OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# East Liverpool

East Liverpool és una ciutat dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 13.089 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, East Liverpool tenia 13.089 habitants, 5.261 habitatges, i 3.424 famílies. La densitat de població era de 1.161,8 habitants/km².
Dels 5.261 habitatges en un 32,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,5% hi vivien parelles casades, en un 16,6% dones solteres, i en un 34,9% no eren unitats familiars. En el 30,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,1% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 27,3% entre 25 i 44, un 20,8% de 45 a 60 i un 16% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.138 $ i la renda mediana per família de 27.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.346 $ mentre que les dones 18.990 $. La renda per capita de la població era de 12.656 $. Aproximadament el 21,5% de les famílies i el 25,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- East Liverpool». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- East Liverpool». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# East Lothian

East Lothian (en gaèlic escocès: Siorrachd Lodainn an Ear) és un dels 32 consells unitaris (en anglès: council area) en què està dividida administrativament Escòcia. Limita amb els consells unitaris d'Edimburg, Scottish Borders i Midlothian. La capital administrativa és Haddington i la ciutat més poblada és Musselburgh.

## Història

East Lothian, anomenat Haddingtonshire fins al 1921, va ser un dels antics comtats en què estava dividida Escòcia fins al 1975. En aquest any va ser creada la regió de Lothian i dividida en districtes, un dels quals va ser East Lothian que mantenia l'antic territori del comtat més les ciutats de Musselburgh i l'àrea d'Inveresk, que anteriorment pertanyien al comtat de Midlothian. El 1996 va ser abolida la divisió administrativa anterior i East Lothian es va convertir en un dels nous consells unitaris.

## Enllaços externs

* East Lothian Council. Web oficial del Consell d'East Lothian.
# El Jovellar

El Jovellar és una masia que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català de la vila de Cardona (Bages).

## Descripció

El mas se situa a la part central de la vall de la Coma, molt a prop del mas de la Roqueta, als peus del Serrat del Rovelló, en la plana existent entre els primeres estreps d'aquesta i el torrent de Coma, envoltat de camps de conreu.
La primera notícia que es té del mas Jovellar és de l'any 1021, quan el vescompte Bremon donà a Sant Vicenç de Cardona una peça de terra/vinya a la Vall de Coma, al lloc dit Jovellar. No se'n coneix cap més notícia fins al 1359, i posteriorment al 1499, en transaccions similars. Es tracta d'un edifici rectangular amb planta i pis amb modificacions que li confereixen un aspecte modern. A més també s'hi documenten dues edificacions més emprades com corrals, tot i que els parament semblen moderns; els arrebossats de totes les parets de l'edifici impedeixen fer valoracions sobre els paraments, tot i que es pot observar un arc d'entrada de mig punt restaurat. L'estat de conservació és bo.

## Referències

* 1 2 «El Jovellar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 setembre 2016].
# Elbasan tava

L'Elbasan tava és un estofat de carn de xai a la cuina turca. Elbasan tava significa "paella d'Elbasan" en turc, i té el seu origen a Albània, on la recepta local d'aquest plat és coneguda com a tavë kosi. Aquest plat va entrar a la cuina de Turquia en els temps de l'Imperi Otomà. Els ingredients bàsics d'Elbasan tava a l'estil turc són la carn, cebes, iogurt, mantega, fulles de llorer, suc de llimona i ous.

## Vegeu també

* Ankara tava
* Tavë kosi

## Referències

* ↑ Helen Saberi. Cured, Smoked, and Fermented: Proceedings of the Oxford Symposium on Food and Cooking, 2011. Oxford Symposium, 2011, p. 330–. ISBN 978-1-903018-85-9.
* ↑ http://www.yeniasir.com.tr/yazarlar/erkin_usman/2015/09/20/besiktas-bol-bol-elbasan-tava-yedi
* ↑ 3000 Adet Yemek Tarifi: 3000 Adet Yemek Tarifi E-kitabı bütün türk yemeklerinden tatlılıarına kadar herşey. dereli, 6 febrer 2015, p. 1069–. GGKEY:LAHZTQ8LCLD.
* ↑ http://www.e-tarifler.com/et_yemekleri_tarifleri/elbasan_tava_tarifi_2-t14280.0.html

