OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Massís Armoricà

El Massís Armoricà és un massís muntanyós que cobreix una àmplia zona al nord-oest de França, inclosa la Bretanya, la part occidental de Normandia i el País del Loira. Està connectat a Dover al costat britànic del canal de la Mànega.
El seu nom prové de l’antiga Armòrica, una zona de la Gàl·lia entre els rius Loira i Sena.
El Massís Armoricà, és un massís muntanyós fortament aplanat per l'erosió i ocupa els departaments occidentals del Finisterre, Côtes-d'Armor, Morbihan i Ille-et-Vilaine i parts de la Mànega, Orne, Mayenne, Maine-et -Loire, Loire-Atlantique i Vendée (França). La regió té una superfície d'aproximadament 65.000 km² i està delimitada per la conca de París i el riu Sena al nord i per les terres baixes del Loira i els seus afluents al sud.
El cim més alt, el Mont des Avaloirs (Mayenne), té una altitud de 417 m sobre el nivell del mar. Els Monts d'Arrée, que cobreixen la Bretanya, ocupen la part occidental del Massís Armoricà.

## Geologia

Geològicament, el Massís Armoricà conté tots els tipus de formacions proterozoiques i paleozoiques que afloren a l'oest de França. Els límits o vores del massís estan formades per la coberta mesozoica de les conques de París i d’Aquitània. Ja dins de l'oceà, els límits del massís són constituïts per les formacions sedimentàries mesozenozoiques i cenozoiques del canal de la Mànega i nord del golf de Biscaia. La regió on hi ha el massís es va enlairar i la Serralada Cantàbrica i el Massís Armoricà eren una continuïtat sobre del golf de Biscaia.

### Les roques

El massís està format per roques metamòrfiques i magmàtiques afectades durant l’orogènia herciniana o varisca i l’orogenia cadomiana, més anterior. Les roques dures que s'alçaven al massís, s'han erosionat fins al punt de conformar en l'actualitat una península gairebé plana. Pel que fa al rocam, hi ha un domini de l'esquist cristal·lí del període precambrià entrellaçat amb bandes de gneis.

## Referències

* ↑ «Armorican Massif» (en anglès). Britannica, The Editors of Encyclopaedia, 17 May. 2010,. [Consulta: 18 maig 2021].
* ↑ Ballèvre, M.; Bosse, V.; Dabard, M.P.; Ducassou, C.; Fourcade, S.; Paquette, J-L.; Peucat, J.; Pitra, P. «Histoire Géologique du massif Armoricain : Actualité de la recherche». Bull. Soc. Géol. Mineral. Bretagne, 10, 01-01-2013.
* 1 2 «Història geològica de Bretanya» (en francès). Bretagne Environnement i el Museu Geològic de Geociències. Sistema d'informació per a la gestió de les aigües subterrànies a Bretanya. [Consulta: 18 maig 2021].
# Massís

En geologia, un massís és una secció de l'escorça terrestre que està demarcada per falles o fissures en àrees rocoses o en materials sòlids. En el moviment de l'escorça, un massís tendeix a retenir la seva estructura interna en ésser desplaçat completament.
El terme és usat també per referir-se a un grup de muntanyes elevades i delimitades per aquesta fissura i que queden exposades als efectes de l'erosió. D'aquesta manera, la seva definició s'adscriu a una unitat estructural de l'escorça terrestre, menor que les plaques tectòniques.

## Referències

* ↑ G. Marinos, Paul. Engineering geology and the environment : proceedings : International Symposium on Engineering Geology and the Environment : Athens, Greece, 23-27 June, 1997 (en anglès). Rotterdam: CRC Press, 1997, p. 2886. ISBN 90-5410-877-0.
* ↑ «Massís». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «massís». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Allen, Philip A. «Time scales of tectonic landscapes and their sediment routing systems» (en anglès). Geological Society, London, Special Publications, 296, 1, 01-01-2008, pàg. 7–28. DOI: 10.1144/sp296.2. ISSN: 0305-8719.
# Microtus tatricus

Microtus tatricus és una espècie de talpó que es troba en una àrea reduïda i fragmentada dels Carpats d'Eslovàquia, Polònia, Ucraïna i Romania.
Comparat amb altres talpons, té una mida mitjana i una cua llarga. S'assembla a Microtus subterraneus però té és més fosc, i grisós (gris marronós al dors i gris pissarra al ventre).
Viu en boscos mixtos, sobretot entre les roques humides del voltant dels rius i a les clarianes. És d'hàbits menys excavadors que altres talpons. És herbívor a l'estiu i recull llavors a la tardor.

