OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vaga de fam per Palestina

Vaga de fam per Palestina és una vaga de fam anunciada l'1 de febrer de 2024, en el 76è aniversari de l'assassinat de Mohandas Gandhi (el 30 de gener de 1948) i el mateix any que Israel va declarar la seva independència alhora que Palestina va patir la Nakba el 15 de maig de 1948. Aquesta vaga de fam per Palestina la iniciaren Gabriela Serra i Frediani, Llum Mascaray Olivera, i Martí Olivella i Solé, els quals situaren el lloc de trobada diari a la fundació Migra Studium i l'horari de visites de 16 a 19 hores.
Les reivindicacions principals de la vaga serien exigir la fi de la matança de Gaza, pressionar al govern espanyol perquè deixi de vendre armes a Israel i que doni suport a la denúncia de Sud-àfrica ha presentat contra Israel al Tribunal Internacional de Justícia exigint al govern de Netanyahu que prengui mesures per a evitar el genocidi a Gaza. També demanen que el Parlament de Catalunya aprovi en les setmanes vinents la proposta de resolució de suport a la denúncia de Sud-àfrica. En el manifest declararen que l'inici de la vaga es degué també en veure les mobilitzacions que el 20 de gener anterior es convocaren per la Xarxa Solidària contra l’Ocupació de Palestina, i se celebraren amb gran afluència i participació arreu de l'Estat espanyol demanant la fi de la colonització, l'ocupació, l'apartheid, els assassinats i bombardejos de l'Estat d'Israel contra la població palestina.
En la vaga de fam que compta amb el suport de la Comunitat Palestina, la Fede i l’Associació Catalana de Jueus i Palestins – Junts, els activistes subsistiran tan sols amb aigua i estaran supervisats per un equip mèdic, que els marcarà el fi de la vaga quan hi hagi un risc per a la salut. Així, aquesta vaga de fam comptarà també en els següents dies amb accions paral·leles de suport, com ara xerrades o dejunis. Anunciaren que entre les diverses accions dutes a terme s'havia enviat una carta al llavors ministre d'Afers Exteriors, José Manuel Albares, sense rebre'n resposta, i que reberen la visita de diversos diputats d'En Comú Podem, ERC i la CUP.
El 16 de febrer de 2024 anunciaren el final de la vaga de fam.

## Referències

* 1 2 3 «Gabriela Serra, Llum Mascaray i Martí Olivella comencen una vaga de fam per la matança de Gaza». [Consulta: 4 febrer 2024].
* 1 2 Mas, Cristina. «Tres activistes comencen una vaga de fam per la pau a Palestina», 01-02-2024. [Consulta: 4 febrer 2024].
* ↑ «Tres activistes inicien una vaga de fam per pressionar el govern espanyol davant la massacre a Gaza», 01-02-2024. [Consulta: 4 febrer 2024].
* ↑ NacióDigital. «L'exdiputada de la CUP Gabriela Serra comença una vaga de fam per Palestina». [Consulta: 4 febrer 2024].
* ↑ «Tres activistes per la pau inicien una vaga de fam perquè el Govern espanyol aturi el comerç d'armes amb Israel», 01-02-2024. [Consulta: 4 febrer 2024].
* ↑ 324cat. «L'exdiputada de la CUP Gabriela Serra i dos activistes més, en vaga de fam per Palestina», 08-02-2024. [Consulta: 8 febrer 2024].
* ↑ Panyella, Jordi. «Acaba la vaga de fam per Palestina», 16-02-2024. [Consulta: 16 febrer 2024].
# Glucosa-6-fosfat deshidrogenasa

La glucosa-6-fosfat deshidrogenasa (G6PD) EC 1.1.1.49 Arxivat 2010-09-03 a Wayback Machine. és un enzim present en tots els éssers vius. En els mamífers catalitza la primera reacció de la via de la pentosa fosfat, la ruta metabòlica que proporciona NADPH a la cèl·lula i pentoses per a la síntesi dels àcids nucleics. La reacció catalitzda per la glucosa-6-fosfat deshidrogenasa és la reducció del NADP$^+$ a expenses de la deshidrogenació de la glucosa-6-fosfat en 6-fosfogluconat:
Actua lentament també sobre la beta-D-glucosa i altres sucres. Certes preparacions també redueixen NAD$^+$ i NADP$^+$.

