OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jürgen Ligi

Jürgen Ligi (16 de juliol de 1959, Tartu) és un polític estonià, ex-Ministre d'Afers Estrangers, i un membre i Vice-President del Partit Reformista liberal. Va ser Ministre d'Educació i Recerca durant el gabinet de Taavi Rõivas des del 9 d'abril de 2015 fins al 12 de setembre de 2016. Anteriorment, Ligi havia servit com a Ministre de Defensa de 2005 a 2007 i de Ministre de Finances de 2009 a 2014.

## Vida primerenca

Després de graduar-se de Tartu Second Gymnasium el 1977, va estudiar geografia i economia estrangera a la Universitat de Tartu. També es va graduar a l'Escola Empresarial Estoniana. Ligi ha estat el Cap de la branca Kuressaare de l'EVEA Pank, el Consell Econòmic i Assessor Empresarial del govern municipal rural de la Parròquia Kaarma, el Cap de l'Oficina Regional Kuressaare de la Cambra Estoniana de Comerç i Indústria, l'Especialista en Cap de l'Associació Agroindustrial Saaremaa, i l'Economista de l'Institut de Planificació del Comitè de Planificació Nacional.

## Carrera política
### Parlamentari

Ligi era membre del Riigikogu de 1995–2005, de 2007–2009 i de 2014–2015.

### Ministre de Defensa

De 2005 a 2007, Jürgen Ligi va ser el Ministre de Defensa.

### Ministre de Finances

El 3 de juny de 2009, va ser nomenat Ministre de Finances i va jurar el càrrec un dia més tard. L'octubre 2014, Ligi va aixecar una forta controvèrsia per mencionar l'etnicitat del Ministre d'Educació i Recerca Jevgeni Ossinovski. Ligi més tard es va disculpar, però va ser pressionat per a dimitir del seu càrrec.

### Ministre d'Educació i Recerca

El 9 d'abril de 2015, Ligi esdevenia Ministre d'Educació i Recerca en el segon gabinet de Taavi Rõivas.

### Ministre d'Afers Estrangers

El 12 de setembre de 2016, Ligi va ser nomenat Ministre d'Afers Estrangers, després que la Ministra anterior Marina Kaljurand hi havia abandonar el càrrec per a concórrer com a presidenta.

## Vida personal

Jürgen Ligi és el fill de l'arqueòleg Herbert Ligi. El pare de la mare de Jürgen era l'arqueòleg Harri Moora. El seu germà Priit Ligi era també un arqueòleg; va morir en el creuer transbordador MS Estonia que es va enfonsar el 1994. La germana de Jürgen Katre està casada amb el poeta Hando Runnel. És també relacionat amb el poeta Juhan Viiding i el polític Indrek Tarand. Jürgen Ligi està casat i té dos fills.

## Referències

* ↑ «New Estonian government assumes office». ERR, 09-04-2015 [Consulta: 9 abril 2015].
* ↑ «Finance Minister Brings Up Ethnicity in Sparring With Education Minister, Opening Old Wounds». ERR, 23-10-2014 [Consulta: 25 octubre 2015].
* ↑ «Ligi Submits Letter of Resignation». ERR, 26-10-2014 [Consulta: 25 octubre 2015].
* ↑ «Jürgen Ligi to be appointed Minister of Foreign Affairs». ERR, 06-10-2016 [Consulta: 12 setembre 2016].
* ↑ Pullerits, Priit. «Jürgen Ligi: siin ei ole mingit ohverdamist!» (en estonian). Postimees, 23-10-2010. [Consulta: 13 juliol 2013].

## Enllaços externs

* Currículum vitae Arxivat 2012-06-07 a Wayback Machine. - Govern Estonià
# Miquel Àngel Marín i Luna

Miquel Àngel Marín i Luna (Figueres, 1906 - Barcelona, 20 de febrer de 2001) fou un advocat, diplomàtic i professor català, exiliat a Mèxic. Pare de l'historiador i diplomàtic mexicà Miguel Marín Bosch.

