OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ecce Homo (Morales)

Ecce Homo és una pintura de Luis de Morales, dit «el Diví», datada cap a 1570. Va ser adquirit el 1916 i actualment forma part de la col·lecció permanent del Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Descripció

Crist està sol en el seu patiment, coronat d'espines amb el rostre demacrat, la boca entreoberta, els pòmuls ossuts, els ulls aquosos amb llàgrimes i les gotes de sang lliscant sobre la pell nua, tal com Pilat l'havia de presentar davant els hebreus per dir-los: «Ecce Homo» ('Aquí hi ha l'home').

## Anàlisi

La imatge s'inspira en el relat de l'evangelista Mateu (27:28-29): «[…] El van despullar i el van cobrir amb un mantell de porpra. Van trenar una corona d'espines, la hi van posar damunt del cap, i a la mà dreta, una canya [...]». Aquest passatge satisfeia perfectament el sentiment devocional del creient contrareformístic, qui llegint-lo i contemplant-lo incrementava la intensitat de la seva vida interior. Així doncs, l'argument va tenir una gran acceptació entre la clientela de l'artista i va ser habitual en la seva producció, ja que se'n coneix més d'una versió, i aquesta és una de les millors.
Superba en la seva elaboració i factura, presenta un tractament meticulós dels cabells i de la barba, a més d'un joc misteriós de llums i ombres difuminades entre grisos i perles, que contrasten amb el fons llis obscur i la taca púrpura de la clàmide. Una visió de Crist amb expressió dolguda, amb els dits de les mans enredant-se amb exquisida elegància en la vara que li fa de ceptre i interrogant-se o interrogant-nos sobre el perquè del seu dolor. Es tracta d'una font de patetisme de gran riquesa, una creació d'intensa càrrega emocional que condueix cap a l'experiència mística.

## Vegeu també

* Crist amb la Creu (Luis de Morales)

## Referències

* 1 2 Ecce homo. Fitxa del MNAC.
* 1 2 3 M.M.C.. «Renaixament i Barroc». A: MNAC. Guia del Museu Nacional d'Art de Catalunya. 2012a ed.. Barcelona: MNAC, p. 149. ISBN 978-84-8043-136-1 [Consulta: 7 setembre 2012].
# Scansano

Scansano és un municipi situat al territori de la província de Grosseto, a la regió de la Toscana (Itàlia).
Limita amb els municipis de Campagnatico, Grosseto, Magliano in Toscana, Manciano i Roccalbegna.
Pertanyen al municipi les frazioni de Baccinello, Montorgiali, Murci, Pancole, Poggioferro, Polveraia, Pomonte i Preselle.

## Galeria

* Porta Grossetana
* Castell de Montepò
* Montorgiali

## Referències

* ↑ Comune di Scansano - Statuto.
# Scanlation

Scanlation és una tècnica utilitzada per a difondre còmics, generalment per Internet. Es produeix mitjançant un procés combinat consistent en primer escanejar (scan en anglès) un còmic publicat en l'idioma original i digitalizar-lo per, seguidament, traduir (translate en anglès) els textos a un altre idioma, i finalment subsistuir els originals digitalment. D'aquesta manera s'obté una còpia traduïda del còmic, per a ser consultat a través a Internet.
El terme scanlation, que no és un terme reconegut com a tal en anglès, és una combinació dels dos processos (scan i translation) que componen aquesta tècnica. És una tècnica molt habitual i estesa sobretot en gènere manga.

## Referències

* ↑ http://www.wipo.int/wipo_magazine/es/2011/05/article_0003.html
* ↑ http://affair-research.blogspot.com.es/2014/09/los-animes-y-mangas-se-expanden.html
* ↑ Rampant, James. «The Manga Polysystem: What Fans Want, Fans Get». A: Johnson-Woods, Toni. Manga: An Anthology of Global and Cultural Perspectives. Continuum, 2010, p. 221–232. ISBN 978-0-8264-2938-4.