## Estructura

La glucosa-6-fosfat deshidrogenasa pot existir en forma dimèrica o tetramèrica. Existeixen dues isoformes anomenades curta i llarga de 515 i 561 aminoàcids. La isoforma llarga s'expressa en els limfoblasts, granulòcits i l'esperma.
S'ha identificat un residu químic de lisina com a reactiu nucleòfil associat amb l'activitat de l'enzim. La seqüència al voltant d'aquesta lisina es conserva totalment des de les glucosa-6-fosfat deshidrogenases dels bacteris fins als mamífers.

## Funcions

Per les diverses funcions del NADPH, l'enzim glucosa-6-fosfat deshidrogenasa allarga la mitjana de vida de les cèl·lules. En eritròcits, per exemple, la deficiència de glucosa-6-fosfat deshidrogenasa o la disminució de la seva activitat redueix la vida mitjana dels glòbuls vermells ocasionat anèmia hemolítica.

## Referències

* ↑ Glucosa-6-fosfat deshidrogenasa (G6PD). Resposta dels hematíes i altres cèl·lules humanes a la disminució d'activitat

## Enllaços externs

* MedlinePlus Examen para Glucosa-6-fosfato deshidrogenasa.
* Rincón del Vago Pentosas.
* NiceZyme Arxivat 2010-09-03 a Wayback Machine. (en anglès).
# Universitat de Fordham

La Universitat de Fordham és una universitat privada situada a la ciutat de Nova York, als Estats Units d'Amèrica. Va ser fundada per un bisbe coadjutor de Nova York l'any 1841 al barri de Fordham, al borough del Bronx, on encara es troba el seu campus principal. Tot i que avui en dia no està governada per la Companyia de Jesús, la Universitat s'autoproclama "La Universitat Jesuïta de Nova York" i posa èmfasi en valors jesuïtes en la seva educació, destacant per exemple el servei a la comunitat.
Fordham compta amb 16,364 estudiants, dels quals 9,399 són estudiants de pregrau. Al cos d'estudiants hi ha representats 48 estats i més de 80 països diferents.
El campus principal de la Universitat de Fordham, anomenat "Rose Hill", es troba al Bronx, a tocar del Zoo. A més, Fordham compta amb un campus a Manhattan, al costat del Lincoln Center, i un altre més a West Harrison, Nova York, al comtat de Westchester.

## Referències

* 1 2 Fordham. «Fordham online information | About | Fordham Facts» (en anglès). [Consulta: 29 maig 2021].
# Gordola

Gordola és un municipi del cantó de Ticino (Suïssa), situat al districte de Locarno.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Gordon (Ardecha)

Gourdon és un municipi francès situat al departament de l'Ardecha i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 85 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Gourdon era de 85 persones. Hi havia 37 famílies de les quals 15 eren unipersonals (15 homes vivint sols), 11 parelles sense fills i 11 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 104 habitatges, 38 eren l'habitatge principal de la família, 65 eren segones residències i 1 estava desocupat. 93 eren cases i 11 eren apartaments. Dels 38 habitatges principals, 28 estaven ocupats pels seus propietaris i 10 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia una cambra, 4 en tenien dues, 10 en tenien tres, 12 en tenien quatre i 11 en tenien cinc o més. 28 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 16 habitatges hi havia un automòbil i a 19 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Gourdon el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 8 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 8 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 8 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 8 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 54 persones, 34 eren actives i 20 eren inactives. Les 34 persones actives estaven ocupades(18 homes i 16 dones).. De les 20 persones inactives 6 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 13 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de construcció.
L'any 2000 a Gourdon hi havia 11 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 546 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Gourdon a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Gourdon a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Günther Schwägermann

Günther Schwägermann (Uelzen, 24 de juliol de 1915) va servir en el govern nazi del dictador alemany Adolf Hitler. En concret, pels volts de 1940, Schwägermann va ser ajudant del ministre Joseph Goebbels.
El gener de 1945, Goebbels va enviar a Schwägermann a la seva vila a Lanke, ordenant-li portar la seva dona, Magda, i els seus fills per romandre al refugi de Schwanenwerder.
Per el 22 d'abril de 1945, els soviètics estaven atacant a Berlín i Joseph Goebbels i Magda portaren els seus fills al Führerbunker. I Schwägermann amb ells. Va ser en aquest bunker, sota de la Nova Cancelleria que Adolf Hitler i uns pocs membres del seu cercle íntim, es van reunir per dirigir la defensa final de la ciutat.
L'1 de maig de 1945, durant els últims dies de la Batalla de Berlín, Schwägermann assistí amb la crema dels cossos de Hitler i la seva muller, Eva Braun, i després del suïcidi de Goebbels i la seva esposa. El seu últim rang va ser SS-Hauptsturmführer (Capità).
Schwägermann va sobreviure a la Segona Guerra Mundial. I va fugir del bunker juntament amb un grup extens amb membres com Traudl Junge, Martin Bormann, etc. Es va escapar a Alemanya Occidental, on, fins al 1947, estigué en captivitat estatunidenca. La seva vida de post guerra és poc coneguda.
# Grup escolar Ventós Mir

