OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La viuda del capitán Estrada

La viuda del capitán estrada és una pel·lícula melodramàtica espanyola del 1991 dirigida per José Luis Cuerda, qui també n'és autor del guió, basat en la novel·la Una historia madrileña de Pedro García Montalvo. Ha estat rodada a Madrid i és protagonitzada per Anna Galiena, Sergi Mateu i Nacho Martínez. Segons Fotogramas és un melodrama sòlid. encara que amb esquerdes, però bones interpretacions.

## Sinopsi

Mostra una història desenvolupada el 1947 de passió destructiva d'un militar espanyol, el capità Zaldívar, enamorat de Luisa, la vídua del seu millor amic, antiga secretària, dona liberal i de passat tèrbol. La seva relació és condicionada per components socials de l'època de l'autarquia i el bloqueig decretat per l'ONU contra l'Espanya franquista.

## Repartiment

* Sergi Mateu - Zaldívar
* Anna Galiena - Luisa
* Nacho Martínez - Baltasar
* Gabino Diego - Tomás

## Referències

* ↑ La viuda del capitán Estrada, El País, 10 de març de 1996
* ↑ La viuda del capitán Estrada a Fotogramas
* ↑ José Luis Cuerda rueda 'Una historia madrileña', la novela de Garcia Montalvo, El País, 14 de novembre de 1990
# Riera de Sentmenat

La riera de Sentmenat, també anomenada torrent de Guanta durant els seus primers quilòmetres, és un curs d'aigua vallesà que neix de la unió de diversos torrents provinents del turó de Sant Sebastià i del pic del Vent, al municipi de Caldes de Montbui. Passant pels vessants de la Roca del Corb, el torrent de Guanta forma un salt d'uns 40 metres d'alçada degut al tall de la roca. El salt, anomenat Salt de Guanta, només raja en època de pluges.
Poc després entra al Vallès Occidental i al passar per la urbanització de Can Vinyals rep per la dreta el torrent de Can Montllor, més tard passa pel poble de Sentmenat on rep el torrent de Cosidor. Finalment desemboca a la riera de Caldes a prop de Palau-solità i Plegamans. El 2011 s'ha executat un projecte per a renaturalitzar el tram inferior del riu i treure les espècies invasores.

## Referències

* ↑ «Riera de Sentmenat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Projecte de millora de l'espai fluvial de la riera de Sentmenat a Palau-Solità i Plegamans» (Pdf). Ajuntament de Palau-solità, 01-12-2011. Arxivat de l'original el 2020-06-30. [Consulta: 30 juny 2020].

## Enllaços externs

* El salt de Guanta
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Encarnació Llorens Pérez

Encarnació Llorens Pérez (Barcelona 1894 - Sant Adrià del Besòs, 26 abril 1939) militant de la UGT mestressa de casa i jornalera, tenia 45 anys i fou una de les dotze dones republicanes afusellades al Camp de la Bota per la Repressió Franquista.
Als darreres dies de gener de 1939, la retirada de l'Exèrcit Republicà, va permetre a les tropes del general Franco ocupar Barcelona i malgrat que mancaven encara dos mesos per acabar la Guerra Civil Espanyola, es va instaurar una cruenta repressió que va delmar famílies senceres. Es van perdre drets i llibertats i es fomentà la delació. Les dones sospitoses de ser rojes, foren considerades unes depravades. Els nacionals van idear per a elles càstigs i vexacions degradants i van relegar-les a l'ostracisme laboral.
Encarnació tenia 45 anys i fou denunciada i detinguda el 27 de febrer de 1939 juntament amb el marit Ramón Roca Prat de 47 anys i llur fill Ramón Roca Llorens de 24 anys. Sotmesos al Consell de Guerra Sumaríssim el 25 de març de 1939, foren acusats, sense proves concloents, d'haver participat el 19 de juliol de 1936 en l'incendi i saqueig d'un convent del carrer de Llúria, en el qual s'havien refugiat alguns militars colpistes i que van morir en els enfrontaments. Un informe de la Falange acusava la família Roca Llorens d'haver-se endut una enciclopèdia i el sabre d'un dels morts i d'haver fet befa dels cadàvers. Tots tres foren sentenciats a mort i afusellats, l'un al costat de l'altre, la matinada del 26 d'abril de 1939 al Camp de la Bota i enterrats posteriorment al Fossar de la Pedrera de Montjuïc.