## Enllaços externs

* The Spectrum: Mangajin (revistes online en anglès) Arxivat 2017-01-02 a Wayback Machine.
* Inside Scanlation
* Donovan, Hope. «Gift Versus Capitalist Economies». A: Boys' Love Manga: Essays on the Sexual Ambiguity and Cross-Cultural Fandom of the Genre. McFarland & Company, p. 11–22. ISBN 978-0-7864-4195-2.
# Edmond Brazès

Edmond Brazès (Ceret, Vallespir 1893 - 10 de juny del 1980) fou un escriptor nord-català. Barber d'ofici, dedicava el temps lliure a escriure poesies, narracions, una peça de teatre, llibre de records i memòries. Col·laborà durant 40 anys a La Tramontane. És considerat un dels escriptors que han sortit directament de la vena popular sense gaires estudis, com Jordi Pere Cerdà. Fou secretari de la secció catalana dels Jocs Florals de la Ginesta d'Or i deixeble de Josep Sebastià Pons, també participà en la fundació del Grup Rossellonès d'Estudis Catalans (GREC). La revista Terra Nostra i l'editorial Trabucaire han publicat les seves obres completes el 2003.

## Obres

* La vie et l'oeuvre de Mossèn Esteve Caseponce (1948), assaig
* L'ocell de les cireres (1957), poesia
* Històries del veïnat (1965), narració
* La neu (1970), peça de teatre
* Els tres ocells (Terra Nostra, 1979)
* Œuvres complètes (Trabucaire, 2003)

## Referències

* ↑ Abrams, D. Sam «'No passareu!'». Cultura (El Punt Avui), 12-12-2014, p. 32.
# Selenicereus boeckmannii

Selenicereus boeckmannii és una espècie fanerògama que pertany a la família de les cactàcies (Cactaceae).

## Descripció

És una planta perenne carnosa expansiva, amb les tiges de color verd i amb les flors fan uns 25 cm d'amplada, de color blanc i fan una olor de vainilla.

## Distribució

És endèmica de Chiapas a Mèxic, Cuba, Haití i República Dominicana. És una espècie rara en la vida silvestre.

## Taxonomia

Selenicereus chrysocardium va ser descrita per (Otto) Nathaniel Lord Britton & Joseph Nelson Rose i publicat a Contributions from the United States National Herbarium 12(10): 429. 1908-1909[1909]. (21 Jul 1909).

### Etimologia

* Selenicereus: nom genèric es deriva del grec Σελήνη (Selene), la deessa de la lluna i cereus, que significa 'espelma' en llatí, en referència a les flors nocturnes.
* boeckmannii: epítet.

### Sinonímia

* Cereus boeckmannii Otto ex Salm-Dyck
* Selenicereus vaupelii (Weing.) A. Berger.

## Referències

* 1 2 3 «Selenicereus boeckmannii Guantanamo, Cuba» (en anglès). Uhlig Kacteen. [Consulta: 11 agost 2023].
* ↑ «Selenicereus boeckmannii». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 11 agost 2023].
* ↑ «Sinònims de Selenicereus boeckmannii ». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 11 agost 2023].

## Enllaços externs

* http://cactiguide.com/cactus/?genus=Selenicereus&species=boeckmannii
# Selenicereus chrysocardium

Selenicereus chrysocardium és una espècie fanerògama que pertany a la família de les cactàcies (Cactaceae).

## Descripció

Selenicereus chrysocardium creix de forma epífita amb tiges fortes i ascendents. Les tiges són aplanades i semblants a fulles fan fins a 30 cm d'amplada, corbades cap amunt i estretes cap a la punta. Les vores són profundament lobulades. Els lòbuls fan de 13 a 15 cm de llarg i 4 cm d'ample. Les arèoles se situen en una depressió dentada a la part superior dels lòbuls i de vegades tenen de 2 a 3 truges curtes.
Les flors són llargues, en forma d'embut, blanques i amb aroma de crema agra fan fins a 32 cm de llarg i 20 cm de diàmetre. El seu hipant està molt colpejat i cobert d'escates i truges. Els fruits són esfèrics de color verd brillant i tenen un diàmetre de 7 cm. Estan densament coberts d'arèoles grises en forma de feltre, de les quals surten nombroses espines, de fins a 2 cm de llarg, que cauen quan estan totalment madures. La polpa blanquinosa fa olor afruitada.