## Enllaços externs

* Imatges de "Elbasan tava"
# Els mals endreços (Diari d'una dona de les barraques)

Quarto de despejo és un diari real de l'escriptora afrobrasilera Carolina Maria de Jesus, escrit mentre vivia a la favela Canindé de São Paulo, a la riba del riu Tieté, en condicions paupèrrimes.
Quarto de despejo enregistra la vida de l'autora des de l'entrada datada el 15 de juliol de 1955 (hi ha una pausa la qual abasta els anys 1957-1958) fins a l'1 de gener de 1960. El títol fa referència a la sensació que l'autora tenia de viure en un quarto de despejo, és a dir, en una habitació destinada al fem. El diari descriu la vida miserable, sense futur, dels habitants de la favela, situació la qual que s'engeganteix quan, com és el cas de l'autora, hom és negra, dona i mare de tres fills, dels quals ha de fer-se càrrec tota sola.
La publicació del text testimonial va ser atzarosa. El periodista brasiler Audálio Dantas la va descobrir un dia arreplegant papers, i en preguntar-li el motiu, Carolina Maria de Jesus va explicar-li que ho feia per escriure el seu diari personal.
La primera edició, en São Paulo, va ser de 10.000 exemplars, els quals van exhaurir-se en tres dies. El text ràpidament es va convertir en un best seller, repetint-se les edicions i traduint-se a més de deu llengües. En català, la traducció es va publicar el 1963.

## Referències

* ↑ Corral, Will. «Para una primera revisión del testimonio» (en castellà). Actas XI. Madrid: Centro Virtual Cervantes, 1992. [Consulta: 2 març 2013].
* ↑ Venturini, Aurora. «La letra en la basura» (en castellà). Página/12. Buenos Aires: La Página, 21-05-2010. [Consulta: 2 març 2013].
* ↑ Taylhardat, Karim. «Siluetas americanas, 8. Negritud, negrura» (en castellà). Rinconcete. Madrid: Centro Virtual Cervantes, 06-09-2000. [Consulta: 2 març 2013].
* ↑ Dantas, Audálio «O drama da favela escrito por uma favelada». Folha de S.Paulo, 09-05-1958, pàg. 9.
* ↑ Jesús, Carolina María de. Els Mals endreços: diari d'una dona de les barraques. Fontanella, 1963.
# Locupletes

Locupletes o assidu (en llatí plural Assidui) eren els ciutadans romans que estaven obligats a fer el servei militar a la línia principal de batalla a les legions durant gairebé tot el període de la República Romana.
Els locupletes o assidui eren propietaris de terres que estaven inclosos en les cinc primeres classes de ciutadans que segons la divisió de la societat que va fer Servi Tul·li, estaven obligats a pagar tributs, segons diu Titus Livi. Titus Livi també diu que en aquesta classe s'incloïen els ciutadans que tinguessin terres valorades en 11.000 asos o més. La societat es dividia entre els locupletes (els que tenien propietats) i els proletarii (els que engendraven fills), és a dir, entre rics i pobres.
Els assidui podien servir a les legions, a diferència dels proletaris. Però l'exèrcit romà va anar evolucionant en la seva estructura, i els barems econòmics necessaris per ser locupletes es van anar rebaixant progressivament. L'any 107 aC, Gai Mari va enrolar els capite censi (els 'sense terra') al seu exèrcit. Les reformes de Mari es consideren l'última reforma en l'evolució de l'exèrcit, ja que permetien a qualsevol ciutadà romà convertir-se en legionari.