## Biografia

Es llicencià en dret a la Universitat de Barcelona. Va exercir de professor de dret internacional a la Universitat de Barcelona fins a l'esclat de la guerra civil espanyola. Durant la guerra civil fou enviat per Carlos Esplá Rizo com a Delegat d'Espanya a la Societat de Nacions a Ginebra.
En acabar el conflicte es va exiliar a Mèxic, on va arribar el setembre de 1939 gràcies a la seva amistat amb el diplomàtic mexicà i futur governador de l'estat de Mèxic Isidro Fabela Alfaro. Mantingué contactes amb Josep Tarradellas i Alfonso Reyes Ochoa i fou membre de la Junta d'Auxili als Republicans Espanyols.
Fou professor de dret internacional a la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic, on es va especialitzar en l'evolució del dret de guerra, de 1940 a 1946 i de 1956 a 1960.
Durant els primers anys d'exili s'associà amb el jurista Ot Duran d'Ocon, amb el que fou advocat de la Cort Suprema de Justícia de Mèxic i assessor jurídic del govern mexicà. El 1940 va inspirar el Conveni franco-mexicà sobre els refugiats espanyols. Després va fundar l'Asociación Mexicana Mundo Libre i la revista Mundo Libre amb l'uruguaià Hugo Fernández Arbucio i els mexicans Isidro Fabela Alfaro i Javier Rondero.
De 1956 a 1960 fou director de les Nacions Unides a Mèxic, Centreamèrica i Carib. Després va tornar a la Universitat i va fundar Ediciones Minerva SA. En jubilar-se el 1972 va retornar a Espanya.

## Obres

* La población civil y los bombardeos aéreos ante el Derecho y la opinión internacional (Mèxic, 1940)
* The Evolution and Present Status of the Laws of War (Mèxic, 1957).

## Referències

* ↑ Riera i Llorca, Vicenç. Els exiliats catalans a Mèxic. Barcelona: Editorial Curial, 1994, p. 286-287.
* ↑ «Miquel Àngel Marín i Luna». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ David Jorge «México y Chile ante la Guerra Civil Española: Dos polos opuestos de actuación latinoamericana en la Sociedad de Naciones». Heriberto Cairo Carou, et alii.: "Actas del Congreso Internacional de América Latina: La autonomía de una región". Madrid: Trama, 2012, pàg. 12.
# Miguelromeroïta

La miguelromeroïta és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la hureaulita. Rep el nom en honor de Miguel Romero Sánchez (Oaxaca, Mèxic, 1926 - Tehuacán, Pueblo, Mèxic, 8 de gener de 1997), químic, polític i filantrop. El premi Miguel Romero està organitzat per la Tucson Gem and Mineral Society.

## Característiques

La miguelromeroïta és un arsenat de fórmula química MnMn₂Mn₂(AsO₄)₂(HAsO₄)₂·4H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2009. Cristal·litza en el sistema monoclínic. És l'anàleg amb manganès de la sainfeldita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la miguelromeroïta pertany a «08.CB - Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, només amb cations de mida mitjana, RO₄:H₂O = 1:1» juntament amb els següents minerals: serrabrancaïta, hureaulita, sainfeldita, vil·lyael·lenita, nyholmita, fluckita, krautita, cobaltkoritnigita, koritnigita, yvonita, geminita, schubnelita, radovanita, kazakhstanita, kolovratita, irhtemita i burgessita.

## Formació i jaciments

Va ser descrita a partir de les mostres obtingudes a tres localitats: la mina Gozaisho, situada a la ciutat d'Iwaki, dins la prefectura de Fukushima (Japó); la mina Ojuela, a Mapimí (Durango, Mèxic); i la mina Sterling, al districte miner de Franklin (Nova Jersey, Estats Units). A banda d'aquests tres indrets també ha estat descrita a les mines Jote i Veta Negra, situades al districte miner de Pampa Larga, a Atacama (Xile). Els exemplars de la mina Veta Negra es van etiquetar originalment com a villyaellenita.