## Distribució i hàbitat

Selenicereus anthonyanus és comú als estats mexicans de Chiapas (al nord) i Tabasco als boscos humits a baixa altitud.

## Taxonomia

Selenicereus chrysocardium va ser descrita per Myron William Kimnach i publicat a Bradleya; Yearbook of the British Cactus and Succulent Society 9: 91, a l'any 1991.

### Etimologia

* Selenicereus: nom genèric es deriva del grec Σελήνη (Selene), la deessa de la lluna i cereus, que significa 'espelma' en llatí, en referència a les flors nocturnes.
* chrysocardium: epítet llatí.

### Sinonímia

* Epiphyllum chrysocardium Alexander
* Marniera chrysocardium (Alexander) Backeb.

## Vegeu també

* Història de la botànica
* Característiques de les cactàcies

## Referències

* ↑ «Selenicereus chrysocardium». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 11 agost 2023].
* ↑ «Sinòmims de Selenicereus chrysocardium». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 11 agost 2023].
# Serpentí (química)

El serpentí és un tub interior de vidre, de forma enrotllada, centrat en un altre tub més ample, pel qual circula aigua freda. Permet refredar o condensar un vapor mitjançant la seva circulació per l'interior d'un tub envoltat d'aigua freda o d'un refrigerant.

## Referències

* ↑ «Serpentí (química)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Serpentari pitnegre

El serpentari pitnegre (Circaetus pectoralis) és un ocell rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita sabanes, matoll espinós i boscos clars d'àfrica Oriental i meridional, des d'Eritrea, Etiòpia i sud-est del Sudan, i des del sud del Congo, cap al sud fins a Sud-àfrica. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
S’assembla a altres àguiles que s'alimenten de serps i antigament es considerava que pertanyia a la mateixa espècie que l'àliga marcenca i el serpentari del Sahel, amb les quals està estretament relacionat.

## Identificació

El principal tret distintiu d’aquest ocell és el color marró-negre fosc que cobreix les plomes del cap i el pit al qual li deu el seu nom. Es distingeix del serpentari del Sahel i de l'àguila marcenca per les seves parts inferiors uniformes i blanques, en contrast amb la panxa fosca de la marcenca i les parts inferiors estretament barrades del serpentari del Sahel.

## Distribució

Aquesta espècie té una distribució afrotropical i es pot trobar a tota l’Àfrica meridional i oriental, des d'Etiòpia i Sudan al nord fins a Sud-àfrica al sud, que va des de l’oest fins al sud de la República Democràtica del Congo i el sud-est de Gabon. Es tracta d’un migrant parcial, amb moltes poblacions del sud de l’Àfrica i l'Àfrica oriental que semblen residir-hi durant tot l’any, mentre que l'espècie només s’ha registrat com a visitant reproductor al Sudan i com a visitant en gran part no reproductor a Etiòpia i el Transvaal, on es considera localment nòmada. Tot i això, s’han registrat moviments estacionals fins i tot en zones on es considera que l'espècie és resident, per exemple a Zimbàbue, on hi ha una afluència d’ocells durant els mesos secs d’hivern.

## Referències

* ↑ «Serpentari pitnegre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 270. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Black-chested Snake-eagle. Circaetus pectoralis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. [Consulta: 7 novembre 2022].
* 1 2 Clark, William S «Plumage differences and taxonomic status of three similar Circaetus snake-eagles». Bulletin of the British Ornithologists' Club, 119 (1), 1999, pàg. 56–59 - via globalraptors.org. Arxivat de l'original el 2021-09-18 [Consulta: 18 setembre 2021].
* ↑ Clark, William S.; Fisher, David; Finch, Brian; de Bruijn, Bernd; Shani, Itai «Status of Beaudouin's Circaetus beaudouini and Short-toed Snake Eagles C. gallicus in Kenya». Bulletins of the African Bird Club, 12 (2), 2005, pàg. 150–152 – via globalraptors.org.. Arxivat de l'original el 2021-09-18 [Consulta: 18 setembre 2021].
# Efecte termo-dielèctric

L'efecte termo-dielèctric és la producció de corrents elèctrics i càrrega elèctrica durant la transició de fase de la matèria.
Aquest efecte va ser descobert per Joaquim da Costa Ribeiro el 1944. El físic brasiler va observar que la solidificació i fusió d'alguns dielèctrics estab acompanyats per separació de càrregues electriques. L'efecte termo-dielèctric va ser demostrat amb cera carnauba, naftalè i parafina. La separació de càrregues en el gel també va ser demostrada. Aquest efecte va ser observat durant la fase de congelació de l'aigua,, els efectes de les tempestes elèctriques podries ser causats per aquest fenomen. L'efecte va ser mesurat per moltes investigacions - Bernhard Brut, Armando Dias Tavares, Sergio Mascarenhas, entre d'altres. César Lattes (codescobridor del pió) va dir que aquest era l'únic efecte descobert completament a Brasil.

## Referències

* Gross, B. «Theory of Thermodielectric effect». Physical Review, 94, 6, 1954, pàg. 1545–1551. Bibcode: 1954PhRv...94.1545G. DOI: 10.1103/PhysRev.94.1545.
* Saldaña, Juan José Science in Latin America: a history, 2006. ISBN 978-0-292-71271-3.

## Enllaços externs

* Mesures de l'efecte termo-dielèctric Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Satoshi Yamaguchi

* Per a altres significats, vegeu «Satoshi Yamaguchi (1978)».
Satoshi Yamaguchi (Prefectura d'Ōita, Japó, 1 d'agost de 1959) és un futbolista japonès que disputà un partit amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Satrapia d'Armènia Occidental

Satrapia d'Armènia Occidental (a vegades també satrapia d'Armènia Menor) fou una subdivisió administrativa de l'Imperi Persa Aquemènida, dins de la satrapia principal d'Armina (Armènia).
A grans trets aquesta sub-satrapia limitava amb el Caucas al nord-est; amb la mar Negra al nord-oest; i amb Armènia (oriental) a l'est. La resta dels límits no es poden definir clarament.

## Referències

* Historia, Herodot
# El Butlletí Enciclopèdic de les Arts Nobles: escrit per una trobada d'arquitectes

El Butlletí Enciclopèdic de les Arts Nobles: escrit per una trobada d'arquitectes, va ser una revista bimensària publicada a Barcelona (Catalunya) entre 1846 i 1847. Els seus gravats van ser realitzats per la impremta de l'Agència General de Barcelona, de Joaquín Sardañons, que va fer possibles les publicacions dels diferents lliuraments.
La vida del diari va durar tot just un any, deixant la seva primera publicació l'1 d'abril de 1846 i la seva última el 15 de març de 1847. En les diferents seccions, es tractava principalment de temes de la indústria, arts i oficis.
# Eirmotus isthmus

Eirmotus isthmus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia (Sumatra i Borneo).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Tan, H.H. i M. Kottelat, 2008. Revision of the cyprinid fish genus Eirmotus, with description of three new species from Sumatra and Borneo. Raffles Bull. Zool. 56(2):423-433.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# El Xàfec

El Xàfec fou una revista satírica dedicada a fets i personatges locals que s'edità a la Garriga (el Vallès Oriental) entre els anys 1914 i 1916.
El format fou sovint de dos fulls quinzenals, tot i que a voltes esdevingué mensual. El primer número eixí el dia 5 d'abril del 1914 i el darrer el 2 d'abril del 1916. Se n'arribaran a editar 39 números i tingué un to polític més aviat esquerrà. Argumentava el seu nom amb la voluntat de regenerar l'ambient polític i social del poble. Un dels seus col·laboradors fou el dibuixant i caricaturista Andreu Dameson i Aspa, més tard fill il·lustre de la població.