## Referències

* ↑ Zima, J., Vohralík, V. & Martínková, N. 2008. Microtus tatricus. The IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.2. <www.iucnredlist.org>. Consultat el 31 d'agost de 2014.
* 1 2 Aulangier et al.. Guía de los mamíferos de Europa, del norte de África y de Oriente Medio. Bellaterra: Lynx edicions, 2009, pag. 208. ISBN 978-84-96553-52-1.
# Suzanne Delvé

Suzanne Lucie Charlotte Vedelle coneguda com Suzanne Delvé (5è districte de París, 24 de novembre de 1892 - Montgeron, 10 d’agost de 1986)va ser una actriu francesa.

## Filmografia parcial

* 1914 : Marie-Jeanne ou la Femme du peuple de Georges Denola
* 1915 : L'Heure du rêve de Léonce Perret
* 1916 : Les Vampires 7 : Satanas de Louis Feuillade
* 1916 : Le Pied qui étreint de Jacques Feyder
* 1916 : Têtes de femmes, femmes de tête de Jacques Feyder
* 1916 : C'est pour les orphelins ! de Louis Feuillade
* 1916 : La Belle aux cheveux d'or de Léonce Perret
* 1917 : L'Esclave de Phidias de Léonce Perret et Louis Feuillade
* 1918 : La Course du flambeau de Charles Burguet
* 1926 : Le Berceau de Dieu de Fred Leroy-Granville
* 1926 : Martyre de Charles Burguet
* 1930 : Accusée, levez-vous ! de Maurice Tourneur
* 1931 : Le Roi du cirage de Pierre Colombier

## Teatre

* 1928 : Le Démon de la chair de Pierre Sabatier i Victor de La Fortelle, representat per primera vegada, el 29 de novembre de 1927, al Théâtre des Arts sota la direcció de Rodolphe Darzens.
* 1930 : Business, peça de Pierre Sabatier segons la seva novel·la Judith, primera actuació el 22 de març de 1930 al théâtre de la Renaissance.

## Referències i notes
### Notes

* ↑ Victor de La Fortelle (18..-19..), sur le site de la BnF

### Referències

* ↑ Archives de Paris 5e, acte de naissance numéro 2829 année 1892 (vue 13/31) (avec mention marginale de mariage et sans mention marginale de décès)
* ↑ Lieux de naissance et décès trouvés dans la base MatchId des fichiers de décès en ligne du Ministère de l'Intérieur avec les données INSEE (consultation 16 janvier 2020)
* ↑ Paris-midi du 17 janvier 1928
* ↑ Comoedi du 22 mars 1930

## Enllaços externs

* Affiche d'Adrien Barrère représentant Suzanne Delvé a Gallica
# Suzanne E. Smrekar

Suzanne E. Smrekar és una astrònoma, geòloga i climatòloga estatunidenca de l'Institut Tecnològic de Califòrnia.
Es va convertir en llicenciada en geofísica i matemàtiques a la Universitat Brown (Providence, Rhode Island) el 1984 i doctora en geofísica a la Universitat Metodista del Sud el 1990.
Va ser membre dels equips de diverses missions de la NASA als planetes del sistema solar, com la Mars Reconnaissance Orbiter i la Magellan. Va treballar al GEM, un instrument de la missió InSigh, que es llançarà el 2018.
Segons Minor Planet Center va descobrir l'asteroide 6819 McGarvey el 14 de juny de 1983, que el que va anomenar a la memòria de la seva mare.
Va rebre en el 2012 la Medalla "Excepcional Científic Assoliment" de la NASA.

## Referències

* ↑ Mars Reconnaissance Orbiter, Equip de missions; des del lloc web de la NASA(anglès)
* ↑ Volcans de Venus pot ser jove i actiu ; de Space.com(anglès)
* ↑ Suzanne Smrekar, cap adjunta un investigador, una Visió, des de la web de la NASA (anglès)
* ↑ IAU planeta menor descobridors (anglès)

## Enllaços externs

* (anglès) Suzanne E. Smrekar, una llista de publicacions
* (anglès) Suzanne E. Smrekar, curriculum vitae ; des de la web de la NASA Arxivat 2016-12-27 a Wayback Machine.
# Staufen

Staufen és un municipi del cantó d'Argòvia (Suïssa), situat al districte de Lenzburg.