## Referències

* ↑ Corbalán Gil, Joan. «Encarnació LLorens Pérez, dades Consell de Guerra Sumarissim». A: Justícia, no venjança. Els executats pel Franquisme a Barcelona 1939-1956. primera. Valls: Cossetània, 6-2008, p. 355. ISBN 978-84-9791-350-8.
* ↑ Marimon, Sílvia «"Perilloses i roges": la història de disset dones afusellades». Ara, 18-11-2016 [Consulta: 8 maig 2019].
* ↑ Bella, Emili «Revenja d'estat contra les dones». El Punt Avui, 10-12-2016, pàg. 6.
* ↑ «[SU-630 Consell de Guerra Sumaríssim d'urgència]» (en castellà). Arxiu Tribunal militar Tercer, 25-03-1939. [Consulta: 2019].
* ↑ Martí, Pep «Execucions de matinada al Camp de la Bota». Nació Digital [Consulta: 8 maig 2019].
* ↑ «Documento 37371, Llorens Pérez, Encarnación» (en anglès, català). Innovation and Human Rights - La base de dades centralitzada de víctimes de la Guerra Civil i el franquisme. [Consulta: 8 maig 2019].
# Joan Silber

Joan Silber (Newark, Nova Jersey, EUA, 14 de juny de 1945) és una escriptora estatunidenca, guanyadora del National Book Critics Circle Award i del Premi PEN/Faulkner de Ficció per la novel·la Improvement (2017).

## Obres
### Novel·les

* Household Words (1980)
* In the City (1987)
* Lucky Us (2001)
* The Size of the World (2008)
* Improvement (2017)

### Reculls de contes

* In My Other Life (2000)
* Ideas of Heaven: A Ring of Stories (2004)
* Fools (2013)

## Premis i reconeixements

* Premi PEN/Hemingway de Ficció de 1981 per Household Words
* National Book Critics Circle Award 2017 per Improvement
* Premi PEN/Faulkner de Ficció de 2018 per Improvement

## Referències

* ↑ Quinn, Anthony «Improvement by Joan Silber review – the US's own Alice Munro?» (en anglès). The Guardian, 21-02-2019. ISSN: 0261-3077.
# Kristaq Mitro

Kristaq Mitro (Vlorë, 1 de desembre de 1945 - 3 d'abril de 2023) fou un director de cinema albanès.

## Biografia

El 1970 es va graduar al Departament de Drama de l'Institut de les Arts de Tirana. Després de graduar-se, va començar a treballar com a ajudant de direcció a Kinostudio Shqipëria e Re, col·laborant amb Piro Milkani.
Va debutar com a director independent l'any 1972 amb el documental Basketbollistja nr. 10. Es va especialitzar en pel·lícules destinades al públic infantil. L'any 1975 va començar una col·laboració de vint anys amb Ibrahim Muçaj, amb qui va realitzar una sèrie de llargmetratges. Va ser l'autor del guió de la pel·lícula d'animació Djaloshi prej dëbore. El 1971 va protagonitzar la pel·lícula Kur zbardhi nje dite com a partisà. Una de les seves darreres pel·lícules va ser el documental Haleluja sobre la visita del papa Joan Pau II a Albània.
El 1976 i el 1983 va ser guardonat amb els premis al millor director al Festival de Cinema d'Albanès. El 1987 va ser honrat per les autoritats albaneses amb el títol d'Artista Meritori (Artist i Merituar).
Impartí classes de direcció cinematogràfica a estudiants de la Universitat de les Arts de Tirana. Era membre del comitè que seleccionava les pel·lícules albaneses candidates als Premis Oscar.

## Filmografia
### Llargmetratges

* 1975: Dimri i fundit
* 1976: Tokë e përgjakur
* 1978: Nusja dhe shtetërrethimi
* 1979: Liri a vdekje
* 1981: Në prag të lirisë
* 1982: Njeriu i mirë
* 1983: Apasionata
* 1984: Duaje emrin tënd
* 1985: Enveri ynë
* 1987: Telefoni i një mëngjesi
* 1990: Një djalë edhe një vajzë

### Documentals

* 1972: Basketbollistja nr. 10
* 1973: Përse qajnë fëmijët
* 1973: Shtatori në trase
* 1974: Disiplina e pambukut
* 1974: Para partizane
* 1974: Rruga e suksesit
* 1992: Haleluja

## Bibliografia

* Abaz Hoxha: Enciklopedia e kinematografise shqiptare. Autore & vepra. Tirana: Toena, 2002. ISBN 99927-1-555-3.

## Referències

* ↑ Ndahet nga jeta në moshën 77-vjeçare regjisori i njohur, Kristaq Mitro (albanès)
* ↑ «people.theiapolis.com». Arxivat de l'original el 2013-04-19. [Consulta: 26 febrer 2023].
* ↑ «Komisioni përzgjedhës për kandidaturën shqiptare në Oscar – Kristaq Mitro», 09-04-2015. Arxivat de l'original el 2015-04-18. [Consulta: 26 febrer 2023].
# ASD Verona

L'ASD Verona, també conegut com a AGSM Verona a causa del seu spònsor, és un club de futbol femení italià que juga a la Serie A. Es va fundar a Bardolino al 1995 amb el nom de SSCF Bardolino, però al 2011 es va traslladar a Verona. Han guanyat la lliga en cinq ocasions, i la Copa en tres.
És fins ara l'únic equip italià que ha arribat a les semifinals de la Lliga de Campions Femenina, a la temporada 2007-08.

## Plantilla 2016-17

| Porteres | Defenses | Centrecampistes | Davanteres |
| 01. Anke Preuss 31. Gaëlle Thalmann 0 0 0 0 0 0 0 | 03. Kim Dolstra 05. Marta Carro 06. Federica Di Criscio 13. Lisa Boattin 15. Sofia Meneghini 22. Michela Rodella 24. Paige Williams 25. Caterina Ambrosi 26. Camilla Pavana | 04. Aurora Galli 10. Manuela Giugliano 14. Angelica Soffia 19. Elena Nichele 20. Dominique Bruinenberg 23. Sara Osetta 0 0 0 | 08. Melania Gabbiadini 09. Sofia Kongouli 17. Veronica Pasinui 18. Martina Piemonte 21. Carolina Poli 0 0 0 0 |

## Palmarès

* 5 Lligues d'Itàlia
** 04/05 - 06/07 - 07/08 - 08/09 - 14/15
* 3 Copes d'Itàlia
** 05/06 - 06/07 - 08/09
* 4 Supercopes d'Itàlia
** 00/01 - 04/05 - 06/07 - 07/08
Trajectòria a la Lliga de Campions de la UEFA :
| Edició | | 1ª Fase previa ¹ | 2ª Fase previa ¹ | Quarts de final | Semifinals | Final |
| 2005-06 | | SV Neulengbach |
| 2007-08 | | Athletic Club | SV Neulengbach | Brøndby IF | 1.FFC Frankfurt |
| 2008-09 | | | Valur Reykjavík | Olympique Lió |
| Edició | Fase previa ¹ | Setzens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Semifinals | Final |
| 2009-10 | | Fortuna Hjørring |
| 2010-11 | Swansea City | Fortuna Hjørring |
| 2012-13 | | Birmingham City | FC Rosengård |
| 2015-16 | | FSK St. Pölten | FC Rosengård |
| 2016-17 | | BIIK Kazygurt |
* ¹ Fase de grups. Equip classificat pillor possicionat en cas d'eliminació o equip eliminat millor possicionat en cas de classificació.
Trajectòria a la Lliga italiana :
| | 80/81 | 81/82 | 82/83 | 83/84 | 84/85 | 85/86 | 86/87 | 87/88 | 88/89 | 89/90 | 90/91 | 91/92 | 92/93 | 93/94 | 94/95 | 95/96 | 96/97 | 97/98 | 08/99 | 99/00 |
| Serie A | | | | | | | | | | | | | | | | | | 7 | 5 | 5 |
| Serie B | | | | | | | | | | | | | | | | | 1 |
| Serie C | | | | | | | | | | | | | | | | 1 |
| | 00/01 | 01/02 | 02/03 | 03/04 | 04/05 | 05/06 | 06/07 | 07/08 | 08/09 | 09/10 | 10/11 | 11/12 | 12/13 | 13/14 | 14/15 | 15/16 |
| Serie A | 5 | 3 | 4 | 7 | 1 | 2 | 1 | 1 | 1 | 2 | 5 | 2 | 4 | 4 | 1 | 2 |

## Referències

* ↑ RSSSF
* ↑ Soccerway
# Brignogan-Plage

Brignogan-Plages (en bretó Brignogan) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 849 habitants. Limita a l'oest per Kerlouan, al sud i a l'est per Plounéour-Trez, i al nord, amb el Canal de la Mànega. El consell municipal ha aprovat la carta Ya d'ar brezhoneg.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.115 | 1.052 | 1.039 | 881 | 836 | 849 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Yvonne Abiven | |
| 2008- | Jean-Yves Bodennec | |
# Cubanthus

Cubanthus és un gènere que pertany a la família de les euforbiàcies amb tres espècies de plantes.

## Taxonomia

El gènere va ser descrit per Charles Frederick Millspaugh i publicat a Publications of the Field Museum of Natural History, Botanical Series 2(9): 371–372. 1913. L'espècie tipus és: Cubanthus linearifolius (Griseb.) Millsp.

## Taxonomia

És considerat per alguns autores com una sinonímia d'Euphorbia L.
* Cubanthus brittonii Millsp.
* Cubanthus linearifolius (Griseb.) Millsp.
* Cubanthus umbelliformis Urb. & Ekman

## Referències

* ↑ Cubanthus a PlantList
* ↑ «Cubanthus». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 5 novembre 2012].
* ↑ «Cubanthus a». World Checklist of Selected Plant Families.
# Pueblito

Pueblito és una pel·lícula melodramàtica mexicana del 1962 dirigida per Emilio Fernández.

## Argument

Una mestra decidida a construir una nova escola en una zona depriment demana ajuda a un jove enginyer, cosa que provoca les ires de l'insensible cacic local. Un dia el fillol del cacic emmalalteix de febre groga, però se salva gràcies a que l'enginyer el porta en moto al metge de la ciutat, i li salva la vida. El poble coopera en la construcció malgrat l'oposició del cacic, però la cosa es complica quan l'enginyer se sent atret per l'esposa del cacic.

## Repartiment

* José Alonso Cano ... Guillermo
* Columba Domínguez... Asunción
* Fernando Soler ... Don César Pedrero
* Lilia Prado... Margarita
* María Elena Marqués... Rosalía
* Alberto Galán ... Don Sotero, sacerdot
* Gabriel del Río ... Filiberto
* Raúl González Gancy
* José Torvay ... Gregorio
* Armando Gamboa ... Inspector
* José F. Bolaños ... Indi
* Guillermo S. Cancino ... Escrivà
* Jacaranda Fernandez ... Una nena

## Nominacions i premis

Fou guardonada amb el premi Perla del Cantàbric al millor llargmetratge de parla hispana al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1962.

## Referències

* ↑ Pueblito a decine21.com
* ↑ Premis de l'any 1962 al web del Festival

## Enllaços externs

* Pueblito Pelicula Mexicana 1 de 9 .wmv a youtube
# Joan Sifre Martínez

Joan Sifre Martínez (Alzira, 1949) és un sindicalista valencià, secretari general de Comissions Obreres del País Valencià (CCOO-PV) entre 1996 i 2009.
Llicenciat en Filosofia i Lletres per la Universitat de València, comença la seua carrera sindical a partir de l'any 1976 quan es acomiadat de la seua empresa de la construcció arran d'una vaga general. S'afilia a CCOO, sindicat que va liderar després d'un congrés amb diverses divisions internes. Durant el seu mandat va signar diversos acords amb la patronal com amb els diversos governs de la Generalitat Valenciana, encapçalats pel Partit Popular.

## Referències

* ↑ José, Diego Aitor San. «Un exsindicalista de convicciones cristianas pilotará el 40 aniversario del Estatut» (en castellà), 25-01-2022. [Consulta: 28 març 2022].
# Ranunculus cortusifolius

Ranunculus cortusifolius és una espècie de planta de la família de les Ranunculàcies, la qual pot ser trobada molt freqüentment a zones de muntanya de laurisilva (entre els 800 i 1500 m d'altitud) i roques humides de zones baixes (a partir dels 200 m d'altitud) a les set illes principals de les Illes Canàries.
És una planta robusta i vellosa que presenta tubercles. Les fulles són basals i mesuren fins a 30 cm d'ample, essent orbicular-cordiformes amb lòbuls poc profunds. La inflorescència és subcorimbosa, presentant unes flors de fins a 5 cm d'ample, amb 5 pètals i de color groc.

## Referències

* ↑ Bramwell, David; Bramwell, Zoë. «Flora». A: Flores Silvestres de la Islas Canarias (en castellà). 4a ed.. Madrid: Editorial Rueda SL, 2001, p. 129. ISBN 8472071286.
# Bronius Kutavičius

Bronius Kutavičius (Molainiai, 13 de setembre de 1932 - Vílnius, 29 de setembre de 2021) va ser un compositor lituà.
Va estudiar al Conservatori de Vilnius, on foren alguns dels seus professors, els coneguts compositors lituans Antanas Račiūnas i Elena Laumenskienė.
Va escriure nombrosos oratoris i òperes com The Last Pagan Rites, Lokis the Bear o The Gates of Jerusalem. Va guanyar diversos premis com la medalla de l'estat de Lituània el 1995 o el premi en el Festival de Probaltica (Polònia) el 1996.

## Obres

* Sonata per viola i piano (1968)
* Ant kranto (On the Shore) per soprano i 4 violes (1972); lletres de Jonas Mekas
* Varaciones Dzukian (1978)
* The Last Pagan Rites, oratori (1978)
* Strazdas žalias paukštis (Thrush, the Green Bird), òpera-poema (1981); llibret de Sigitas Geda
* From the Jatvingian Stone (1983)
* The Gates of Jerusalem (1991-95)
* Epitaphium temporum pereunti (1998)
* Lokys (Lokis the Bear), òpera (2000); llibret de Aušra Marija Sluckaitė-Jurašienė
* Joys of Spring (2005)

## Referències

* Informació musical i centre de publicacions lituà (lituà) (anglès)
* Biografia Arxivat 2011-06-07 a Wayback Machine. (alemany)

## Bibliografia addicional

* Raminta Lampsatis: Bronius Kutavicius. A Music of Signs and Changes. Vilnius 1998
# Legalisme (teologia)

En teologia cristiana, legalisme (o nomisme) és un terme pejoratiu que fa referència a posar la llei per sobre de l'evangeli. L'Enciclopèdia del cristianisme als Estats Units defineix el legalisme com un terme pejoratiu de “l'adhesió directa o indirecta de comportaments, disciplines i pràctiques en la creença que per assolir la salvació i la posició correcta davant Déu”, subratllant la necessitat d'accions per guanyar la salvació "en oposició a la creença en la salvació per la gràcia de Déu," atorgada a l'individu mitjançant la fe en Jesucrist ". Històricament, molts erudits cristians del Nou Testament van atacar el judaisme per suposadament ser "legalistes"; aquesta acusació ha estat rebutjada per altres estudiosos, com E. P. Sanders, que identifiquen aquesta crítica com a inexacta i ahistòrica.
L'antinomianisme sovint s'ha considerat com el contrari del legalisme, amb l'ètica situacional com a tercera posició possible.
El 1921, Ernest De Witt Burton va afirmar que a Gal.:2:16, la paraula grega nomos s'utilitzava "evidentment... en el seu sentit legalista, denotant la llei divina vista com un sistema purament legalista format per estatuts, sobre la base de l'obediència o la desobediència a la qual els individus són aprovats o condemnats com a qüestió de deutes sense gràcia. Aquesta és la llei divina tal com la va definir el legalista."

## Referències

* ↑ The Quadrilog: Tradition and the Future of Ecumenism: Essays in Honor of George H. Tavard, ed. Kenneth Hagen (Liturgical Press, 1994), p. 84.
* 1 2 «“Scripture and Tradition” in the Lutheran Confessions» (en anglès americà), 01-02-1991. [Consulta: 6 juliol 2021].
* ↑ E. P. Sanders, "Jesus, Ancient Judaism, and Modern Christianity: The Quest Continues" in Jesus, Judaism, and Christian Anti-Judaism: Reading the New Testament After the Holocaust, eds. Paula Fredriksen & Adele Reinhartz (Westminster John Knox Press, 2002), pp. 48-52.
* ↑ Mason Olds, "Joseph Fletcher Revisited" in Biomedical Ethics: Humanist Perspectives of Humanism Today, ed. Howard B. Radest (Prometheus Books, 2006), p. 127.
* ↑ Joseph F. Fletcher, Situation Ethics: The New Morality (Westminster John Knox Press, 1966), p. 17.
* ↑ Burton, Ernest De Witt, The International Critical Commentary, Galatians, 1921, p. 120.
# Riera de Teià

La riera de Teià és un curs fluvial de la comarca del Maresme, que passa per Teià i desemboca al mar al Masnou.
La riera neix al coll de Can Gurguí, a tocar del terme municipal de Vallromanes, s'estén al vessant sud-oest de la serra de Sant Mateu (turons de Lledó i d'en Baldiri) creant una vall on es troba el poble de Teià, i baixant fins al mar, on desguassa al terme municipal del Masnou.
En el tram final de la riera de Teià, entre el camí del Mig i la carretera nacional II, s'hi van fer troballes d'una vil·la romana i d'una necròpolis, amb tretze tombes datades d'ençà el segle iv aC fins al VII i ceràmiques ibèriques. Es tracta d'un jaciment d'època romana documentat l'any 1860, arran de les troballes de restes de paviments d'opus signium, un sepulcre de tegulae i dos fragments de ceràmica terra sigillata. L'any 1912, en construir el mas Can Mitre al costat del camí del Mig fou documentada tota una necròpolis d'enterraments en tegualae.

## Referències

* ↑ «Riera de Teià». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Diagnosi de les tendències del paisatge dels municipis d'Alella, el Masnou i Teià (annex complementari)». Pla d'Ordenació Urbanística Municipal. Ajuntament d'Alella.
* ↑ Toran, Rosa. Història Contemporània del Masnou. El Masnou: Ajuntament del Masnou, 2017, p. 34.
* ↑ «Jaciment arqueològic Riera de Teià». Cercador Inventari del Patrimoni Arqueològics. Generalitat de Catalunya.
# Ptychadena uzungwensis

Ptychadena uzungwensis és una espècie de granota que viu a Angola, Burundi, República Democràtica del Congo, Malawi, Moçambic, Ruanda, Sud-àfrica, Tanzània, Zàmbia i Zimbàbue.

## Referències

* Poynton, J.C., Minter, L., Channing, A. & Howell, K. 2004. Ptychadena uzungwensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 19 d'abril del 2008.
# L'Esbojarrada

L'Esbojarrada és una comèdia barcelonina en quatre actes i en prosa, original d'Antoni Muntañola, estrenada al teatre Catalunya de Barcelona, la nit del 20 d'abril de 1912, per la companyia d'actors del Sindicat d'Autors Dramàtics Catalans.

## Repartiment de l'estrena

* Marí: Emília Baró
* Isabel: Elvira Fremont
* Donya Carme: Antònia Verdier
* Beatriu: Carme Roldan
* Donya Eulàlia: Dolors Pla
* Josep Anton: Carme Buxadós
* Margarida: Ramona Mestres
* Donya Montserrat: Pilar Castejon
* Cambrera: Josepa Persiva
* Ramon Martí: Jaume Borràs
* Senyor Font: Josep Bergés
* Lluís: Rafael Bardem
* Don Enric Castellvell: Lluís Blanca
* Don Joan: Carles Capdevila
* Vives: August Barbosa
* Renom: Avel·lí Galceran
* Senyor Pujades: Eduard Torres
* Manuel: Jaume Donato
* Meritori: Andreu Guixer

## Referències

* ↑ Crítica de l'obra a La Vanguardia (Dilluns, 22 d'abril de 1912)
# Adana Demirspor Kulübü

L'Adana Demirspor Kulübü és un club de futbol turc de la ciutat d'Adana.Ha guanyat nou cops la Copa de l'Associació d'Escriptors d'Esports Turcs.

## Trajectòria esportiva

* Primera divisió: 1960-1961, 1973-1984, 1987-1990, 1991-1992, 1994-1995, 2021–
* Segona divisió: 1963-1973, 1984-1987, 1990-1991, 1991-1994, 1995-1999, 2002-2004
* Tercera divisió: 1999-2002, 2004-
* Categoria regional: 1958-1960, 1961-1963

## Enllaços externs

* Adana Demirspor Kulübü - Lloc web oficial
# Cadirat del cor

El cadirat del cor són els seients de fusta que es troben en ambdós costats del cor d'una església i es reserven per als membres del clergat.

## Característiques

Els seients del cadirat s'organitzen en dos nivells per complir amb els dos graus del clergat: el nivell superior està destinat per als cànons i la part inferior per als titulars (aquells que tenen un títol eclesiàstic).
Els seients són plegables i desmuntables i compten amb un suport anomenat "misericòrdia", que servia com a suport per al temps que s'estava dret. Cada seient està separat del següent per un braç. Dels seients sobresurt un suport alt o un dosser. Sempre hi ha un o dos llocs més grans i amb una decoració més elaborada, que eren destinats al sacerdot o bisbe.

## Misericòrdies

Al segle xi apareix per primera vegada el terme de misericòrdia. Es van presentar en forma de petites cadires plegables. No tots els cànons tenien una pel que possiblement només es reservaven als més importants. Algunes misericòrdies són autèntiques obres d'enginyeria, a més de ser de gran diversitat, representant els diferents tipus de debilitats humanes.

### Misericòrdies esculpides a Bèlgica

* satire de la gourmandise - Hastière-par-delà.
* Satire de la médisance - Hastière-par-delà.
* Satire du seigneur féodal - Hastière-par-delà.
* Satire du mariage - Hastière-par-delà.
* Satire de la luxure - Walcourt.
* Proverbe flamand - Walcourt.
* Le moine et l'agneau - Walcourt.
* Sujet satyrique - Walcourt.

### Misericòrdies esculpides a Bourg-en-Bresse
## Enllaços externs

* Representations Sculpt dans les Staller, accessibles sur la base de données Musicastallis de l'Université Paris-Sorbonne (Paris IV) Arxivat 2008-02-11 a Wayback Machine..
# Legaria

Legaria és un municipi de Navarra, a la comarca d'Estella Oriental, dins la merindad d'Estella. Limita al nord amb Antzin i Murieta, a l'est amb Oko, a l'oest amb Piedramillera i al sud amb Etaio.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 152 | 136 | 123 | 120 | 124 | 122 | 122 | 123 | 118 | 117 | 122 |
| Fonts: Legaria i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||