## Referències

* 1 2 3 Maurí i Serra, Josep (1954). Història de la Garriga (Vol. III, pàg. 400). Barcelona: Fundació Maurí

## Enllaços externs

* Recull de bibliografia sobre la Garriga a càrrec de l'Ajuntament
# Siku Quanshu

El Siku Quanshu és una col·lecció de llibres xinesa començada el 1773 i que constitueix un dels projectes editorials més importants del món per la seva ambició i data primerenca. Animada per la dinastia Qing, amb el desig de superar en obra cultural als Ming, va consistir en un procés per destriar entre més de 10000 manuscrits quins eren els millors (expurgant també els escrits contra el règim). La col·lecció conté més de 800 milions de caràcters copiats a mà i en queden quatre còpies, algunes fetes malbé, guardades a la Biblioteca Nacional de la Xina.
La col·lecció constava de quatre seccions: textos clàssics, història i geografia de la Xina, filosofia i arts i antologies literàries, en una estructura similar a la d'una enciclopèdia, amb 44 divisions o categories.

## Referències

* ↑ «biblioteca | enciclopèdia.cat». [Consulta: 26 novembre 2020].
# Seama

Seama és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2000 tenia 333 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Seama tenia 333 habitants, 88 habitatges, i 74 famílies. La densitat de població era de 24,2 habitants per km².
Dels 88 habitatges en un 46,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,9% hi vivien parelles casades, en un 30,7% dones solteres, i en un 14,8% no eren unitats familiars. En el 12,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,78 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,08.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 36,6% tenia menys de 18 anys, un 11,1% entre 18 i 24, un 24,9% entre 25 i 44, un 17,7% de 45 a 60 i un 9,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 27 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.917 $ i la renda mediana per família de 43.958 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.042 $ mentre que les dones 14.500 $. La renda per capita de la població era de 8.871 $. Aproximadament el 14,7% de les famílies i el 14,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Seama». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Seama». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Seamus Deane

Seamus Deane (Derry, 9 de febrer de 1940 - Beaumont Hospital, Dublin, 12 de maig de 2021) va ser un escriptor, poeta i crític literari irlandès.

## Biografia

Seamus Deane va néixer a Londonderry (Derry) en el si d'una família de tradició republicana i catòlica. Va estudiar al St. Columb's College de Derry on es va fer amic de Seamus Heaney, després a la Queen's University de Belfast abans d'incorporar-se al Pembroke College de Cambridge per obtenir el seu doctorat.
Seamus Deane va ser professor a la Universitat de Notre Dame, Indiana.

## Obra
### Novel·les

La seva primera novel·la Reading in the Dark, publicada el 1996, va formar part de la selecció final per al Premi Booker i va guanyar el Irish Times International Fiction Prize i el Irish Literature Prize el 1997.
També és autor de The Field Day Anthology Of Irish Writing.

### Obra de no ficció

* Celtic Revivals: Assays in Modern Irish Literature 1880-1980, 1985
* Una breu història de la literatura irlandesa, 1986
* La il·lustració i la revolució franceses a Anglaterra 1789-1832, Harvard University Press, 1988
* País estrany: Modernity and Nationhood in Irish Writing des de 1790, 1997
* Afeccions estrangeres: assaigs sobre Edmund Burke, 2005

### Poesia

* Guerras graduals, 1972
* Rumors, 1977
* Lliçons d'història, 1983

## Referències

* ↑ «Seamus Deane: Derry-born author and poet dies» (en anglès). BBC News, 13-05-2021.
* 1 2 3 Doyle, Martin. «Seamus Deane, leading Irish writer and critic, has died aged 81» (en anglès). [Consulta: 19 maig 2021].
# El jove Frankenstein

El jove Frankenstein (títol original en anglès: Young Frankenstein) és una pel·lícula paròdica estatunidenca dirigida per Mel Brooks, estrenada el 1974 i doblada al català.