## Referències

* ↑ «Miguelromeroite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 abril 2021].
# Miguti

Miguti - Мигуты (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora del riu Miguta, a 14 km a l'est de Kanevskaia i a 124 km al nord de Krasnodar. Pertany a l'stanitsa de Starodereviànkovskaia.
# Miguelitos

Els miguelitos o miguelitos de La Roda són un tipus de pastís fet a La Roda, Castella - la Manxa. Són un pastisset tradicional prou senzill. Consisteix en una secció de pasta de full farcida amb de crema i coberta de sucre en pols. A la Manxa és costum menjar els miguelitos acompanyats amb cafè amb llet o amb oruxo.

## Referències

* ↑ «Embajadores de la provincia de Albacete» (en castellà). Turismo de Castilla-La Mancha. [Consulta: 21 agost 2021].

## Vegeu també

* Gastronomia de Castella - la Manxa
# Temporada 1997-1998 del Liceu

| Temporada 1997-1998 del Liceu |||||||
| Òpera | Compositor | Director musical | Director d'escena | Papers principals | Producció | Dates |
| La favorita | Gaetano Donizetti | Richard Bonynge | En versió de concert. Al Palau de la Música Catalana | Gloria Scalchi, Josep Bros, Carlos Álvarez, Stefano Palatchi, Josep Ruiz, Begoña Alberdi, Antoni Lluch | | 23, 26 març |
| Eugeni Onegin | Piotr Ilitx Txaikovski | Alexander Anissimov | Peter Konwitschny | Wojciech Drabowicz, Rita Gorr, Viorica Cortez, Solveig Kringeiborn, Evan Bowers, Konstantin Gorny, Aik Martirossian, Itxaro Mentxaka, Eduard Giménez, | Òpera de Leipzig | 17 al 29 de maig |

## Referències

* ↑ Per primer cop es canta la cabaletta final de l'acte I
* ↑ Tribó, Jaume. «Cronologia liceista». Arxivat de l'original el 19 de febrer 2019. [Consulta: 18 febrer 2019].
* ↑ Detalls a La Vanguardia
# Mogelsberg

Mogelsberg és un poble suís, que va tenir municipi independent fins al primer de gener de 2009. Des de llavors forma part, junt amb Brunnadern i St. Peterzell, del municipi de Neckertal. (vall del Necker). Foma part del Wahlkreis (districte) del Toggenburg dins del cantó de St. Gallen, a Suïssa. Com a municipi independent, comptava amb els agregats de Dieselbach, Nassen, Hoffeld, Necker, Ebersol, Furth i Dicken.

## Geografia

El poble es troba en un altiplà inclinat, orientat a nord-oest, per damunt de les valls del riu Necker i Aachbach, i a 755 metres d'altitud, en l'anomenat Untertoggenburg (baix Toggenburg). Limita al nord amb Lütisburg i Degersheim. A l'est, amb Degersheim, Schwellbrunn (AR) i St.Peterzell; al sud amb Hemberg i a l'oest amb Oberhelfenschwil i Ganterschwil. El nucli urbà històric té dos carrers longitudinals i dos més transversals. Durant els anys 1984-90 es va construir un complex esportiu i de congressos en la part alta del poble, la qual cosa va comportar un creixement urbà cap al sud i sud-oest.

## Transports

S'hi accedeix per dues carreteres des de Necker en la carretera de Brunnadern i de les proximitats de Hoffeld, en la carretera de Degersheim. Compta també amb una estació de ferrocarril en la línia St. Gallen - Wattwil - Rapperswil antigament servida per la companyia Bodensee-Toggenburg Bahn i actualment SüdOst Bahn.

## Equipaments

El poble compta en el seu centre amb una església compartida per totes les confessions cristianes i l'edifici de l'ajuntament i correus. Al nord, en la part baixa de l'altiplà, s'hi troba l'escola primària; a l'est del nucli històric hi ha l'antiga llar d'avis; la llar d'avis actual es troba al sud-est del poble.