El grup escolar Ventós Mir és un edifici protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Badalona (Barcelonès).
És una escola de vuit unitats, amb semisoterrani, planta baixa i pis. Dins, les aules són amplies, ben distribuïdes i il·luminades amb estructura simètrica -tenia aules per a nens i per a nenes-. També està dotat de pavelló independent per al conserge i dos patis, excessivament petits.
Va ser construïda en temps de l'alcalde Pere Sabaté i Curto, en plena dictadura de Primo de Rivera, que es caracteritzà per la profusió de les obres públiques. Ignasi de Ventós i Mir cedí una parcel·la de 1202 m² a la plana d'en Tàpies a l'Ajuntament el 1924. La primera pedra fou col·locada el 15 d'agost de 1924; l'edifici s'acabà el 5 de desembre de 1926.

## Referències

* 1 2 3 «Grup escolar Ventós Mir». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 abril 2012].
* ↑ AMPA Ventós Mir. «Escola Ventós Mir». Arxivat de l'original el 30 de maig 2009. [Consulta: 13 juliol 2013].

## Vegeu també

* Casa dels mestres de les Escoles Ventós i Mir

## Enllaços externs

* Grup escolar Ventós Mir Arxivat 2018-08-25 a Wayback Machine., informació de l'Ajuntament
# Grup fosfat

El grup fosfat és un ió poliatòmic de fórmula empírica PO₄$^{3−}$ i una massa molecular de 94,97 daltons; està compost per un àtom central de fòsfor envoltat per quatre àtoms idèntics d'oxigen en disposició tetraèdrica. L'ió fosfat té una càrrega formal negativa i és la base conjugada de l'ió hidrogenofosfat HPO₄$^{2−}$, que al seu torn és la base conjugada de l'ió dihidrogen fosfat H₂PO₄$^−$, al seu torn base conjugada de l'àcid fosfòric H₃PO₄. És una molècula polivalent (l'àtom de fòsfor té 10 electrons en la seva capa de valència). El fosfat és també un compost organofosforat amb fórmula OP(OR)₃
Una sal de fosfat es forma quan un ió carregat positivament s'uneix als àtoms amb càrrega negativa de l'ió, formant un enllaç iònic. Molts fosfats són insolubles en aigua en condicions normals de pressió i temperatura, excepte les sals de metalls alcalins.
En dissolució aquosa, el fosfat existix en quatre formes. En condicions de pH molt bàsic predomina l'ió fosfat (PO₄$^{3−}$), mentre que en situacions de basicitat intermèdia es troba en ió fosfat d'hidrògen (HPO₄$^{2−}$). En condicions d'acidesa baixa, l'ió dihidrogen fosfat (H₂PO₄$^−$). A més gran acidesa, es presenta en àcid fosfòric (H₃PO₄).

## Importància biològica

El grup fosfat és un dels grups funcionals més importants per a la vida. Es troba en els nucleòtids, tant en els que formen part dels àcids nucleics (ADN i ARN), com els que intervenen el transport d'energia química (ATP). També hi és en els fosfolípids. Tant en els àcids nucleics com en els fosfolípids, el grup fosfat forma enllaços fosfodièster.
# Verena Sailer

Verena Sailer (Illertissen, Bavària, Alemanya, 16 d'octubre de 1985) és una atleta alemanya, especialitzada en els 100 metres llisos. La seva millor marca és 11,10 segons, aconseguida a la final del Campionat d'Europa d'atletisme de 2010 a Barcelona, quan creuà la línia d'arribada en primer lloc i es penjà la medalla d'or.
Sailer va representar a Alemanya al Jocs Olímpics de 2008, a Pequín. Va competir als 4x100 metres relleus juntament amb Anne Möllinger, Cathleen Tschirch i Marion Wagner. A la primera mànega es posicionaren terceres, per darrere de Jamaica i Rússia, i per davant de la R.P. de la Xina. El seu temps de 43,59 segons fou el vuitè millor d'un total de setze nacions participants. Amb aquest resultat es classificaren per a la final on aturaren el cronòmetre a 43'28 segons, que suposà la cinquena plaça. Al Campionat del Món de 2009 a Berlín, va aconseguir plaça fins a les semifinals dels 100 metres corrent en 11'24 segons. Fou la quarta membre de l'equip alemany en els 4x100 metres relleus, aconseguint la medalla de bronze amb un millor marca de la temporada de 42'87 segons.
Als Jocs Olímpics de 2012, va competir tants als 100 metres llisos com als relleus de 4 x 100 metres. Tot i que no va aconseguir la final individual, l'equip alemany (Sailer, Leena Günther, Anne Cibis i Tatjana Pinto) va acabar en 5è lloc.

## Millors marques

Actualitzat a 7 de març de 2015:
| Disciplina | Temps | Vent | Data | Lloc |
| 60 m. indoor | 7.10 | ? m/s | 7 de març de 2015 | Praga (Txèquia) |
| 100 m. | 11.02 | ? m/s | 2 d'agost de 2013 | Weinheim (Alemanya) |

## Referències

* ↑ Schwankhart, Anton. «Allgäuerin Verena Sailer spurtet zu Bronze» (en alemany). Augsburger Allgemeine, 23-08-2009. Arxivat de l'original el 2012-05-24. [Consulta: 10 setembre 2010].
* ↑ «Verena Sailer Bio, Stats, and Results» (en anglès). Sports-Reference.com. Arxivat de l'original el 2016-12-03. [Consulta: 3 gener 2016].
* ↑ «London 2012 - Athletics - 4 X 100m relay women - final» (en anglès). Olympic.org. [Consulta: 2 juliol 2016].

## Enllaços externs

* IAAF, perfil de Verena Sailer (anglès)
# Vicente Palacio Atard

Vicente Palacio Atard (Bilbao, 2 de gener de 1920 – Madrid, 15 d'octubre de 2013) va ser un historiador i catedràtic espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de la Història.

## Biografia

Nascut en Bilbao el 2 de gener de 1920, la seva tesi doctoral versà sobre El Tercer Pacte de Família entre Espanya i França. Va ser catedràtic d'Història Contemporània de la Universitat Complutense. Elegit acadèmic de la Reial Acadèmia de la Història el 27 de març de 1986 amb la medalla n. 35, va ocupar el càrrec des de la seva presa de possessió el 24 de gener de 1988 fins a la seva mort, que se va produir el 15 d'octubre de 2013 a Madrid a l'edat de 93 anys. Deixeble de Cayetano Alcázar Molina, Palacio Atard ha estat qualificat com a tradicionalista i nacionalcatòlic.
ntre les seves obres més destacades es troben títols com Carlos III: rey de los ilustrados, La España del siglo XVII: el siglo de las reformas i Los españoles de la Ilustración.

## Referències

* ↑ Moreno de Arteaga, Íñigo «Vicente Palacio Atard (1920-2013). Maestro de historiadores». ABC, 18-10-2013, pàg. 67.
* ↑ «D. Vicente PALACIO ATARD». Reial Acadèmia de la Història. Arxivat de l'original el 2013-06-14. [Consulta: 26 juliol 2015].
* ↑ Fernández Díaz, Antonio i Sánchez García-Sauco, Juan Antonio. «Vicente Palacio Atard, un maestro de historiadores». El País, 19-10-2013.
* ↑ «Vicente Palacio Atard». A: Enciclopedia Auñamendi.
* ↑ «Académicos Numerarios - Relación de Medallas: 35». Real Academia de la Historia. Arxivat de l'original el 2014-10-18. [Consulta: 26 juliol 2015].
* 1 2 «Vicente Palacio Atard, un historiador tradicionalista». El País, 16-10-2013.
* ↑ Espadas Burgos, 2014, p. 9.
* ↑ Pasamar Alzuria i Peiró Martín, 2002, p. 65.
* ↑ Peiró Martín, 2013, p. 181.

## Bibliografia

* Espadas Burgos, Manuel «Vicente Palacio Atard (1920-2013)». Hispania, 74, 246, 2014, pàg. 9-12. ISSN: 0018-2141.
* Pasamar Alzuria, Gonzalo. Diccionario Akal de Historiadores españoles contemporáneos. Ediciones Akal, 2002. ISBN 84-460-1489-0.
* Peiró Martín, Ignacio. Historiadores en España: historia de la historia y memoria de la profesión. Saragossa: Prensas de la Universitat de Saragossa, 2013. ISBN 978-84-15770-442.

## Bibliografia addicional

* Fernández García, Antonio «La obra y la personalidad de don Vicente Palacio Atard». Cuadernos de historia contemporánea, 9, 1988, pàg. 59-76. ISSN: 0214-400X.

## Enllaços externs

* «Obra de Vicente Palacio Atard» a Dialnet.
Premis i fites :
| Precedit per: Ramón Carande Thovar | Acadèmic de la Reial Acadèmia de la Història Medalla n. 35 1988-2013 | Succeït per: Xavier Gil i Pujol |
# Vicente Ortiz y Labastida

Vicente Ortiz y Labastida (Saragossa, 19 d'abril de 1782 - Calataiud, 23 de juliol de 1852) fou un sacerdot dominic, bisbe de la diòcesi de Tarassona.

## Biografia

Vicente Ortiz i Labastida va néixer a Saragossa el 19 d'abril de 1782 al si d'una família acomodada de pagesos.
Va estudiar al convent de Sant Vicenç Ferrer i després es va traslladar al convent de Sant Domènec d'Osca per dedicar-se a l'ensenyament. Va exercir aquesta tasca durant tan sols tres anys, ja que, amb l'inici de la Guerra del Francès, els francesos el capturaren i l'enviaren a la ciutat d'Aux, a Aquitània, on estigué assistint durant catorze mesos els presoners espanyols d'aquell hospital. Passat aquest temps, juntament amb dos companys, va aconseguir fugir del lloc.
Un cop acabada la guerra, tornà al convent dels predicadors a Saragossa, on fou nomenat regent d'estudis. Fou presentat per al càrrec de bisbe de Diòcesi de Tarassona el 22 d'octubre del 1847, i fou preconitzat a Roma el 19 de gener del 1848, consagrat finalment el 16 de juliol del mateix any.
Va morir a dos quarts de nou de la nit del 23 de juliol de 1852 a la ciutat de Calatayud, i va ser enterrat en el presbiteri de la església col·legial de Santa Maria, deixant així vacant el càrrec de bisbe de la Diòcesi de Tarazona. Ramón Durán de Corps va acabar ocupant el seu lloc com a successor al bisbat.

## Referències

* 1 2 3 Fuentes, Primitivo. Guia del Estado Eclesiastico, 1848. «Obispo, Ilmo. Sr. Dr. D. Fr. Vicente Ortiz y Labastida; nació en Zaragoza, diócesis y provincia de idem, en 19 de abril del año 1782. Fue presentado por S. M. (Q. D. G.) para la santa iglesia y obispado de Tarazona en 22 de octubre de 1847, y preconizado en Roma en 19 de enero de 1848.»
* 1 2 Lá Voz de la religión. Imprenta del Periódico, 1852. «El día 23 de Julio último, murió en la ciudad de Calatayud el Illmo. S. D. Fr. Vicente Ortiz y Labastida, obispo de Tarazona, del orden de Santo Domingo. [...]»
* ↑ Torra de Arana, Eduardo. Santuarios marianos de Aragón. Encuentro, 1996. «[...] jurisdicción del obispo de Tarazona, que lo era entonces Don fray Vicente Ortiz y Labastida, fraile dominico (1847-1852).»
* 1 2 3 4 5 6 de La Fuente, Vicente. Las santas iglesias de Tarazona y Tudela en sus estados antiguo y moderno. Real Academia de la Historia, 1865, p. 311-313.
* ↑ Institut Enrique Flórez. ca/books?id=0uDjAAAAMAAJ Hispania sacra, Volum 19. Institut P. Enrique Flórez, Consell Superior d'Investigacions Científiques, 1966. «En aquest any la diòcesi estava vacant després de la mort de l'últim bisbe, fra Vicente Ortiz i Labastida, dominic (1848-1852), ocorreguda un any abans. Aquesta vacant no es va cobrir, [...]»
* ↑ Institut Espanyol d'Història Eclesiàstica (Rome, Italy), Rome (Italy) Església Nacional Español. Anthologica annua, Número 17, 1970. «Nomenament de Ramon Durán de Corps per al bisbat de Tarazona, vacant per mort de Vicente Ortiz i Labastida.»
# Habitatge al carrer Clos, 23 (Sallent)

L'Habitatge al carrer Clos, 23 és un edifici del municipi de Sallent (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici fa escaire, recordant l'antic portal de Sant Bernat, consta de planta baixa i dos pisos i celler. El portal està fet de totxo en forma d'arc escarser.

## Història

Des del segle xv existí una casa que complia la missió de fer de portal en la confluència dels carrers del Clos i de Sant Bernat. La part escairada de la casa ho recorda, malgrat les modificacions darreres. Per les Enremades es construeix una estructura amb uns embotits que fa de nou de portal.

## Referències

* 1 2 «Habitatge al carrer Clos, 23». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 desembre 2015].