## Argument

El net de Frankenstein no vol tenir res a veure amb el seu difunt avi, i vol fins i tot que se'l digui Frankenstine. Però ha de marxar a Transsilvània. Arriba a un castell lúgubre, habitat per una vella i un servidor geperut anomenat Igor. Junts, acabaran creant un ésser viu. Però els monstres no són mai el que creuen.

## Repartiment

* Gene Wilder: Dr. Frederick Frankenstein
* Marty Feldman: Igor
* Peter Boyle: el Monstre
* Madeline Kahn: Elizabeth
* Cloris Leachman: Sra. Blücher
* Teri Garr: Inga
* Kenneth Mars: l'inspector Hans Wilhelm Friederich Kemp
* Gene Hackman: el vell cec
* Richard Haydn: Gerhard Falkstein
* Liam Dunn: Mr Hilltop
* Danny Goldman: l'estudiant de medecina
* Oscar Beregi Jr.: el carceller sàdic
* Arthur Malet: el fill gran del segon poble
* Anne Beesley: Helga
* Monte Landis: un enterrador
* Rusty Blitz: un enterrador
* Leon Askin: Herr Waldman

## Al voltant de la pel·lícula

* La pel·lícula ha estat rodada al mateix castell, amb els mateixos accessoris i laboratori que el Frankenstein dirigit el 1931 per James Whale. Cal precisar que la pel·lícula és tant un homenatge com una paròdia, si no més.
* Les picades d'ull als dos primers Frankenstein (1931) i La núvia de Frankenstein (1935) són constants i són un regal pels fans. La famosa escena de l'ermità cec és sobretot inoblidable per la seva comicitat. Es troben fins i tot picades d'ull a King Kong (1933) amb l'exhibició de la criatura al teatre.

## Nominacions

* Globus d'Or a la millor actriu musical o còmica per Cloris Leachman
* Globus d'Or a la millor actriu secundària per Madeline Kahn
* 1975: Oscar al millor so per Richard Portman i Gene S. Cantamessa
* 1975: Oscar al millor guió adaptat per Mel Brooks i Gene Wilder

## Referències

* 1 2 «El jove Frankenstein». Ésadir.cat. [Consulta: 29 juliol 2022].
* ↑ «Young Frankenstein» (en anglès). NYTimes.com. [Consulta: 29 juliol 2022].
* 1 2 «The 47th Academy Awards (1975) Nominees and Winners». Oscars.org. Arxivat de l'original el 2 abril 2015. [Consulta: 29 juliol 2022].

## Enllaços externs

* www.frankensteinfilms.com - Frankenstein: pel·lícules, novel·la i jocs (anglès)
# Septimi

Septimi és el nom dels següents personatges:
* Gai Septimi, pretor el 57 aC
* Luci Septimi, centurió i tribú militar romà
* Titi Septimi, poeta romà
* Septimi (emperador el 271)
* Septimi Sever, emperador romà (193 - 211)
# Barraca del carrer Cau Ferrat

La Barraca del carrer Cau Ferrat és una obra de Calafell (Baix Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Barraca de pedra seca situada a l'interior d'una finca de forma gairebé trapezoïdal, tancada, del la qual també en forma part una casa unifamiliar, sense cap interès. És de planta circular i ha patit una intervenció, en època contemporània, consistent en rejuntar la maçoneria amb morter de ciment. També s'ha recobert amb una capa de morter de ciment la cara exterior de la coberta i, a la seva part superior s'hi ha instal·lat un respirador prefabricat de fibrociment que ha estat recobert amb peces de maçoneria amb la intenció de dissimular-lo. La porta, que és d'arc escarser, també ha estat modificada. És tancada amb una porta de ferro.
Els murs i la volta són fets amb peces irregulars de pedra unides en sec amb l'ajut de falques, també de pedra, de dimensions més petites. Els murs tenen un rebliment de pedruscall

## Referències

* 1 2 «Barraca del carrer Cau Ferrat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].