## Història

El nom de Mogelsberg prové de l'alemany antic "Magoldesberch" (muntanya daurada), degut al color que prenia el seu altiplà durant l'estiu, quan estava sembrat de cereal; el primer esment és de l'any 1152. Durant el segle xix la seva economia va incorporar els brodats i el cultiu de cotó. Actualment, les pastures i la producció de llet són, a més de la silvicultura, els seus principals recursos.

## Fills il·lustres

L'artista Ulrich Bleiker (1914-1994) hi va establir el seu domicili amb la seva esposa Dolors (nasc.)Martínez. La seva casa, en l'Aeschstrasse, encara conserva algunes de les seves escultures situades en els límits de parcel·la, o en la façana lateral, amb formes humanes, animals, o vegetals, fetes amb ciment armat de filferro, pintura, i petxines de la costa catalana.

## Referències

* ↑ Amtliches Gemeindeverzeichnis der Schweiz publicat per l'Oficina Federal Suïssa d'Estadística (en alemany) accedit el 30 de juliol de 2012

## Enllaços externs

* Mogelsberg - Lloc web oficial
# Tetragonopterus gibbosus

Tetragonopterus gibbosus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Referències

* ↑ Cuvier, G. 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2: i-xviii + 1-532, (Pls. 9-10, in v. 4).
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Mohamed Zafzaf

Mohamed Zafzaf (Kenitra, 1942-2001) és un escriptor marroquí. Escriptor representatiu de les noves tendències per les que transcorre la literatura marroquina contemporània. Va estudiar filosofia a Rabat i des del 1968 és professor de Llengua Àrab a Casablanca. Ha publicat i continua publicant, articles crítics i contes a diverses revistes, tant del Magreb com d'altres països. En la seva literatura es reuneix la seva realitat més pròxima amb una tècnica i un pensament occidental, reflectint d'una manera aguda i original el món que l'envolta. Cal destacar dins de la seva extensa producció el títol La dona i la rosa.

## Enllaços externs

* Llibres de l'autor a les Biblioteques de Barcelona
* http://weekly.ahram.org.eg/2001/543/cu7.htm Arxivat 2011-09-14 a Wayback Machine.
* http://www.rusibis.com/eol/journal/news.asp?ar=7 Arxivat 2001-10-18 a Wayback Machine.
* http://www.magharebia.com/cocoon/awi/xhtml1/en_GB/features/awi/features/2005/08/08/feature-01
# Tercera

La tercera és l'interval entre dues notes de l'escala separades per dos graus. Les terceres poden ser majors quan hi ha quatre semitons (o dos tons) entre els dos graus, i menors quan hi ha tres semitons (o un to i mig). A nivell harmònic, les terceres són intervals considerats consonants. En les escales pròpies de la música tonal, l'interval entre el I i el III grau (la tònica i la mediant o modal) és una tercera major en el mode major i una tercera menor en el mode menor.
* Tercera major entre les notes do i mi
* Tercera menor entre les notes do i mi♭
Viccionari
# Teresina S.A.

Teresina S.A. (o Les Teresines) és una sèrie de televisió del tipus comèdia de situació, creada i interpretada per La Cubana i produïda per Televisió de Catalunya l'any 1992. Fou estrenada a TV3 el 2 d'abril del 1992. Està formada per tretze episodis de trenta minuts de duració cadascun.

## Argument

Les Teresines són tres germanes solteres i jubilades, (Teresina, Maria Teresa i Tere Carbonell) que viuen juntes en un pis a Gràcia (carrer Verdi), on bàsicament, juntament amb la resta de veïns —tots molt pintorescos i divertits—, es passen el dia xafardejant i treballant en l'economia submergida, preparant comandes de tot tipus a casa seva.
Cada episodi conté una història independent on les situacions provocades pels personatges fan que els embolics siguin gairebé constants. La sèrie és considerada com un petit homenatge a les mares, tietes, oncles, veïnes, amics, botiguers, nens i nenes «teresines».