## Enllaços externs

* Web oficial del municipi
# Sulfòxid

Un sulfòxid és un compost químic que conté un grup sulfinil enllaçat a dos àtoms de carboni; també poden ser considerats com tioèters oxidats. Com a exemple es pot citar l'aliïna que es pot trobar en l'all).

## Naturalesa de l'enllaç

Es pot representasr els sulfòxids amb la fórmula R-S(=O)-R'; on R i R' són grups orgànics. L'enllaç entre el sofre i l'oxigen difereix del doble enllaç convencionalentre el carboni i l'oxigen (per exemple, el que es presenta en la cetona). La interacció sofre-oxigen té un caràcter electroestàtic dipolar amb la càrrega negativa centrada en l'oxigen.
Un parell d'electrons lliures resideix a l'àtom de sofre donan-li una geometria molecular tetraèdrica. Els sulfòxids són òpticament estables. Els sulfòxids quirals tenen utilitat en certs medicament com esomeprazol i armodafinil, i també són emprats com auxiliars quirals.

## Reactivitat

Es poden obtenir els sulfòxids mitjançant oxidació orgànica de sulfurs. Un pas cap endavant en el procés d'oxidació converteix els sulfòxids en sulfones.
Per exemple, el sulfur de dimetil pot ser oxidat a dimetilsulfòxid i posteriorment a dimetilsulfona segons aquest procés:
    (CH₃)-S-(CH₃) + O → (CH₃)-SO-(CH₃)
    (CH₃)-SO-(CH₃) + O → (CH₃)-SO₂-(CH₃)
Els oxidants típics inclouen els peròxids. Com per exemple el sulfur de metil i propil.

## Referències

* ↑ Oxidation of sulfides to chiral sulfoxides using Schiff base-vanadium (IV) complexes Ángeles Gama, Lucía Z. Flores-López, Gerardo Aguirre, Miguel Parra-Hake, Lars H. Hellberg, and Ratnasamy Somanathan Arkivoc MX-789E 2003
# Associació Excursionista d'Etnografia i Folklore

L'Associació Excursionista d'Etnografia i Folklore (AEEF) és una entitat excursionista de Barcelona fundada el 1945.
L'AEEF és una entitat excursionista i cultural nascuda el novembre de l'any 1945, amb la finalitat d'agrupar en una sola entitat els afeccionats a la muntanya i folkloristes que recorrien el país amb l'esperit heretat de la Renaixença, recollint els seus trets culturals autòctons. Els primers associats provenien del Centre Excursionista els Blaus de Sarrià, als quals s'uniren, posteriorment, diversos folkloristes que tenien el propòsit de recuperar i mantenir el folklore català. Joan Rigall i Casajuana (1885-1960), alumne de Rossend Serra i Pagès, dansaire de l'Esbart de Dansaires i fundador de l'Esbart Folklore de Catalunya i de l'Institut de Folklore de Catalunya, va ser el seu primer president. L'AEEF, que té seccions de muntanya, esquí, etnografia i folklore, i reuneix uns 430 socis, fou també la responsable de la introducció del tir amb arc a Catalunya el 1947, quan organitzà el primer concurs durant uns campaments a Centelles. Entre les seves activitats es troba també un esbart, anomenat Esbart de l'Associació Excursionista d'Etnografia i Folklore.
L'any 1995, en motiu dels 50 anys de l'Associació, es van editar uns Goigs dedicats a sant Jordi, patró de l'entitat.

## Referències

* 1 2 «Associació Excursionista d'Etnografia i Folklore». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 7 gener 2019].
* ↑ «Associació Excursionista d'Etnografia i Folklore (AEEF), Esbart de l'». Anima de Dansa. [Consulta: 7 gener 2020].
* ↑ «Goigs a sant Jordi patró de l'AEEF». [Consulta: 2023].

