koptologie der Universität Göttingen, 2010, p. 10 (Göttinger Miszellen. Beihefte Nr. 8).
* ↑ Samir, Samir Khalil «Coptic Christians after Shenouda». PIME AsiaNews, 20-03-2012.
# Aghasi Khan

Aghasi Khan (1731–88) (àzeri: Ağası xan Sərkər or Ağası xan Xançobanı) fou kan de Xirvan juntament amb el seu germà Muhammad Said Khan. Era membre de la tribu nòmada de Khanchobani (àzeri: Pastors del kan).

## Primers anys i regnat

Va néixer com a fill del noble Askar beg o Allahverdi beg i de la seva muller Ummugulsum Khanum. Els seus pares eren del clan Sarkar dels Khanchobani. El 1763/65 amb el suport dels nobles nòmades, i juntament amb el seu germà Muhammad Said Khan va posar fi al regnat d'Hajji Muhammad Ali Khan. Van entrar a Nova Shemakha on residia Hajji Muhammad, però van portar la capital a la Vella Shamakha on tenien el seu major suport. Aviat, el 1767 Fatali Khan de Quba aliat amb el Kanat de Shaki, els va atacar. Per iniciar negociacions, Muhammad Said Khan va anar a la cort de Fatali Khan i Aghasi Khan es va dirigir a Shaki. Aghasi Khan va ser cegat per Huseyn kan de Shaki mentre el seu germà era empresonat. El kanate es va repartir entre Shaki i Quba (aquest darrer kanat va aconseguir la major part). El kanat va ser administrat per Manaf Zarnavai fins que fou nomenat kan Abd Allah Beg, germà de Fatali Khan. Aquest dominava també el kanat de Bakú que el 1770 va cedir igualment al seu germà Abd Allah Beg (ara Abd Allah Khan)

## Lluita pel tron

Entre 1768 i 1774, la casa de Sarkar va negociar amb el kan de Karabakh i el kan de Talysh (Lenkoran) per tal d'aconseguir recuperar la independència. Fatali Khan va ser derrotat el 1774 per forces combinades de Shaki, el kanat Àvar, i fins i tot lusmi de Kaytak, i es va haver de retirar a Salyan. Durant aquests esdeveniments Aghasi Khan i el seu germà Muhammad Said Khan, es van declarar independents un altre cop, però van tornar a ser derrotats altre cop per Fatali Khan el 1776. Els dos germans van prosseguir la lluita fins a la seva derrota final el 1785. Aghasi Khan va ser empresonat i portat a Baku sent executat allí el 1788. La seva tomba no s'ha trobat.

## Familia

Aghasi Khan es va casar quatre vegades i va tenir 12 fills:
* Bibikhanum khanum – (+ 1756):
* Mustafa Khan – Darrer kan de Xirvan
* Ismail beg Sarkar (1760–1848)
* Kafiye khanum – (n. 1766) casada amb Qasim Khan Sarkar (kan de Xirvan).
* Balash khanum – (n. 1769)
* Khadija khanum – (n. 1776)
* Khadija khanum (casada 1760 – + 1774):
* Khayrunnisa khanum – (n. 1761)
* Khadijakhanum khanum – (casada 1771 – +. 1783):
* Hashim bey (1773–1845)
* Jafar bey (1776–1827)
* Abdulla bey (1778–1842)
* Mehdi bey (1780–1827)
* Hajar khanum – (n. 1783)
* Abida khanum – (casada 1776 – +1805):
* Seadet khanum – (n. 1778)

## Referències

* ↑ Abbasgulu Bakikhanov, Golestan-e Eram
* ↑ Adolf Berge, Acts, collected by the Archaeographical Commission at the Directorate of the Viceroy of the Caucasus
# Sant Jaume (Alsamora)

Sant Jaume és una partida del terme de Sant Esteve de la Sarga, al Pallars Jussà, en el territori del poble d'Alsamora.
Està situada a ponent d'Alsamora, a l'esquerra del barranc de la Maçana. Hi neix el barranc de Sant Jaume, que aflueix en el de la Maçana un tros més avall.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sebastià Cardell i Tomàs

Sebastià Cardell i Tomàs (Llucmajor, Mallorca, 2 de febrer del 1921 - 3 d'agost del 2015) fou un folklorista mallorquí membre de la Reial Acadèmia de Bones Lletres.
Cardell fou professor de Llengua Catalana per la Universitat Autònoma de Barcelona (1978) i es dedicà professionalment a l'educació primària al Col·legi de Sant Bonaventura de Llucmajor fins a la seva jubilació. La seva principal afecció va ser la cultura popular dels llucmajorers (costums, cançons, refranys, etc.) i les traduccions. Destaquen especialment els seus treballs sobre els glosadors locals Guillem Pastor Tomàs i Miquel Font i Font. Mensualment col·laborava amb la revista local Llucmajor de Pinte en Ample editada per l'Obra Cultural Balear de Llucmajor amb transcripcions de documents inèdits històrics (rondalles, testaments, etc.).

## Obres

* La cançó popular (1986). Pregó de Fires 1985.
* Cançons populars mallorquines (1988). Recull de poesia tradicional.
* Cançons populars mallorquines. Arreplegades per Joan A. Mòjer i Noguera "l'amo en Joan de Ses Males Cases" (Llucmajor 1859-1941). Classificades i ordenades per Sebastià Cardell (2000).
* Cultura oral a Llucmajor (2000).
* La Cançó de les transformacions (2007) a l'obra Miscel·lània d'homenatge a Mateu Montserrat i Pastor, coordinada per Josep Sacarés Mulet.

## Distincions

* "L'Espigolera" de l'Ajuntament de Llucmajor (2000).
* Membre de la Reial Acadèmia de Bones Lletres (Acadèmics corresponents nacionals) (2002).

## Referències

* ↑ Sbert i Garau, Miquel «Un folklorista de Llucmajor (Mallorca) Sebastià Cardell i Tomàs» (pdf). Revista de filologia, pàg. 249-255 [Consulta: 26 juliol 2014].
* ↑ «Sebastià Cardell i Tomàs (Llucmajor 1921)». Llucmajor i la Literatura. Ajuntament de Llucmajor. [Consulta: 9 octubre 2010].
# Sebastià Cardell Monserrat

Sebastià Cardell Monserrat, nascut a Llucmajor, Mallorca, a final del segle xix, fou un polític socialista mallorquí.
Cardell era de professió sabater a Llucmajor, on hi havia a principi del segle xx una important indústria sabatera. Va destacar com a sindicalista i polític, formant part, a partir del 1911, de la directiva del sindicat de Llucmajor La Recompensa del Trabajo. Posteriorment, el 1914, fou nomenat president de l'Agrupació Socialista de Llucmajor.

## Referències

* ↑ Martínez de Sas, María Teresa. Diccionari biogràfic del moviment obrer als països catalans. Abadia de Montserrat, 2000, p. 331. ISBN 848415243X [Consulta: 9 octubre 2010].
# Santiago Comesaña Veiga

Santiago "Santi" Comesaña Veiga (nascut el 5 d'octubre de 1996) és un futbolista professional gallec que juga al Vila-real CF com a migcampista central.

## Carrera de club

Nascut a Vigo, Galícia, Comesaña es va formar al sistema juvenil de l'ED Val Miñor. El 9 de juliol de 2015, va fitxar pel Coruxo FC de Segona Divisió B, després d'impressionar a la prova d'accés.
El 22 d'agost de 2015, Comesaña va debutar com a sènior, començant i marcant el segon del seu equip en una victòria a domicili per 3-2 contra l'Atlético Astorga FC. El 6 de desembre, va marcar un hat-trick en una golejada 5-1 a casa contra la SD Compostela.
El 16 de juliol de 2016, després de marcar vuit gols en 37 partits durant la campanya, Comesaña va signar un contracte de quatre anys amb el Rayo Vallecano, acabat de descendir a Segona Divisió. Va fer el seu debut com a professional el 28 d'agost, entrant com a substitut d'Adri Embarba a la segona part en un empat 0-0 a casa contra el Real Valladolid.
Comesaña va marcar el seu primer gol com a professional l'1 d'abril de 2017, marcant el primer en una victòria a casa per 3-1 contra el Girona FC. Va contribuir amb dos gols en 33 aparicions durant la campanya 2017-18, en la qual el seu equip va aconseguir l'ascens a la Lliga com a campió.
Comesaña va debutar a la categoria principal del futbol espanyol el 25 d'agost de 2018, començant com a titular en una derrota per 1-0 fora de casa contra l'Atlètic de Madrid.

### Vila-real

El 29 de juny de 2023, Comesaña va signar contracte per quatre anys amb el Vila-real CF de primera divisió.

## Palmarès

Rayo Vallecano
* Segona Divisió: 2017–18

## Referències

* ↑ «La perla de bronce: Santi Comesaña, polivalencia» (en castellà). Vavel, 22-03-2016. [Consulta: 31 juliol 2016].
* ↑ «El Coruxo incorpora a Santi Comesaña y Pablo García» (en castellà). La Voz de Galicia, 09-07-2015. [Consulta: 31 juliol 2016].
* ↑ «El Coruxo ahonda en la herida maragata» (en castellà). Vavel, 22-08-2015. [Consulta: 31 juliol 2016].
* ↑ «El Coruxo tiene una perla» (en castellà). Atlántico Diario, 08-12-2015. [Consulta: 31 juliol 2016].
* ↑ «Santi Comesaña nuevo jugador del Rayo» (en castellà). Rayo Vallecano, 16-07-2016. [Consulta: 31 juliol 2016].
* ↑ «Rayo y Valladolid convierten en protagonistas a sus porteros» (en castellà). Marca, 28-08-2016. [Consulta: 28 agost 2016].
* ↑ «'Obi Oblak' en el Metropolitano» (en castellà). Diari AS, 25-08-2018. [Consulta: 26 agost 2018].
* ↑ «¡Santi Comesaña ya es groguet!» (en castellà). Vila-real CF, 29-06-2023. [Consulta: 30 juny 2023].

## Enllaços externs

* Santiago Comesaña Veiga a BDFutbol
# Santiago Casulleras i Forteza

Santiago Casulleras Forteza (Barcelona, 7 de juliol de 1901 - 2 de setembre de 1960) fou un arquitecte català.
Va fer diversos edificis a Sabadell, entre els quals destaquen la fàbrica Artèxtil, les «cases de cal Garcia» i l'església de Sant Oleguer a la urbanització Nostra Llar), les cases de Josep Comadran i Cisa, de Josep Guasch i Sampere (c. de la Indústria, 16 cantonada amb el c. de Cristòfor), seu durant alguns anys de la Mutua de Seguros Sabadell. Una altra de les seves obres emblemàtiques a la ciutat és la Casa Tamburini, al carrer de la Indústria cantonada amb carrer de Sant Llorenç.
El seu fons personal es conserva a l'Arxiu Històric de Sabadell, des que el 2011 va ser donat desinteressadament per Ramon Palau. Està constituït per uns 400 lligalls de documentació original dels anys 20 als 50 del segle xx. Estava casat amb Maria Teresa Rodríguez Lloveras des del juny de 1928 i fou tresorer de la secció arquitectura del Centre Excursionista de Catalunya.
* Fàbrica Molins Germans
* Artèxtil
* Cases d'en Comadran
* Casa del capellà

## Referències

* ↑ «L'Arxiu històric de Sabadell rep el fons documental de Santiago Casulleras i Forteza». [Consulta: 5 juny 2017].
* ↑ Filla de Joaquim Rodríguez Barrera i germana de l'arquitecte Josep Rodríguez i Lloveras.
* ↑ «De Sociedad» (en castellà). La Vanguardia, dimecres, 6 juny 1928, pàg. 13 [Consulta: 5 juny 2017].
* ↑ «Crònica del Centre». Butlletí del Centre Excursionista de Catalunya. Centre Excursionista de Catalunya, xxxiv, 355, 1924, pàg. 275.
# Liparis newmani

Liparis newmani és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu entre 9 i 15 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: illa de Chodo (Corea del Nord).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Scopoli J. A., 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Praga. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Cohen, D. M., 1960. Notes on a small collection of liparid fishes from the Yellow Sea. Proceedings of the Biological Society of Washington v. 73: 15-20.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Chernova, N.V., D.L. Stein i A.P. Andriàixev, 2004. Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (31):72.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Llac Argentino

El llac Argentino és el més gran i més austral dels grans llacs patagons de l'Argentina. És a la província de Santa Cruz, a 187 metres sobre el nivell del mar; cobreix una superfície de 1.415 km² i té una profunditat mitjana de 150 m; arriba en alguns punts fins als 500 m; el seu volum total assoleix els 219.900 milions de m³. Als braços occidentals, desguassen diverses glaceres, entre les quals destaquen la glacera Perito Moreno i la glacera Upsala. A la seva riba, en part al Parc Nacional Los Glaciares, hi ha la ciutat d'El Calafate, base turística habitual per a l'exploració de la regió. És proper al volcà Aguilera, ja dins de Xile.

## Referències

* ↑ Principales lagos de la república Argentina, Instituto Geográfico Nacional (IGN)
# Segona circumscripció d'Osaka

La circumscripció 2a d'Osaka (大阪府第2区, Ōsaka-fu Dai 2 ku) és una circumscripció electoral japonesa, una de les 19 pertanyents a la prefectura d'Osaka. La circumscripció es creà l'any 1994 i va funcionar per primera vegada a les eleccions generals japoneses de 1996. La circumscripció comprèn part de la ciutat i municipi d'Osaka i, en concret, els seus districtes d'Ikuno, Abeno, Higashi-Sumiyoshi i Hirano. Des de 1994 fins 2017, la circumscripció no comprenia el districte d'Ikuno, present a la circumscripció 1a d'Osaka.

## Composició

| Representant | Partit | Termini |
| Megumu Satō | PNP | 1996-2000 |
| Akira Satō | PLD | 2000-2005 |
| Shika Kawajō | PLD | 2005-2009 |
| Hitoshi Hagihara | PD | 2009-2012 |
| Akira Satō | PLD | 2012- |

## Referències

* ↑ «衆議院トップページ >立法情報 >制定法律情報 >第193回国会　制定法律の一覧 >衆議院議員選挙区画定審議会設置法及び公職選挙法の一部を改正する法律の一部を改正する法律 法律第五十八号（平二九・六・一六）». 衆議院, 平成29年6月16日. [Consulta: 2021年10月2日].住居表示などにより変更あり。
* ↑ «大阪府». 総務省. [Consulta: 2 octubre 2021].
* ↑ «衆議院トップページ >立法情報 >制定法律情報 >第131回国会　制定法律の一覧 >法律第百四号（平六・一一・二五）». 衆議院, 平成6年11月25日. [Consulta: 2021年10月2日].地名は1994年（平成6年）当時のものである。