## Repartiment
### Actors principals

* Mercè Comes (Teresina)
* Mont Plans (Maria Teresa)
* Sílvia Aleacar (Tere)
* José Corbacho (Eugenio i Roger)
* Santi Millán (Pepe)
* Anna Barrachina (Angelina)
* Miquel Crespí (Tomàs)
* Filomena Martorell (Rosita i Marieta)
* Maria José Pérez (Paca i Rosariet)
* Carme Montornès (Montserrat)
* Xavi Tena (Rafa)
* Jaume Baucis (Sebastià)
* Esther Soto (Conxiteta)

### Actors col·laboradors

* Francesc Albet
* Joan Alonso
* Teresa Calafell
* Cristina López
* Filomena Martorell
* Fina Montornés
* Maria José Pérez
* Cesca Piñón
* Ferran Ros
* Eduard Sentís
* Esther Soto

### Col·laboracions especials

* Toni Albaladejo
* Jaume Albó
* Josep Castells
* Santiago Castro
* Núria Feliu
* Teresa Icart
* Agnès Mans
* Natàlia Milàn
* César Olivares
* Carme Peris
* Miquel Planas
* Rosor Rigau
* Seddik Saharaui
* la colla de geganters de Sitges i els gegants de Sitges

### Figuració

* Joan Carles Alegre
* Ramon Artigas
* Marta Barrachina
* Dolors Castells
* Tere Duro
* Maria Ángeles Esteras
* Teresa Ferrer
* Tere Font
* Josep Milán
* Albert Puig
* David Ramírez
* Juanjo Sánchez
* Neus Sanz
* Xavier Sentís

### Direcció

* Jordi Milán

### Realització

* Enric Banqué

### Coreografia

* Leo Quintana

### Escenografia i ambientació

* Castells i Planas de Cardedeu

### Assessor d'imatge

* Joan Alonso

### Vestuari

* Teresa Icart

### Caracterització

* Joan Alonso i César Olivares

### Perruqueria

* Enric Zaragoza

### Coordinació

* Carme Peris

### Management companyia

* Toni Albaladejo

### Producció

* Rita Managuerra
* Eugeni Margalló
* Josep M. San Agustín

## Referències

* ↑ «Edición del jueves, 02 abril 1992, página 7 - Hemeroteca - Lavanguardia.es». [Consulta: 5 abril 2020].
* ↑ TV3. «Teresina S.A.». [Consulta: 5 abril 2020].

## Enllaços externs

Teresina S.A. a TV3
* Teresina S.A. a La Cubana
Registre d'autoritat VIAF: 4157523402327032326
# Minoic

L'idioma minoic és la llengua que es parlava a Creta a l'Edat del Bronze aproximadament entre el 2500 i el 1450 aC, quan va florir la civilització minoica, i que va ser registrada en els sistemes d'escriptura sil·làbics coneguts com jeroglífic cretenc i lineal A. D'altra banda, també hi ha la possibilitat que els dos sistemes d'escriptura hagin registrat no una sinó diferents llengües.
No obstant això, ni el jeroglífic cretenc ni el lineal A han pogut, fins al moment, desxifrar-se, excepte unes poques paraules del lineal A el significat de les quals s'ha deduït per la comparació del lineal B (sistema d'escriptura de la civilització micènica). D'altra banda, atès que molts signes del lineal A són compartits amb el lineal B, s'han fet servir els valors fonològics d'aquests signes iguals per llegir part dels textos, encara que no es conegui el seu significat i un sector dels estudiosos dubti de la validesa d'aplicar aquest mètode per a la lectura dels textos.
Fins al moment diferents investigadors han provat a tractar de relacionar-lo amb diferents idiomes coneguts, entre ells amb algunes llengües indoeuropees i altres semítiques, sense que s'hagin obtingut resultats concloents.
També s'ha posat en relació amb l'idioma eteocretenc l'ús del qual està testimoniat en uns pocs documents trobats a l'est de Creta que pertanyen a períodes compresos entre els segles VII i III aC.