## Enllaços externs

* Associació Excursionista d'Etnografia i Folklore (AEEF)
# Miroľa

Miroľa és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1572.
# Sufragi obligatori

El sufragi obligatori és una pràctica que requereix que les persones votin en eleccions o es presentin a una junta electoral per justificar la seva absència d'un procés electoral. Si un elector qualificat no es presenta a una junta electoral, depenent del país, pot ser castigat amb multes o serveis comunitaris.

## Països amb sufragi obligatori

* Argentina (és facultatiu per adolescents de 16 i 17 anys i per la gent de més de 70 anys)
* Austràlia
* Bèlgica
* Bolívia
* Brasil
* Costa Rica
* Equador (és facultatiu per adolescents de 16 i 17 anys, per la gent de més de 65 anys, presos sense sentència, policies i militars)
* Egipte
* Grècia
* Hondures
* Líban (només homes)
* Luxemburg
* Mèxic (és obligatori, però no està castigada la falta de vot)
* Nauru
* Panamà
* Paraguai (per sobre de 75 anys, és facultatiu)
* Perú (per sobre de 70 anys, és facultatiu)
* República Democràtica del Congo
* República Dominicana
* Suïssa ( Cantó de Schaffhausen)
* Singapur
* Tailàndia
* Uruguai (la inscripció és obligatòria)

## Vegeu també

* Sufragi (desambiguació)
* Sufragi voluntari
# Ministeri de Justícia

Un ministeri de justícia és un ministeri o un altre organisme governamental encarregat de la justícia. El ministeri està sovint a càrrec d'un ministre de la justícia o de la secretària de la justícia o de la secretària de la justícia.

## Ministeris de justícia

* Departament de Justícia dels Estats Units
* Ministeri de Justícia, Transparència i Drets Humans de Grècia
* Ministeri de Justícia de Finlàndia
* Ministeri de Justícia de Lituània
* Ministeri de Justícia d'Espanya
# Talaiot de sa Clova des Xot

El talaiot de sa Clova des Xot és un talaiot circular, de notable monumentalisme, situat dins la possessió de sa Canova de Morell (Artà). Va ser descrit per Emile Cartailhac, el 1890, com «el talaiot més gran de les Balears».

## Localització

El talaiot està situat a la possessió de Sa Canova, a pocs metres de la carretera Artà- Colònia de Sant Pere (Ma 3331), a l'alçada del quilòmetre 1,350. Després d'una barrera de metall, hom troba un tirany paral·lel a la paret de pedra seca que du a la tanca on hi ha el talaiot. El veim a la dreta, després d'uns ullastres que tapen altres restes arqueològiques.

## Posició respecte d'altres jaciments

Està situat dins el gran jaciment de sa Canova, en el qual hi ha un poblat talaiòtic, del qual encara se'n poden veure restes de la murada i altres estructures. Hi destaca també un interessant talaiot quadrat.

## Conservació i visita pública

El talaiot presenta un bon estat de conservació i és fàcilment accessible. Excavacions futures permetran conèixer millor tota l'àrea.

## Descripció

De grans dimensions, fa 16,2 m de diàmetre per 5,5 m d'alçada, als quals hi arriba amb sis filades de grans blocs de pedra. Conserva 4,5 m de la columna central. Aquestes característiques el converteixen en un dels més imponents de l'illa. La gruixa de les parets fa més de dos metres. Les pedres que formen les parets, sobretot a la part de ponent, són de grans dimensions (fins a quatre metres de llargada per un d'alçada) i estan molt ben encastades entre elles. Les de la part interior del mur són més petites. Té un portal d'entrada, orientat al nord-est, que ha perdut el llindar superior, que fa entrar a un corredor d'accés que també ha perdut la cobertura. A l'interior s'hi veu un gran espai circular, de 7,5 m de diàmetre, amb una columna central polilítica de tipus mediterrani (pedres més amples a dalt), amb cinc blocs superposats, que fa 4,2 metres. No s'observen indicis de què disposàs de dues plantes. Part de les pedres planes de la cobertura es poden veure ara en el trispol del talaiot, es pot deduir que estaven disposades de manera radial, aguantades sobre el pilar central, que devia tenir una sisena peça més ampla.

## Marc cronològic

La fundació d'aquests poblats a l'illa se situa entorn el 1000 i el 800 aC.

## Interpretació del jaciment

La funció dels talaiots pot ser molt variada, encara que devien tenir funcions socials pròpies de la comunitat que els va construir i també de control territorial.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 3. Palma: Promomallorca, p. 74-75. ISBN 84-8661702-2.
# Tadahiko Ueda

Tadahiko Ueda (Prefectura de Kyoto, Japó, 3 d'agost de 1947 - 15 d'abril de 205), va ser un futbolista japonès.

## Selecció japonesa

Tadahiko Ueda va disputar 13 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Arquelau (poeta)

Arquelau (en llatí Archelaus, en grec antic Ἀρχέλαος), va ser un poeta grec autor d'un poema format per més de 300 versos iàmbics titulat titulat Περὶ τῆς ῾Ιερᾶς Τέχνης ("Perì tês Hierâs Tékhnēs", en llatí De Sacra Arte).
No se sap res dels esdeveniments de la seva vida. La data en què va viure també és incerta, però el poema és evidentment obra d'un escriptor relativament recent i no s'ha d'atribuir a cap dels autors més antics d'aquest nom.

## Referències

* ↑ Archelaus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 261
# Suite per a teclat en re menor (HWV 437)

* Sarabande
* 4. Sarabanda, interpretada en un orgue sintetitzador
La Suite per a teclat en re menor (HWV 437) va ser composta per Georg Friedrich Händel, per a clavicèmbal sol, entre 1703 i 1706. És també coneguda per Suite de pièce Vol. 2 núm. 4. Fou publicada el 1733.
L'obra té cinc moviments:
| Moviment | Tipus | Referència Grove | Referència Händel-Gesellschaft | Referència Hallische Händel-Ausgabe | Notes |
| 1 | Preludi | 107 | xlviii, 149 | | Parcialment utilitzat en el preludi de HWV 428. HWV 561 és una altra versió del preludi. |
| 2 | Alemanda | 108 | ii, 81 | iv/5, 29 | |
| 3 | Courante | 109 | ii, 82 | iv/5, 30 | |
| 4 | Sarabanda | 110 | ii, 82 | iv/5, 31 | Amb dues variacions. La peça va ser utilitzada en un arranjament orquestral per Stanley Kubrick a Barry Lyndon. |
| 5 | Gigue | 111 | ii, 83 | iv/5, 33 | |

## Referències

* ↑ Hicks, Anthony. The New Grove Dictionary of Music and Musicians. x. 2. Londres: Macmillan, 2001, p. 804.
* ↑ Keech, Andrew. «Reel Chill: Cinematic Chillout Album», 2006. Arxivat de l'original el 25 de març 2006. [Consulta: 11 febrer 2006].
# Mike Knox

Michael Shawn Hettinga (San Bernardino, Califòrnia, 17 de juliol de 1978), més conegut com a Mike Knox, és un lluitador professional estatunidenc, que treballa a la marca de SmackDown! de l'empresa World Wrestling Entertainment (WWE).

## Referències

* ↑ «OWW: Mike Knox». Online World of Wrestling. [Consulta: October 27, 2007].
* ↑ Tello, Craig. «A grisly night on ECW». World Wrestling Entertainment, September 26, 2006. [Consulta: July 16, 2008].
* ↑ Rote, Andrew. «And then there were two...». World Wrestling Entertainment, September 25, 2007. [Consulta: July 15, 2008].

## Enllaços externs

* Perfil a WWE.com (anglès)
# Autorun

S'anomena autorun (també anomenat en CamelCase AutoRun o AutoPlay) a l'habilitat d'alguns sistemes operatius perquè es dugui a terme una acció a l'inserir un dispositiu amobible tal com un CD, DVD o Memòria Flash.

## Estructura general

Per a habilitar una acció automàtica s'ha d'escriure un fitxer anomenat "autorun.inf" i s'ha de desar al directori principal del disc o dispositiu de memòria flash.
# Atenocles

Atenocles és el nom dels següents personatges:
* Atenocles d'Atenes, fundador d'Amisos
* Atenocles de Cízic, escriptor grec
# Atenodor (bisbe de Bizanci)

Atenodor (en grec antic: Αθηνόδωρος) o també en alguns llistats anomenat Atenògenes (en grec antic: Αθηνογένης) va ser bisbe de Bizanci durant quatre anys, del 144 al 148. Va succeir a Policarp II.
En aquells anys governava la ciutat un tirà anomenat Zeuxip, i el nombre de cristians va augmentar considerablement. El bisbe Atenodor (aquest sembla que és el nom correcte, confirmat per l'historiador Nicèfor Cal·list Xantòpul) va sortir de Bizanci i va fundar una nova església episcopal a Elea, i possiblement també una casa pel bisbe. Aquest temple va ser enriquit i ampliat magníficament per Constantí el Gran, ja que hi volia ser enterrat. Però una disposició establia que els cossos dels emperadors no podien ser enterrats fora de Bizanci, i aquesta església es va dedicar al màrtir Eleazar i als set germans Macabeus.

## Referències

* ↑ «Athenodoros» (en grec). Ecumenic Patriarchate of Constantinople. [Consulta: 22 juny 2023].
# Model del Temple d'Hamburg

El model del Temple d'Hamburg (en alemany Hamburger Tempelmodell) és un model arquitectònic barroc del Temple de Salomó. Té una superfície d'uns 12 metres quadrats i està fet de fusta. És de forma quadrada i compta amb quatre ales i nou patis, dos d'ells en l'eix central.
Fou elaborat entre els anys 1680 i 1692 després que fos comissionat pel senador d'Hamburg i fundador i director de l'Òpera d'Hamburg, Gerhard Schott. El model fou exhibit per primera vegada a l'Òpera d'Hamburg. Després de la seva mort, els hereus de Schott van posar el model a la venda a Londres, i allà fou adquirit per un agent de Frederic August I de Saxònia, rei de Polònia. El 1732 fou traslladat a Dresden, on es mostrava com a part de la col·lecció d'art cerimonial jueu. Després de la reestructuració d'aquesta col·lecció en les primeries del segle xix, el model tingué diversos propietaris fins que finalment fou adquirit per l'hamburgmuseum l'any 1910.
El model de Schott se situa en la tradició de molts intents del barroc i del renaixement de reconstrucció del temple per part d'acadèmics teòlegs i arquitectes. El model d'Hamburg segueix de prop una interpretació del jesuïta espanyol Juan Bautista Villalpando de 1604 que, al seu torn, es basava en el Tercer Temple del Llibre d'Ezequiel.
Es desconeix la raó per la qual aquest model complex i car fou comissionat.

## Referències

* Korey, Michael «Der Tempel Salomonis im Dresdener Zwinger, Facetten und Spiegelungen eines Barocken Architekturmodells» (en alemany). Dresdner Kunstblätter, 4/2009, pàg. 48-59. ISSN: 0418-0615.
* Korey, Michael. Thomas Ketelsen. Fragmente der Erinnerung. Der Tempel Salomonis im Dresdner Zwinger; Facetten und Spiegelungen eines barocken Architekturmodells und eines frühen jüdischen Museums (en alemany). Berlin: Deutscher Kunstverlag, 2010. ISBN 9783422070196.
* Jaacks, Gisela. Abbild und Symbol. Das Hamburger Modell des Salomonischen Tempels (en alemany). 17/82. Hamburg: Museum für Hamburgische Geschichte, 1982.
* Jaacks, Gisela. Hamburg zu Lust und Nutz, Bürgerliches Musikverständnis zwischen Barock und Aufklärung (1660-1760) (en alemany). Hamburg: Verein für Hamburgische Geschichte, 1997.
* Lauffer, Otto. Das Modell des Tempels Solomonis (en alemany). Jahresbericht des Museums für Hamburgische Geschichte für das Jahr 1910. Hamburg: Gräfe und Sillem, 1911, p. 17-24.
* Vogelsang, Bernd. „Archaische Utopien“, Materialien zu Gerhard Schotts Hamburger „Bühnenmodell“ des Templum Salomonis (en alemany), 1979.
# Teatro Jofre

El Teatro Jofre és un espai teatral situat a la plaça de Galícia, en el barri d'A Magdalena, de Ferrol. La façana actual fou realitzada el 1921 per l'arquitecte modernista Rodolfo Ucha Piñeiro, malgrat que la inauguració del teatre és de 1892, segons el projecte de Faustino Domínguez. El nom del teatre és el del seu benefactor, Joaquín Jofre Maristany.