OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Thomas George Bromilow

Thomas "Tom" George Bromilow (Liverpool, 7 d'octubre de 1894 - Nuneaton, 4 de març de 1959) va ser un jugador i entrenador de futbol anglès, conegut principalment per ser centre esquerra al Liverpool FC entre 1919 i 1930. Va participar dels títols de lliga del conjunt anglès de principis de la dècada de 1920.

## Biografia

Nascut a West Derby, Liverpool, Bromilow va fitxar pel Liverpool després que, amb 24 anys, es presentés a Anfield una tarda demanant per fer una prova. Feia poc que havia estat desmobilitzat per l'exèrcit. George Patterson, entrenador assistent del conjunt anglès aquella època, va acceptar fer-li una prova, quedant impressionat per la qualitat del jove, i contractant-lo per jugar amb l'equip.
Bromilow va debutar el 25 d'octubre de 1919 a Turf Moor en un partit que els Reds van guanyar per 2-1 al Burnley, pertinent a la primera divisió anglesa; el seu primer gol l'aconseguí al minut 57 d'un partit, disputat el 24 de gener de 1920, en el qual el Liverpool es va imposar per 3-0 a Burnden Park al Bolton Wanderers. Aviat Bromilow es va consolidar com a titular a l'alineació del Liverpool, que va aconseguir guanyar els títols de lliga les temporades 1921-22 i 1922-23. Amb les seves entrades i distribucions de pilota, Bromilow era considerat el cervell de l'equip, aconseguint a més la convocatòria amb la selecció anglesa només tres anys després de començar la seva carrera esportiva. Va seguir com a peça clau fins a finals de la dècada, servint a més com a capità. En total va disputar cinc partits amb Anglaterra, entre 1921 i 1925.
Un cop retirat, Bromilow va iniciar la seva carrera com a entrenador, començant a Amsterdam l'estiu de 1930. L'octubre de 1932 va ser nomenat com a nou entrenador del Burnley, convertint-se en el primer mànager del conjunt anglès en aver estat jugador abans d'entrenar, mantenint el càrrec fins a l'any 1935. Posteriorment també entrenaria el Crystal Palace (en dues etapes), el Newport County (també en dues etapes) i el Leicester City.
El 2006 fou inclòs en la llista dels 100 jugadors que van sacsejar la graderia (100 Players That Shook The Kop), rànquing realitzat pels aficionats del Liverpool FC a la seva pàgina oficial.
Bromilow va morir sobtadament en un tren el març de 1959 mentre observava jugadors pel Leicester City.

## Referències

* ↑ «Tom Bromilow». England Football Online, 18-05-2011. [Consulta: 21 juny 2012].
* 1 2 3 «Player profile:Tom Bromilow». LFC History. [Consulta: 28 juliol 2011].
* ↑ "Clarets Mad Feature".
* ↑ «100 PWSTK - The definitive list». Liverpool FC, 08-10-2006. Arxivat de l'original el 12 de desembre 2013. [Consulta: 21 juny 2012].
# Tejas Verdes: diario de un campo de concentración en Chile

Tejas Verdes: diario de un campo de concentración en Chile és un text d'Hernán Valdés que va ser editat a Barcelona el 1974. Publicat immediatament després d'exiliar-se de Xile, a Tejas Verdes l'autor va relatar la seva experiència des del moment que va ser segrestat pels esbirros de la dictadura de Pinochet, la seva estada com a desaparegut a l'Estadio Nacional i al camp de concentració de Tejas Verdes, les experiències de tortura i, al cap i a la fi, el seu alliberament.
Tejas Verdes va convertir-se ràpidament en un text de referència al camp del testimoni, essent el primer, del seu tipus, que va ser publicat per un desaparegut xilè. Ha sigut reeditat diverses vegades, a més a més de ser traduït a diverses llengües, com ara l'anglès o l'alemany, però a Xile no es va publicar fins al 1996.

## Referències

* ↑ Peris Blanes, Jaume. La imposible voz: memoria y representación de los campos de concentración en Chile. Editorial Cuarto Propio, 2005, p. 239. ISBN 9562603490.
* ↑ Ahumada Lillo, Manuel. Derechos humanos y justicia en Chile: Cerro Chena campo de prisioneros. Universitat de València, 2013. ISBN 8437092256.
* ↑ Peris Blanes, Jaume. La imposible voz. Memoria y representación de los campos de concentración en Chile: la posición del testigo (en castellà). Cuarto Propio, 2005, p. 326. ISBN 9562603490.

## Vegeu també

* Nunca más

## Bibliografia

* Cárdenas, María Teresa. «HERNÁN VALDÉS, POETA Y NOVELISTA. "La comisión debe reparar sus omisiones"» (en castellà). Revista de libros de El Mercurio, 05-02-2005. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 2 febrer 2013].
* Peris Blanes, Jaume. La imposible voz. Memoria y representación de los campos de concentración en Chile: la posición del testigo. Santiago: Cuarto Propio, 2005, p. castellà. ISBN 9562603490.
# Tej

El tej (amhàric: ጠጅ, pronunciat /ˈtʼədʒ/; tigrinya: mes) és un tipus d'hidromel, o vi de mel, etiòpic. El tej és condimentat amb les fulles moltes del gesho (Rhamnus prinoides), un arbust africà. El tej casolà és molt comú, però se'l serveix també en bars anomenats tej betoch ("cases de tej").
El tej és dolç, i la seva dolçor disfressa el seu contingut alcohòlic. Se serveix tradicionalment en una botella arrodonida. El tej varia en dolçor i força; el més fort es diu derek, o "sec". El derek tej és fermentat per un llarg període, resultant que hi roman poc del sucre. El makakalanya tej és de dolçor i força mitjanes; aquest és la varietat més comuna a casa o als tej betoch. El tej més dolç es diu laslasa o berz, que fermenta durant només alguns dies.

## Història

Excavacions a Axum han descobert evidència de la manufactura i consumpció de tej al Regne d'Axum antic. L'hidromel és, més probablement, una de les begudes alcohòliques més antigues, i escriptures gregues suggereixen que el tej era manufacturat almenys fa 2.000 anys. Inscripcions etiòpiques en la llengua antiga gueez del segle iii descriuen el tej. Informes escrites per europeus començant en el segle xvi descriuen el tej.
Tradició etiòpica identifica el regne de Sabà descrita en la Bíblia amb Etiòpia. Segons llegenda, la Reina de Sabà es deia Makeda (ማክዳ), i es diu que ella portà el tej quan visità Salomó. Ells el begueren junts i ella concebé el seu fill, el futur emperador d'Etiòpia Menelik I. La família imperial mantinguí que eren descendents d'ells.

## Referències

* 1 2 3 4 «Tej Page». [Consulta: 17 desembre 2017].
# Three Dead Trolls in a Baggie

Three Dead Trolls in a Baggie és un grup de comèdia canadenc d'Edmonton format principalment per Wes Borg, Joe Bird i el músic Jan Randall. Borg i l'antic membre Neil Grahn van fer The Geek Show per al Canadian Learning Television, BookTV i Access rn 2004-2005.
Three Dead Trolls in a Baggie està format per un trio de còmics que als seus inicis es dedicà a la comèdia en forma de gags i sketchs a la televisió canadenca, sovint sobre temes molt controvertits barrejats amb cançons de tall humorístic.
La cançó The Toronto Song fa paròdia de les rivalitats regionals del Canadà, tot burlant-se de la ciutat de Toronto i a la resta del país.

## Referències

* ↑ / The Geek Show a Internet Movie Database (anglès)
* ↑ Tara Merrin. «Tangled web of humour». CANOE JAM! Television, 05-03-2005. [Consulta: 21 febrer 2008].
* ↑ Three Dead Trolls in a Baggie. Steaming Pile of Skit. Track 7.
* ↑ War of 1812

## Enllaços externs

* CBC Radio, As It Happens: Turning comedy to cash on MP3.com" Arxivat 2006-12-05 a Wayback Machine., entrevista al grup. 27 de gener de 2007
# Tirópita

Tirópita (grec: τυρόπιτα) és un plat típic de la cuina grega, elaborat a base de pasta fil·lo, formatge i llet. El formatge pot ser feta, graviera, edam, anthótiro o qualsevol altre similar, i se'n poden utilitzar més d'un.
Altres plats similars al tirópita són el spanakópita,amb espinacs, o el spanakotirópita, amb espinacs i formatge.

## Referències

* ↑ Συνταγή για τυρόπιτα, www.sintagespareas.gr, Recepta de tirópita [Consulta: 20 de novembre del 2010] (grec)
* ↑ Συνταγή για τυρόπιτα με 3 τυριά, www.sintagespareas.gr, Recepta de tirópita amb tres formatges [Consulta: 20 de novembre del 2010] (grec)
# Francisco Javier Ferrero Llusiá

Francisco Javier Ferrero Llusiá (Madrid, 1891 — 1936), citat habitualment com Francisco Javier Ferrero o Javier Ferrero, va ser un arquitecte espanyol. Es va dedicar a diversos projectes de construcció i de reforma en edificis de Madrid (arquitecte de l'Oficina Tècnica Municipal des de 1919). Col·labora estretament amb el seu pare, Luis Ferrero Tomás, fins al punt que els seus estils es confonen. Des de 1926 es transforma i el seu treball s'enquadra en el corrent denominat racionalisme madrileny. Mor tràgicament durant la Guerra Civil.

## Obra

La majoria de les obres s'enquadren dins de l'espai urbà de Madrid. Algunes de les seves obres són:
* El Mercat d'Olavide, en la plaça del mateix nom (1931-1934). El mercat va ser dinamitat l'any 1974.
* El Mercat Central de Peixos de la Puerta de Toledo (1931-1934).
* Edifici de la Tinença d'Alcaldia del Districte d'Arganzuela, al carrer de Ribera de Curtidores (1932).
* Viaducte del carrer de Bailén en companyia dels enginyers José Juan Aracil i Luis Aldaz Muguiro (1932).
* Edifici de "sacrifici d'aus" a l'Escorxador i Mercat Municipal de Bestiars de Madrid.
* La nova seu de la Impremta Municipal al carrer de la Concepción Jerónima (1933).
* El Edifici Parque Sur, amb José de Azpiroz i l'enginyer José Paz Maroto.

## Referències

* ↑ Baldellou, Miguel Ángel. Novum Comunicación Gráfica. Arquitectos en Madrid. primera, 2005, p. 106. ISBN 84-7812-603-1.
# The Informer (pel·lícula de 1912)

The Informer és una pel·lícula muda de la Biograph dirigida per D. W. Griffith i protagonitzada per Walter Miller, Henry B. Walthall i Mary Pickford. Es va estrenar el 21 de novembre de 1912. El 1999 l'UCLA Film and Television Archive va localitzar una còpia de nitrat incompleta de la pel·lícula i la va donar l’any 2000 a la Biblioteca del Congrés dels Estats Units.

## Argument

Un jove enamorat marxa de casa a l'inici de la Guerra Civil dels Estats Units per unir-se a l'exèrcit confederat i demana al seu germà que cuidi de la seva estimada. El germà però no és fidel a la seva confiança i fa creure a la noia que el seu germà ha mort. Atrapat a la vora de casa seva entre les línies de l'enemic, el germà apareix davant d'ells en el moment crucial.
Per venjar-se, el mal germà el delata als de la Unió. Es produeix una batalla i durant l'atac la noia defensa sola el seu amant ferit i la seva família en una cabana. El mal germà mor per una bala perduda.

## Repartiment

* Walter Miller (Capità confederat)
* Mary Pickford (xicota del capità)
* Henry B. Walthall (el mal germà)
* Kate Bruce (la mare)
* Harry Carey (caporal de la Unió)
* Lionel Barrymore (soldat de la Unió)
* Elmer Booth (soldat de la Unió)
* Clara T. Bracy (criada afroamericana)
* Edward Dillon (soldat confederat)
* John T. Dillon (soldat de la Unió)
* Joseph Graybill (soldat de la Unió)
* W. C. Robinson (soldat de la Unió)
* Alfred Paget (general confederat)
* Jack Pickford (noi afroamericà)
* Christy Cabanne
* Dorothy Gish
* Lillian Gish
* Robert Harron
* W. Chrystie Miller
* Gertrude Norman

## Rellevància en l’obra de Griffith

Es tracta del darrer dels dotze curtmetratges que Griffith dedicà la Guerra Civil Nord-americana entre 1908 i 1912 abans de rodar El naixement d’una nació (1915). Aquesta pel·lícula és un exemple de com Griffith va ser un dels primers directors en entendre el dramatisme de l'espai, el seu valor simbòlic o al·legòric deixant entreveure la seva implicació emocional en la representació dels ambients del Sud, cargant-los de nostàlgia i ironia i, abans que Ford, revestint la planura de l’Oest d’un sentit quasi religiós. Es tracta del debut de Walter Miller al cinema.

## Referències

* ↑ «The Informer» (en silent era : progressive silent film list). Silent Era : Progressive Silent Film List, 21-05-2012. [Consulta: 27 octubre 2021].
* ↑ Schmidt, Christel. Mary Pickford: Queen of the Movies (en anglès). University Press of Kentucky, 2012-11-01, p. 244. ISBN 978-0-8131-3667-7.
* ↑ Mayer, David. Stagestruck Filmmaker: D. W. Griffith and the American Theatre (en anglès). University of Iowa Press, 2009-03, p. 128. ISBN 978-1-58729-840-0.
* ↑ Brunetta, Gian Piero. Historia mundial del cine I: Estados Unidos I (en castellà). Ediciones AKAL, 2011-03-25, p. 632. ISBN 978-84-460-2752-2.
* ↑ Slide, Anthony. The Truth at Twenty-Four Frames per Second: An Anthology of Writings on Film History (en anglès). BearManor Media, 2021-06-04.
# Festival de la Cançó d'Eurovisió Canadà

El Festival de la Cançó Eurovisió Canadà o simplement Eurovisió Canadà serà un spin-off oficial del Festival de la Cançó d'Eurovisió (juntament amb l'American Song Contest) per Canadà, on participaran les seves deu províncies i els seus tres territoris que fan part del país. Serà realitzat per Insight Productions

## Format

El festival es basa en el Festival de la Cançó d'Eurovisió, un concurs anual de cançons organitzat per la Unió Europea de Radiodifusió (UER). La competició s'emet des de l'any 1956, i té anualment fins a 200 milions d'espectadors a tot el món. El concurs s'emet per televisió i implica que membres de l'EBU de cada país enviïn una cançó, i el guanyador és el que aconsegueixi més punts per part dels altres països.

## Participants

| Territori | Artista | Cançó | Llengua |
| Territori | Artista | Cançó | Llengua | Alberta |
| Colúmbia Britànica | | | |
| Illa del Príncep Eduard | | | |
| Manitoba | | | |
| Nova Escòcia | | | |
| Nova Brunswick | | | |
| Nunavut | | | |
| Ontario | | | |
| Quebec | | | |
| Saskatchewan | | | |
| Terranova i Labrador | | | |
| Territori del Nord-oest | | | |
| Yukon | | | |

## Referències

* ↑ «'Eurovision Canada' will join the family in 2023». [Consulta: 10 maig 2022].
* ↑ «Eurovision Canada announced». [Consulta: 10 maig 2022].
* ↑ «Eurovision Canada: New song contest to premiere in 2023». [Consulta: 10 maig 2022].
* ↑ «Eurovision - Brand EU». [Consulta: 10 maig 2022].

## Vegeu també

* Festival de la Cançó d'Eurovisió Àsia
* AI Song Contest
* American Song Contest
* Free European Song Contest
* Festival de la Cançó de Turkvisió
# Francesca Vidal i Tous

Francesca Vidal i Tous (Palma, 1851 - Palma, 1939) va ser una dona mallorquina que exercí de cosidora però que és coneguda per la seva militància obrera i feminista a l'illa de Mallorca.
Nasqué dins una família obrera palmesana. La mare, Antònia Tous, era modista i Francesca també fou modista. Als 19 anys fou vocal de la primera associació d'obreres mallorquines de la qual es té notícia, "La Virtut Social", que estava vinculada a l'Associació Internacional de Treballadors. El 1870 s'havia format a Palma La Virtud Social, una associació d'obreres cosidores, adherida al Centre Federal de Societats Obreres de Palma i integrada dins l'Associació Internacional de Treballadors, de tendència bakuninista. Aquelles modistes tingueren una taula reivindicativa específicament femenina, ja que reclamaren el dret al treball i a un salari com el dels seus companys masculins, que els permetés viure independentment, sense comptar amb l'ajut dels pares. També vindicaven per a la dona un nou rol dins de la família perquè deixàs de ser propietat del marit o del pare.
Francesca Vidal fou una autodidacta i durant els anys 80 del segle xix va fer classes a nines i a dones obreres a l'escola que fundà amb altres feministes dins la Unió Obrera Balear (UOB), junt amb la seva germana Isabel. Les republicanes de la Unió Obrera Balear reclamaven de l'Estat cases bressol i escoles nocturnes per a combatre l'analfabetisme de les treballadores. Encara en els anys noranta continuava exercint de mestra de les filles dels associats i associades de la UOB. En aquesta tasca l'ajudava la seva filla major Antònia, que aleshores només comptava 14 anys.
Es va casar devers el 1878 amb Fèlix Mateu i Domeray, que era un dirigent republicà federal intransigent i feminista. Ella tingué dues filles, Francesca i Antònia Mateu Vidal, mestres que regentaren una moderna escola coeducativa a Palma. Ambdues publicaren poesies al periòdic republicà La voz del pueblo quan el seu pare n'era el director. Francesca Vidal ocupà un càrrec de responsabilitat a la Junta de Senyores; organitzadora del Congrés Femení i amb dues filles petites, el 1883 assolí la responsabilitat de ser secretària de l'organització del Congrés Femení Nacional. Aquest s'havia de celebrar a Palma i comptava amb l'adhesió d'altres grups feministes de l'estat espanyol i de l'estranger. Es va suspendre per la pressió del conservadorisme social i de l'església.

## Referències

* 1 2 3 4 «Francesca Vidal Tous». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
* 1 2 3 4 Peñarrubia, Isabel (2006). Entre la ploma i la tribuna. Els orígens del primer feminisme a Mallorca, 1869-1890. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat.

## Bibliografia

* Peñarrubia, Isabel (2007). Magdalena Bonet Fàbregues (Palma 1854-?). Palma: Ajuntament de Palma (Col·lecció Dones de Palma. Les grans desconegudes).
* Peñarrubia, Isabel (2008). Moviment feminista i sufragi a Mallorca (segle XX). Palma: Edicions Documenta Balear.
# Frederic I de Saxònia-Altenburg

Frederic I de Saxònia-Hildburghausen (en alemany Friedrich von Sachsen-Hildburghausen) va néixer a Hildburghausen el 29 d'abril de 1763 i va morir a Altenburg el 29 de setembre de 1834. Era fill del duc Ernest Frederic III (1707-1745) i de la seva tercera dona Ernestina de Saxònia-Weimar-Eisenach (1740-1786).

## Biografia

Frederic va succeir el seu pare el 1780, quan tenia només disset anys, per la qual cosa assumí fins al 1787 la regència del ducat Josep Frederic de Saxònia-Hildburghausen. Durant el regnat del seu pare el ducat es trobava sotmès a les restriccions imposades per la Comissió imperial creada per l'emperador Josep II, per tal resoldre els greus problemes financers del ducat de Saxònia-Hilburghausen. El 1806, Frederic va incorporar el ducat a la Confederació del Rin i més tard, el 1815, a la Confederació germànica. El 1826 va recollir l'herència de Frederic IV de Saxònia-Gotha-Altenburg, esdevenint així duc de Saxònia-Altenburg, i cedint el ducat de Saxònia-Hildburghausen a Bernat IV de Saxònia-Meiningen.

## Matrimoni i fills

El 3 de setembre de 1785 es va casar a la ciutat saxona de Hilddburghausen amb Carlota de Mecklembourg-Strelitz (1769-1818), filla del duc Carles II de Mecklenburg-Strelitz (1741-1816) i de la landgravina Frederica de Hessen-Darmstadt (1752-1785). El matrimoni va tenir dotze fills:
* SA el príncep Josep de Saxònia-Hildburghausen (1786 - 1786).
* SA la princesa Caterina de Saxònia-Hildburghausen (1787 - 1847). Es casà amb el príncep Pau de Württemberg.
* SA la princesa Carlota de Saxònia-Hildburghausen, nada i morta el 1788.
* SAR el duc Josep I de Saxònia-Altenburg (1789 - 1868). Es casà el 1817 amb la duquessa Amàlia de Württemberg.
* SA la princesa Lluïsa de Saxònia-Hildburghausen, nada i morta el 1791.
* SA la princesa Teresa de Saxònia-Hildburghausen (1791 - 1854). Es casà amb el rei Lluís I de Baviera.
* SA la princesa Carlota de Saxònia-Hildburghausen (1794 - 1825). Es casà a Weilburg el 1814 amb el duc Guillem de Nassau-Weilburg.
* SA el príncep Francesc de Saxònia-Hildburghausen (1795 - 1800).
* SAR el duc Jordi I de Saxònia-Altenburg (1796 - 1853). Es casà el 1825 a Ludwigslust amb la duquessa Maria de Mecklenburg-Schwerin.
* SA el príncep Frederic de Saxònia-Hildburghausen (1801 - 1870).
* SA el príncep Maximilià de Saxònia-Hildburghausen, nat i mort el 1803 a Hildburghausen.
* SA el príncep Eduard Carles de Saxònia-Hildburghausen (1804 - 1852). Es casà en primeres núpcies amb la princesa Amàlia de Hohenzollern-Sigmaringen i en segones núpcies amb la princesa Lluïsa de Reuss-Greiz.

## Bibliografia

* Heinrich Ferdinand Schoeppl: Die Herzoge von Sachsen-Altenburg. Bozen 1917, Neudruck Altenburg 1992.
* Rudolf Armin Human: Chronik der Stadt Hildburghausen. Hildburghausen 1886.
# Foc de contrabateria

El foc de contrabateria, o simplement contrabateria, és una acció de l'artilleria que consisteix a atacar els elements de foc indirecte enemics, a fi d'anul·lar-ne o disminuir-ne l'activitat.

## Referències

* ↑ «Foc de contrabateria». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Artilleria de coets
* Bateria d'artilleria
* Katiuixa
* Obús autopropulsat M109

## Enllaços externs

* Contrabateria a la Gran Enciclopèdia Catalana (català)
# Tirà emplomallat de doble ratlla

El tirà emplomallat de doble ratlla (Lophotriccus vitiosus) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa del bosc, localment a les terres baixes al sud-est de Colòmbia, Guaiana, est de l'Equador, nord-est del Perú i nord-oest i nord-est del Brasil. Oest de l'Amazònia de Brasil.

## Referències

* ↑ «Tirà emplomallat de doble ratlla». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2021(català)
# Teres I

Teres I (en llatí Teres, en grec antic Τήρης) va ser rei dels odrisis de Tràcia.
Els odrisis s'esmenten per primer cop durant l'expedició de Darios I el Gran de Pèrsia a l'anomenada Escítia europea. El poble va resistir els perses protegit per les seves muntanyes i el prestigi d'aquesta resistència va fer que el rei odrisi Teres rebés la submissió de moltes tribus tràcies. Els seus dominis van arribar fins a l'Euxí, encara que va ser derrotat pels tinis (thyni o thynii). Va governar segurament entre el 480 aC i el 460 aC.
Va tenir almenys dos fills: Sitalces, que el va succeir cap a l'any 460 aC, i Esparadoc, i una filla que es va casar amb Ariapites, rei dels escites, segons diuen Heròdot, Tucídides i Xenofont.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Teres». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 12 juliol 2021].
# Toc manual de campanes

El toc manual de campanes és un mètode tradicional de tocar una campana utilitzant una corda o un mànec enganxat a la campana. Aquest mètode s'ha fet servir durant segles en esglésies, escoles i altres edificis per avisar de l'inici d'una missa o esdeveniment o per cridar l'atenció de la gent.
Consisteix a estirar la corda o el mànec per moure la campana d'una banda a l'altra, fent que soni. El campaner ha de parar molta atenció al ritme de les estirades per tal de produir un so consistent i harmoniós.
El toc manual de campanes és un art que requereix pràctica i dedicació. En alguns casos, els campaners han d'aprendre patrons complexos i seqüències d'estirades per tal de produir composicions musicals elaborades.
Malgrat l'aparició de sistemes automatitzats, moltes persones encara prefereixen el toc manual de campanes, ja que permet un major grau de control i expressió personal. En alguns llocs, encara es considera una part important del patrimoni cultural i es conserva i es transmet de generació en generació. El 2022 fou declarat Patrimoni Immaterial de la Humanitat.

## Referències

* ↑ «El toc manual de campanes, nou patrimoni immaterial de la humanitat». 324.cat. Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 30 novembre 2022. [Consulta: 6 desembre 2022].
# Barranc de les Alzines

El Barranc de les Alzines és un curs fluvial del terme de Reus a la comarca catalana del Baix Camp.
S'inicia vora el Mas del Fideuer, entre la via i la carretera de Montblanc, ara C-14. Baixa en direcció sud-sud-est per la partida del Burgar, paral·lel a la riera del Pi del Burgar pel seu cantó est. En aquest tram, és també camí, el camí de les Alzines, transitable quan no baixa el barranc. També se li ajunta el camí de la Selva a Salou, que passa un bocí pel llit d'aquest barranc. Passa vora el Mas del Burgar i del Mas del Negrillo, travessa la carretera de Sant Ramon i entra al terme de Constantí, on se'l coneix com a barranc del Mas del Caselles, per passar a la vora d'aquest mas. Bastant endins del terme de Constantí s'ajunta amb el barranc Brut per formar el barranc del Mas del Sol, i més avall es troba amb la riera de la Sisena. Quan el curs d'aigua torna a entrar al terme de Reus, pel Camp d'Aviació, rep el nom de Riera de la Boella i de la Selva, ja que passa vora del mas de la Boella.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 55. ISBN 8486387655.