## Referències

* ↑ Lintott, Andrew. The Constitution of the Roman Republic (en anglès). Oxford University Press, 1999, p. 57. ISBN 0191584673.
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XLV, 15
* ↑ Smith, William (ed.). «Locupletes». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 28 juny 2022].
* ↑ Connolly, Peter. Greece and Rome at war. Londres: Frontline Books, 2016, p. 95, 214. ISBN 9781848329416.
# Luis Baca Elorreaga

Luis Baca Elorreaga (Victòria de Durango, 1826-1852) fou un compositor mexicà.
El seu pare fou Santiago Baca Ortiz, primer governador constitucional de l'Estat de Durango, el qual morí quan Luis tenia només cinc anys. El seu oncle Francisco Elorreaga (germà de la seva mare Veneranda i successor del seu pare com a governador de Durango) el prengué sota la seva custodia. Des d'infant mostrà gran disposició per l'art de la música, rebent les primeres lliçons del mestre Guardado. Després de cursar el segon ensenyament, la família l'envià a París (1844) perquè seguís la carrera de medicina, alhora que estudiava música en el Conservatori de Jovin, on es dedicava a la composició amb progressos sorprenents. Donizetti el distingí amb la seva amistat i l'encoratjà amb els seus consells. Entre llurs obres destaquen les polques Amada, Delfina, Jenny, Josefina, Julieta i Linda; la romança Audad, hermosas flores, notable per la seva delicadesa; les òperes Leonora i Giovanna di Castiglia, ambdues en dos actes, i una sentida i inspirada Avemaria, executada en l'església de Nostra Senyora de Loreto de París el 1850, que va merèixer els majors elogis de la crítica i envejable renom al seu autor. Dos anys més tard, i amb mala salut, hagué de tornar a Mèxic i morí poc temps després probablement d'una apendicitis mal tractada.

## Referències

* ↑ El primer compositor-Enciclopèdia Espasa-Enciclopèdia Libre Universal
# Emboscada a l'Extrem Orient

Emboscada a l'Extrem Orient (títol original: Paper Tiger) és una pel·lícula britànica dirigida per Ken Annakin, estrenada el 1975. Ha estat doblada al català.

## Argument

Mr. Bradbury, un vell militar anglès, és contractat com a preceptor del fill de l'ambaixador del Japó. Bradbury fa amistat amb el seu alumne, i li conta les seves "proeses" durant la Segona Guerra Mundial. Però quan són capturats tots dos per revolucionaris, haurà de provar que té verdaderament valor.

## Repartiment

* David Niven: "Major" Walter Bradbury
* Toshirō Mifune: Ambaixador Kagoyama
* Hardy Krüger: Gunther Müller
* Ando: Koichi Kagoyama
* Irene Tsu: Talah
* Ivan Desny: Ministre d'afers estrangers
* Miiko Taka: Sra. Kagoyama
* Jeff Corey: M. King
* Patricia Donahue: Sra. King
* Ronald Fraser: Sergent Forster
* Jeannine Siniscal: la filla del Ministre d'afers estrangers
* Kurt Christian: Harok
* Mika Kitagawa: Secretària de l'ambaixador
* Eric Soh: Pathet
* Salleh Ben Joned: Sokono

## Nominacions

* Globus d'Or a la millor cançó original per Roy Budd i Sammy Cahn amb la cançó My Little Friend

## Referències

* ↑ esadir.cat. Emboscada a l'Extrem Orient. esadir.cat.
* ↑ «Paper Tiger». The New York Times.
* ↑ Com Salleh Joned.
# Lorenzo Morón Vizcaíno

Lorenzo Morón, també conegut com a Loren (Marbella, 16 de febrer de 1970) és un exfutbolista i entrenador andalús. Com a jugador ocupava la posició de defensa. És pare del també futbolista Lorenzo Jesús Morón García.

## Trajectòria

Destaca en el club de la seua ciutat natal, l'Atlético Marbella, amb qui juga en Segona Divisió. La temporada 93/94 fitxa pel CP Mérida, tot aconseguint l'ascens a la màxima categoria el 1995. Loren va romandre tres anys al conjunt extremeny, tot sent titular.
L'estiu de 1996, després del descens del Mérida, fitxa per la UD Salamanca, amb qui aconsegueix un nou ascens a Primera. En la seua segona temporada a la màxima categoria, el marbellí disputa 24 partits, així com altres 21 a la següent, en la qual els castellans perden la categoria. Loren romandría una temporada més amb el Salamanca en categoria d'argent abans de recalar al Sevilla FC, on assoliria un tercer ascens. La xifra arribaria a quatre a l'any següent, la 01/02, ara amb el Recreativo de Huelva.
Loren va militar al conjunt onubenc entre 2001 i la seua retirada el 2005, tant en Primera com en Segona Divisió, tot sent titular en eixos quatre anys.
Després de penjar les botes, Loren ha seguit vinculat al món del futbol. Ha dirigit a diversos equips de la seua ciutat natal, com la UD Marbella o l'Atlético Marbellí.

## Enllaços externs

* Loren a BDFutbol
* Loren Fitxa com a entrenador a BDFutbol
# Lorenzo Pellegrini

Lorenzo Pellegrini (Roma, 19 de juny de 1996) és un futbolista italià que juga com a migcampista a l'AS Roma de la Sèrie A d'Itàlia.

## Trajectòria

El 30 de juny de 2017, va ser fitxat per la Roma provinent del Sassuolo Calcio fins al 2022 a canvi de 10 milions d'euros; el jugador va tornar així al seu club de formació després de dos anys, i li va ser adjudicada la samarreta número 7.
L'1 de desembre de 2017, marca el seu primer gol amb la Roma contra el SPAL.

## Internacional

Va ser convocat a la selecció absoluta d'Itàlia per primera vegada una vegada finalitzada la temporada 2016/17.
Va debutar amb la nazionale el 31 de maig de 2017, en un amistós contra San Marino a l'Estadi Carlo Castellani, va ingressar en el segon temps amb la samarreta número 20 i van guanyar 8-0. El seu primer partit el va disputar amb 20 anys i 346 dies.
El següent compromís que va jugar Itàlia va ser davant l'Uruguai, no va tenir minuts però van guanyar 3-0.
A nivell oficial, l'11 de juny va tenir els seus primers minuts en la classificació europea al mundial, va ser titular davant Liechtenstein i van guanyar 5-0.

## Referències

* ↑ «L'AS Roma perfeziona l'ingaggio di Lorenzo Pellegrini» (en italiano). AS Roma, 30-06-2017. [Consulta: 30 juny 2017].
* ↑ «Lorenzo Pellegrini de Sassuolo à la Roma (officiel)» (en francès). L'Équipe, 30-06-2017. [Consulta: 30 juny 2017].
* ↑ «Lorenzo Pellegrini, tercer fichaje de Monchi para la Roma». Marca, 30-06-2017. [Consulta: 30 juny 2017].
* ↑ «Roma Spal 3-1: tabellino e pagelle del 1/12/17» (en italià). , 01-12-2017 [Consulta: 2 desembre 2017]. Arxivat 2017-12-02 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-12-02. [Consulta: 19 juliol 2021].
* ↑ «Italia-San Marino 8-0: tripletta di Lapadula, Ventura sorride» (en italiano). Repubblica Sport, 31-05-2017. [Consulta: 30 juny 2017].
* ↑ «Italia golea y se cita con España por el liderato». RTVE, 11-06-2017. [Consulta: 30 juny 2017].
* ↑ «Italia cumple el trámite y acaba goleando». Sport, 11-06-2017. [Consulta: 30 juny 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador a Transfermarkt
* Fitxa del jugador a Soccerway
# Elmo (Montana)