## Referències

* Tomas, Helena «La escritura lineal A». Arqueología e historia. Desperta Ferro Ediciones [Madrid], 17, 2018, pàg. 46-49. ISSN: 2387-1237 [Consulta: 10 abril 2020].
# Thornville

Thornville és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 731 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Thornville tenia 731 habitants, 282 habitatges, i 212 famílies. La densitat de població era de 656,4 habitants per km².
Dels 282 habitatges en un 35,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66% hi vivien parelles casades, en un 6,4% dones solteres, i en un 24,5% no eren unitats familiars. En el 22% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,59 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 31,1% entre 25 i 44, un 23,3% de 45 a 60 i un 13,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 47.679 $ i la renda mediana per família de 51.641 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.107 $ mentre que les dones 30.694 $. La renda per capita de la població era de 18.922 $. Aproximadament l'1,8% de les famílies i el 4,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Thornville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Thornville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Cicle Atkinson

El motor de cicle Atkinson és un motor de combustió interna, inventat per James Atkinson el 1882. El cicle Atkinson es va dissenyar per oferir major eficiència a costa de la potència. Els motors amb cicle Atkinson comencen a ser utilitzats en les aplicacions híbrides modernes.

## Cicle rotatiu Atkinson

El cicle Atkinson pot servir en una màquina rotativa. Aquestes màquines tenen una fase de potència per revolució, juntament amb els diferents volums de compressió i d'expansió, del cicle original Atkinson. Els gasos d'escapament s'expulsen de la màquina per aire comprimit. Aquesta modificació del cicle Atkinson permet l'ús alternatiu de combustible tipus Diesel i hidrogen.

## Disseny

El motor de cicle Atkinson original, està basat en el de cicle Otto. La relació d'expansió difereix del de compressió, això provoca que pugui assolir major eficiència que un motor de cicle Otto. Mentre que el motor que va dissenyar Atkinson no és més que una anècdota històrica, el cicle Atkinson s'implantat en nous motors, perquè ofereix una important reducció del consum de combustible en comparació amb el cicle Otto. El desavantatge d'un motor amb cicle Atkinson sobre el tradicional de cicle Otto és que ofereix menys potència.
Hi ha diversos models de cotxes que munten un motor de cicle Atkinson, tots en combinació amb motors elèctrics, en cotxes híbrids. Entre aquests vehicles destaquen el Toyota Prius i l'Auris HSD (les sigles de Hybrid Synergy Drive), el Ford Escape, el Lexus RX 450h i el Hyundai Sonata.

## Vegeu també

* Diagrama Ph
# Juan José Elgezábal Bustinza

Juan José Elgezábal Bustinza (Bakio, 22 de desembre de 1963) és un exfutbolista basc, que ocupava la posició de migcampista.

## Trajectòria

Format a les categories inferiors de l'Athletic Club, hi debuta a la primera divisió en un encontre de la campanya 82/83. Durant els següents anys alternaria el primer equip amb el filial, el Bilbao Athletic, a la vegada que també hi participa en competicions europees.
A partir de la 86/87 es consolida al primer equip dels de San Mamés, tot i que no és titular. A la 87/88 disputa 21 partits, i a l'any següent, només tres. L'estiu de 1989 marxa al CD Logroñés, on qualla tres discretes temporades.
La temporada 92/93 s'incorpora a la disciplina del RCD Espanyol, que perdria la categoria i baixaria a Segona Divisió. El basc acompanyaria l'equip català a la categoria d'argent, tot i que només hi jugà quatre partits.
Es retiraria el 1995, després d'haver jugat el darrer any amb el Gernika, de Segona B. En total, va sumar 123 partits i 4 gols a primera divisió.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador