OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Caracol, col, col

Caracol, col, col és un curtmetratge animat realitzat per Pau Llorens Serrano i Santiago Lorenzo en 1995, fet amb animació de plastilina. Va guanyar el Premi Goya al millor curtmetratge d'animació.

## Resumeixen

Aquest curtmetratge conta la història de Maru, una dona que viu turmentada amb el seu horrible marit, Manolo. Manolo demana a Maru que li porti una cervesa, però es torna més boig, després truquen a la porta, Maru mira a veure qui és i és la policia, que està buscant un individu, li pregunten si l'ha vist però no li sona, es queda amb el paper, de sobte entra l'individu a la seva casa sense que se n'adoni.
Maru el troba, però l'individu s'adona que en el seu davantal té un dibuix d'un caragol i després s'encapritxa amb ella. Maru li fa un entrepà de mortadel·la, Manolo fart d'esperar, es passa de la ratlla dient-li coses i Maru li llança una llauna de cervesa al cap i acaba sagnant. Maru presenta a Manolo l'ésser estrany, quan el ser mira a Manolo menjant-se uns dolços amb forma de caragol, s'acaba d'acordar d'un horrible record i decideix matar-lo, a mossegades fins li arrenca la llengua.

## Premis

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor curtmetratge d'animació | Millor curtmetratge d'animació | Guanyadora |

## Referències

* ↑ Animació de plastilina
* ↑ Caracol, col, col al web dels Premis Goya

## Enllaços externs

* Caracol, col, col al Diccionari Audiovisual Valencià
# Can Ximelis

Can Ximelis és una obra de Isona i Conca Dellà (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge unifamiliar de planta aixa, pis i golfa. Era una casa pairal que avui es partida en dues vivendes, en una de les quals s'ha pintat i arreglat. Façana correcte i simètrica amb portal adovellat formant un passadís. Llindes de pedra, remat amb ràfec i arc de mig punt, i teula àrab.

## Referències

* ↑ «Can Ximelis». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 març 2019].
# Capità de fragata

Capità de fragata és un rang naval en les forces navals de diversos països. El seu Codi OTAN és OF-4; i en les marines de la Commonwealth o de la Marina dels Estats Units és equivalent al rang de Comandant. A les forces de terra equival al rang de Tinent Coronel.
Se situa entre els rangs de Capità de corbeta i el de Capità.
* Capitán de fragata Argentina
* Capitán de fragata Espanya
* Capitaine de frégate França
* Capitano di fregata Itàlia
* Capitán de fragata Mèxic
* Capitán de fragata Perú
* Capitão de fragata Portugal
* Капетан фрегате (Kapetan fregate) Sèrbia
* Капитан 2-го (Capità de 2a) Unió Soviètica
* Capitán de fragata Xile
# Jerbus petits inferiors

Els jerbus petits inferiors (Gerbillina) són una subtribu de rosegadors de la tribu dels gerbil·linis. Tenen les dents de tipus bunodont. Es diferencien dels tateril·linis i els jerbus petits superiors per no tenir cap indici d'especialització en el sistema zigomassetèric. Tenen la bul·la auditiva de mida petita a mitjana. És possible que Sekeetamys calurus, una espècie habitualment classificada com a incertae sedis, formi part de Gerbillina.

## Referències

* ↑ Pavlínov, I. I. «A review of phylogeny and classification of Gerbillinae (Mammalia: Rodentia)» (PDF) (en anglès). Zoologuítxeskie Isslédovania, 9, 2008, pàg. 1-68. Arxivat de l'original el 2021-09-16 [Consulta: 14 juliol 2017].
Espècies vivents de jerbus petits :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia  · Família: Muridae :
Tribus Ammodillini, Desmodilliscini, Gerbillurini i Taterillini :
Tribu Gerbillini :
Categoria :
# Jerbu petit pàl·lid

El jerbu petit pàl·lid (Gerbillus perpallidus) és un rosegador que es troba al nord-oest d'Egipte. El nom és degut a la semblança en aspecte amb els jerbus autèntics, malgrat pertànyer a una família diferent.

## Els jerbus pàl·lids com animals de companyia

Aquest jerbu és una mica més petit que el jerbu de Mongòlia que és el jerbu, com animal de companyia, més usual. El jerbu petit pàl·lid té els ulls un poc saltirons i té una disposició amigable. Viu de dos a quatre anys, necessita sorra per a banyar-s'hi i no necessita gaires atencions especials més. S'alimenta amb pinso normal per a jerbus petits afegint-hi proteïna, ha de tenir aigua neta. Aquest jerbu petit no s'està quiet mai quan se l'agafa amb les mans, però s'ha d'evitar que caigui.

## Referències

* Schlitter & Granjon (2004). Gerbillus perpallidus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 11 maig 2006 (en anglès). Database entry includes a brief justification of why this species is of least concern (anglès)

## Enllaços externs

* e-Gerbil Arxivat 2006-08-30 a Wayback Machine. (anglès)
Espècies vivents de jerbus petits :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia  · Família: Muridae :
Tribus Ammodillini, Desmodilliscini, Gerbillurini i Taterillini :
Tribu Gerbillini :
Categoria :
# Cantó de Saint-Florentin

El cantó de Saint-Florentin és un cantó francès del departament del Yonne, situat al districte d'Auxerre. Té 5 municipis i el cap és Saint-Florentin.

## Municipis

* Chéu
* Germigny
* Jaulges
* Saint-Florentin
* Vergigny

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | M. Rol | SFIO |
| 1949-1961 | M. Coudry | Divers droite |
| 1961-1973 | Robert Gourmand | Sense etiqueta, després RI |
| 1973-1985 | M. Bladou | MRG, després PS |
| 1985-2001 | Jean Lancray | UDF |
| 2001-2005 | Gérard Magne | UDF, després UMP |
| 2005- | Eliane Magne | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Saint-Genis-Laval

El cantó de Saint-Genis-Laval és un antic cantó francès del departament del Roine, situat al districte de Lió. Té 4 municipis i el cap és Saint-Genis-Laval.

## Municipis

* Brignais
* Chaponost
* Saint-Genis-Laval
* Vourles
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1951-1964 | Philippe Danilo | RPF, després RS, després UNR | |
| 1964-1973 | Paul Jordery | SFIO | |
| 1973-1979 | Henri Fillot | CNIP, després RPR | |
| 1979-1982 | Jean-Marie Mick | PCF | |
| 1982-2008 | Michel Thiers | UDF | |
| 2008-2014 | Christophe Guilloteau | UMP | Diputat |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Carl Georg Lickl

Carl Georg Lickl (Viena, 28 d'octubre de 1801 - Viena, 3 d'agost de 1877) fou un músic austríac, pianista, compositor, flautista i va exercir com a funcionari de càlcul en la comptabilitat judicial.

## Biografia

El seu pare Johann Georg Lickl (1769-1843) va promoure la disposició musical de Carl Georg Lickl, per la qual cosa li va permetre aprendre a tocar el piano i el violí, així com ensenyar-li composició i figurar el baix. Per a la piano i la fisarmònica va escriure composicions com rondós i sonates, així com variacions amb i sense acompanyament. En relació amb la seva menció a l'"Oesterreichische National-Encyklopädie", de Jacob Deutschmann és esmentat com a desenvolupador important de la Physharmonika, i sobre la qual es va treballar la seva obra Phys-Harmonica de C.G. Lickl. Orientació teòric-pràctica per al coneixement i el tractament de les interpretacions Phys-Harmonica... Una altra font el dona juntament amb Gustav Freiherr von Prandau (1807-1885) com els que van contribuir a la millora de la Physharmonika.
El seu germà petit va ser el després músic Ägidius Lickl (1803-1864).

## Obres i publicacions

* vers el 1840: Phys-Harmonica de CG Lickl. Instrucció teòric-pràctica per al coneixement i tractament de la Phys-Harmonica;..., Antb Diabelli & Comp., Viena.
* 1849: per al pianoforte "Badner Bilder", sis eclogues, Haslinger, Viena, 1849.

## Bibliografia

* Constantin von Wurzbach: Lickl, Karl Georg. In: Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich. 15a part. Oficina d'impressió de la Cort Imperial i Reial i de l'Estat, Viena 1866, pàgines 91–93 (versió digitalitzada).

## Fonts

* ↑ August Schmidt (ed.): Allgemeine Wiener Musik-Zeitung. 86, dimarts, 20 de juliol de 1841, p. 358, darrer accés el 10 de juny de 2013
* ↑ Johann Jakob Heinrich Czikann, Franz Graeffer: Oesterreichische National-Encyklopädie, Third Volume (J - M), Vienna 1835 p. 424 online
* ↑ Antonicek: Lickl Karl Georg. Dins: Lèxic biogràfic austríac 1815–1950 (ÖBL). Volum 5, Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Viena 1972, pàg. 189.
* ↑ Descripció de l'execució de Jacob Deutschmann (Memento de l'original del 4 de març de 2016 a Internet Archive) Informació: l'enllaç de l'arxiu s'inseria automàticament i encara no s'ha comprovat. Comproveu l'enllaç d'arxiu original i d'arxiu segons les instruccions i, a continuació, elimineu aquest avís. (PDF; 44,3 MB), consultat el 10 de juny de 2013
* ↑ Badner Pictures
# Josef Schildknecht

Josef Schildknecht (4 de febrer de 1861 - 6 de setembre de 1899), també conegut com a Joseph Coelestin Othmar Schildknecht, fou un compositor suís.
Es distingí en el gènere religiós. Va escriure nombroses Misses; un Rèquiem; obres corals i per a orgue; la didàctica Praktische Anleitung zur Registriren, i un Organum comitans ad Graduale Romanum.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 54, pàg. 993. (ISBN-84-239-4554-5)
# Carl Frode Tiller

Carl Frode Tiller (nascut el 4 de gener de 1970 a Namsos) és un autor noruec, historiador i músic. Les seves obres estan escrites en nynorsk, un dels dos estàndards noruecs.
Tiller va fer el seu debut literari el 2001 amb la novel·la Skråninga (El pendent), que va ser reconegut com el millor debut literari noruec de l'any amb el Tarjei Vesaas' debutantpris i nominat per al Premi Brage. Al novembre de 2007, Tiller va ser guardonat amb el Premi Brage per la seva novel·la Innsirkling (Encerclament). A la tardor de 2007 Innsirkling va rebre el Premi de Literatura de la Crítica de Noruega i va ser nominat al Premi de Literatura del Consell Nòrdic. També va guanyar el Premi de Literatura de la Unió Europea el 2009 i el premi Dobloug el 2020.
Tiller és també un músic i toca a la banda Kong Ler.

## Bibliografia

* 2001: Skråninga (El pendent), novel·la
* 2003: Bipersonar (Personatges menors), novel·la
* 2007: Innsirkling (Encerclament), novel·la
* 2007: Folkehelsa (Salut pública), obra teatral.
* 2010: Innsikling II (Encerclament II), novel·la

## Vegeu també

* Llista d'escriptors noruecs

## Referències

* ↑ Nopca, Jordi. «Noruega, un país ple de bons escriptors», 28-10-2016. [Consulta: 30 gener 2021].
# Joan Carbó i Rovira

Joan Carbó i Rovira (Castelló de la Plana, 1823 — Castelló de la Plana, 1880) va ser un pintor valencià

## Biografia

Deixeble de Joaquim Oliet i Cruella, va viatjar a Roma on va estudiar l'obra de Rafael i d'altres pintors italians; també va contactar amb els Natzarens, que l'influenciaren per derivar la seva pintura a la temàtica religiosa. Després de residí durant 10 anys a Itàlia, va tornar a Castelló de la Plana on inicià una gran producció d'obres de caràcter religiós amb la qual aconseguí un cert prestigi.