Elmo (salish: sqʷe, "inlet in the lake") és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Montana. Segons el cens del 2000 tenia 143 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Elmo tenia 143 habitants, 52 habitatges, i 31 famílies. La densitat de població era de 167,3 habitants per km².
Dels 52 habitatges en un 36,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 36,5% hi vivien parelles casades, en un 19,2% dones solteres, i en un 38,5% no eren unitats familiars. En el 25% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,75 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,56.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,8% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 25,2% entre 25 i 44, un 23,1% de 45 a 60 i un 13,3% 65 anys o més. La composició racial era 31,47% blancs i 67,83% amerindis. Els hispànics de qualsevol raça són el 2,1% de la població.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 8.036 $ i la renda mediana per família de 8.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 0 $ mentre que les dones 3.750 $. La renda per capita de la població era de 2.778 $. Aproximadament el 100% de les famílies i el 96,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Tachini, Pete; Louie Adams, Sophie Mays, Mary Lucy Parker, Johnny Arlee, Frances Vanderburg, Lucy Vanderburg, Diana Christopher-Cote. nyoʻnuntn q̓éymin, Flathead Nation Salish dictionary. Pablo (Montana): Bilingual Education Department, Salish Kootenai College, 1998, p. 45.
* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Elmo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Elmo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# En el espejo del cielo

En el espejo del cielo és un curtmetratge de drama fantàstic mexicà dirigit per Carlos Salces, coautor del guió amb Blanca Montoya. Fou produït per l'Instituto Mexicano de Cinematografía.

## Trama

Luis és un noi petit somnia amb agafar un avió que veu reflectit a l’aigua. Un dia, finalment, agafa l'avió i descobreix que no tot està destinat a ser atrapat.

## Repartiment

* Malcom Vargas ... Luis
* Alicia Laguna ... Juana

## Producció i premis

Fou exhibida a la secció "Zabaltegi" del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1998. Ha rebut nombrosos premis:
* Premio del públic al Festival Internacional del Curtmetratge de Clarmont d'Alvèrnia
* Premio del jurat al 49è Festival Internacional de Cinema de Berlín
* Premio del jurat al Festival Internacional del Curtmetratge d'Oberhausen
* Premio al millor curtmetratge al Festa del Cinema di Roma
* Premi al millor curtmetratge de ficció a la XLI edició dels Premis Ariel
* Premi Danzante de Oro al Festival Internacional de Cinema d'Osca

## Referències

* ↑ El Festival de San Sebastián presentará las películas que ganaron en Berlín y San Sebastián, El País, 21 d'agost de 1998
* ↑ En el espejo del cielo al Clarmont Film fest
* ↑ Mirada en corto: México, rtve.es

## Enllaços extens

* En el espejo del cielo a Vimeo
* En el espejo del cielo a YouTube
# En el llindar

En el llindar (originalment en portuguès, Limiar) és una pel·lícula brasilera del 2020. Des d’un punt de vista autobiogràfic, la directora Coraci Ruiz segueix la transició de gènere del seu fill adolescent, en Noah. Entre els anys 2016 i 2019 l'entrevista abordant els conflictes, certeses i incerteses que impregnen la recerca de la identitat. Alhora, Coraci, criada des de petita en un entorn activista i feminista, també viu el seu propi procés de transformació. La cinta posa sobre la taula qüestions socials al voltant del gènere, el matrimoni, la política i el consentiment dels pares. En el llindar és el segon llargmetratge de Ruiz i va ser premiat al Hot Docs 2021. Es va subtitular però no doblar al català.

## Referències

* ↑ «Surgir madre. Surgir hijo. Reseña de Limiar, documental de Coraci Ruiz (2020)» (en castellà). CDD. [Consulta: 2 febrer 2022].
* ↑ «En el llindar». DocsBarcelona. [Consulta: 2 febrer 2022].
* ↑ «En el llindar». Cinema en Català. [Consulta: 2 febrer 2022].
* ↑ «El procés de transició de gènere a "En el llindar" la propera estrena del Docs del Mes». DocsBarcelona. [Consulta: 2 febrer 2022].
# Madrid, 1987

Madrid, 1987 és una pel·lícula espanyola de drama del 2011 escrita i dirigida per David Trueba. És protagonitzada per José Sacristán com un vell periodista amargat i que intenta seduir una jove estudiant de periodisme interpretada per María Valverde. Es va rodar en dotze dies a Madrid. La inspiració de la pel·lícula va venir de les experiències de l'escriptor-director David Trueba com a jove periodista a Espanya als anys vuitanta.

## Estrena

Fou estrenada a la secció Zabaltegi del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 2011. L'estrena internacional es va produir al Festival de Sundance de 2011, on fou nominada al gran premi del jurat. Breaking Glass Pictures la va llençar en edició de vídeo casolà el 26 de febrer de 2013.

## Sinopsi

Miguel (José Sacristán), un veterà articulista temut i respectat, i Ángela (María Valverde), una jove estudiant universitària, es queden tancats en un bany, situació que dona peu a un enfrontament generacional. Ella es va trobar, en els vuitanta, amb una democràcia ja consolidada, mentre que ell forma part dels privilegiats que ho havien aconseguit tot.

## Repartiment

* José Sacristán - Miguel
* María Valverde - Ángela
* Ramon Fontserè - Luis

## Nominacions i premis
### 57a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia

| Categoria | Nominats | Resultat |
| Millor actor | José Sacristán | Guanyador |

### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor actor | José Sacristán | Nominat |

### Premis Cinematogràfics José María Forqué

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor actor | José Sacristán | Guanyador |

## Referències

* ↑ «Sundance Interview: David Trueba Discusses 'Madrid, 1987'». FilmSlate.com. Arxivat de l'original el 2012-03-07. [Consulta: 16 maig 2014].
* ↑ David Trueba nos lleva a 'Madrid, 1987', Europa Press, 31 de març de 2012
* ↑ Chang, Justin. «Sundance unveils dramatic, doc competition slate». Variety, 30-11-2011. [Consulta: 16 maig 2014].
* ↑ Coen, Ollie. «Madrid, 1987». DVD Talk, 24-05-2013. [Consulta: 16 maig 2014].
* ↑ «57 edicion de los premios RNE Sant Jordi de Cinematografia». RTVE, 16-04-2013 [Consulta: 28 març 2018].
* ↑ «Medallas CEC 2012». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2020-01-23. [Consulta: 3 abril 2016].
* ↑ Blancanieves se alza con el premio José María Forqué al web de l'Acadèmia de Cinema

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a Vimeo
* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# El Brunet

El Brunet és una masia del segle xiv que es troba al municipi de Castellar del Vallès, ubicada al kilòmetre 7 de la Carretera de Castellar a Sant Llorenç Savall (B-124). És una casa pairal feta amb dos edificis annexos, més un tercer construït durant el segle XX que acull un restaurant. Una roda de pedra de molí ubicada a la façana data de 1532.
L'edifici principal consta de planta baixa i dues plantes, amb teulada a quatre vessants. L'altre edifici és planta baixa i pis i la teulada és a dos vessants.

## Edifici

Masia de planta quadrada, amb un altre cos arquitectònic adossat, de similar factura y formant un conjunt de caràcter molt senzill. La teulada és a quatre vessants en l'edifici principal, que presenta en la planta baixa, una porta d'entrada amb arc escarser. Dos balcons en el pis superior i dues petites obertures de sota teulat per ventilar les golfes. Tot ell marca una absoluta simetria d'elements. No obstant, el cos adossat difereix quant a uniformitat i simetria, però manté la mateixa línia arquitectònica. En el pis superior, una gran galeria abalconada envaeix tot el mur tot, permeten així l'entrada de llum a les cambres. La galeria amb balustrada de pedra, és sostinguda des de sota de la teulada per tres grans pilars de pedra picada, que simulen en la seva part superior, unes voltes d'ordre jònic. Els dos edificis presenten façanes estucades. Un mur que corre a continuació de l'edifici principal, en sentit lateral esquerra, amb teulada d'un sol vessant i de menor alçada senyala el tancament d'un pati que pertany a la mateixa casa. En la façana situada a migdia encara s'hi poden veure alguns elements gòtics, malgrat no s'apreciï en la documentació gràfica aportada.

## Història

Masia del segle xvi. L'escriptura més antiga de la casa data del 1532. Segons la llegenda havia estat un convent de monges fins que un incendi el destruí. Pere Brunet era Batlle de Castellar per Bernat de Mecca, el 1557.

## Referències

* ↑ «El Brunet». web. Pobles de Catalunya. [Consulta: 30 març 2015].