## Referències

* ↑ «Joan Carbó i Rovira». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Pintura Valenciana (Joan Batiste Carbó Rovira Castello 1823-1880)». Cardona Vives. Associació cultural de Castelló.
# Cap del fèmur

El cap del fèmur dit popularment ballador de l'anca és la part superior o còndil, protuberància de l'epífisi (o extrem) superior del fèmur i és per on l'os s'articula amb l'os coxal o pelvis. El cap femoral es connecta amb el coll anatòmic del fèmur i permet els clàssics moviments de l'os. El cap del fèmur presenta forma d'una esfera en els seus dos terços de superfície, és llisa, i està recoberta de cartílag articular per la seva funció: encaixar en la cavitat cotiloide del coxal, conformant així l'articulació coxofemoral. Projectant-se del coll del fèmur, el cap femoral té una direcció cap amunt, cap a la línia mitjana i lleument cap endavant.
El lligament rodó de l'articulació coxofemoral s'insereix en una depressió molt pròxima al centre del cap articular: la fosseta del lligament rodó. El cap del fèmur rep irrigació sanguínia per l'artèria del lligament rodó, els vasos retinaculars posterosuperiors, els vasos retinaculars posteroinferioreçs i en menor escala pels vasos del coll femoral.
L'ossificació del fèmur és completa cap a 19 anys al cap femoral.

## Patologia

La separació del cap femoral a nivell de la zona de creixement de l'articulació del maluc es coneix com a epifisiòlisi del cap femoral.
Si hi ha una fractura del coll del fèmur, el subministrament de sang a través del lligament rodó es torna crucial. En la cirurgia ortopèdica, el cap del fèmur és important, perquè pot patir una necrosi avascular i consegüentment una osteocondritis dissecant. El cap femoral s'extrau en la cirurgia de reemplaçament total de maluc. La fractura del ballador de l'anca és típica de les persones que tenen osteoporosi. La continuació del cap del fèmur és un dels ossos que més fàcilment es trenca, el coll del fèmur.

## Fraseologia

Quan algú es mou molt, es diu que es meneja més que el ballador de l'anca.

## Referències

* ↑ LLANOS C, Jorge; SYLVESTER F, Marilú y GARCIA B, Cristián. Caso clínico radiológico (en español). Rev. chil. pediatr. [online]. 2005, vol.76, n.3 [citado 2010-05-18], pp. 305-308. ISSN 0370-4106. doi: 10.4067/S0370-41062005000300011.

## Vegeu també

* Síndrome de Legg-Calvé-Perthes
* Subluxació de maluc
# Caprera

Caprera (en sard Caprèra) és una illa situada al nord-est de Sardenya (Itàlia), a l'arxipèlag de la Magdalena que comprèn uns 16 km² i reuneix una població de 170 habitants. En aquesta illa es troba la casa i la tomba de Garibaldi. Pertany al municipi de La Maddalena. La cima més alta, el Monte Teialone, assoleix els 212 msnm. L'illa és la segona per extensió després de la de Maddalena i hi està unida per un pont. Juntament amb les altres illes de l'arxipèlag, constitueix un parc protegit i són pocs els habitants que hi resideixen, principalment a la fracció de Stagnali.
# Jordi Elias i Campins

Jordi Elias i Campins (Barcelona, 1912 — Barcelona, 1972) va ser un escriptor català, especialitzat en circ.
S'havia incorporat a diversos circs ambulants per a documentar-se. Va publicar la revista Circo (1956-62) i obres de temàtica diversa: Gaudí, assaig biogràfic (1961), premiada i publicada per l'Ajuntament de Reus l'any 1952 amb motiu del centenari del seu naixement, Diálogos en el circo (1962), Deu anys de circ (1964), Historietes ximples (1965), Viatge per la costa catalana (1966) i Pobles, viles i ciutats: Altafulla, Balaguer, Malgrat, Tàrrega (1966).
Va ser un cronista i divulgador minuciós, tant a 'Hoja del lunes' i 'El Mundo Deportivo' com en la seva revista mensual 'Circo', publicada entre 1956 i 1962.

## Referències

* ↑ «Jordi Elias i Campins | enciclopèdia.cat». [Consulta: 5 maig 2020].
* ↑ Elias, Quim. «els escrits circenses de Quim Elias: JORDI ELIAS I CAMPINS (1912-1972)», dissabte, 27 març 2010. [Consulta: 5 maig 2020].
* ↑ Elias, Quim. «els escrits circenses de Quim Elias: JORDI ELIAS I CAMPINS, KAROLI», dijous, 5 gener 2012. [Consulta: 5 maig 2020].
# Carles Lloveras i Calvet

Carles Lloveras i Calvet (Vilanova i la Geltrú, 10 de febrer de 1961) és un ex atleta català especialitzat en curses de tanques.
Pel que fa a clubs, va defensar els colors del PPCD Vilanova i del Club Atletisme Vilanova. Es proclamà campió de Catalunya en sis ocasions, cinc en la prova de 110 metres tanques (1980, 1981, 1983, 1984, 1985) i una en triple salt (1982). En pista coberta guanyà dos campionats catalans i un d'Espanya en 60 metres tanques. Fou quatre vegades internacional amb la selecció espanyola. Un cop retirat fou entrenador d'atletes internacionals com Carme Blay, Carles Sala, Jesús Font, Toni Lanau, Javier Vega, Félix Belmar, Imma Clopés, Raquel Fraguas, Cristina Sanz, Janna Gourvanova. El seu germà Joan Lloveras i Calvet també fou atleta olímpic.

## Palmarès
### Campió de Catalunya

* 110 m tanques: 1980, 1981, 1983, 1984, 1985
* Triple salt: 1982
* 60 m tanques (pista coberta): 1984, 1985

### Campió d'Espanya

* 60 m tanques (pista coberta): 1982

## Referències

* 1 2 3 4 «Carles Lloveras Calvet». Gran Enciclopèdia Catalana, 30-04-2013. [Consulta: 7 setembre 2016].
* 1 2 «Campionat de Catalunya». fcatletisme.cat. Arxivat de l'original el 2016-10-20. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «CARME BLAY ES RETIRA». atletisme.com, 24-07-2005. Arxivat de l'original el 2016-10-12. [Consulta: 7 setembre 2016].
# Jorge Juan de Guillelmi y Andrada

Jorge Juan de Guillelmi y Andrada de Vanderwilde (Sevilla, 6 de gener de 1734 - Saragossa, 12 de març de 1809) va ser un militar espanyol, Capità general d'Aragó durant el regnat de Carles IV d'Espanya.
Va ingressar en 1745 al regiment d'Infanteria de Brussel·les, d'on va passar a Ceuta en 1753 i a Flandes en 1755. En 1755 ascendí a subtinent i va estudiar matemàtiques a l'Acadèmia Militar de Barcelona, de manera que ascendí a tinent en 1765 i a capità en 1777. En 1784 ascendí a tinent coronel i fou dsetinat a l'Acadèmia de Segòvia, alhora que en 1786 ingressava a l'orde de Sant Jaume. Després d'un viatge d'estudis a Àustria i Itàlia, en 1789 fou ascendit a coronel i en 1793 a mariscal de camp.
El 4 de setembre de 1795 fou nomenat tinent general i el 5 de juliol de 1797, governador i capità general d'Aragó, i president de la seva Audiència. Degut a la seva actitud vacil·lant davant les tropes franceses després de l'aixecament del 2 de maig de 1808, el 25 de maig fou destituït per la Junta d'Aragó i fou empresonat a l'Aljaferia, i substituït per Carlos Huoni, qui no arribaria a fer-se càrrec. Després de l'ocupació francesa de Saragossa fou alliberat i va morir el 21 de febrer de 1809.

## Referències

* ↑ Jorge Juan Guillelmi Andrada-Vanderwilde
* ↑ «Jorge Juan de Guillelmi y Andrada». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Jorge Juan Guillelmi y Andrada, Real Academia de la Historia
* ↑ Guillelmi y Andrada, Jorge Juan (1734-1809)., mcnbiografias
# Jorge Koochoi Sarmiento

Jorge Koochoi Sarmiento (2 de novembre de 1900 - 20 de febrer de 1957) fou un futbolista peruà.

## Selecció del Perú

Va formar part de l'equip peruà a la Copa del Món de 1930. També participarà en el Campionat sud-americà de 1927.
Pel que fa a clubs, fou jugador de l'Alianza Lima.

## Referències

* ↑ koochoi si era sarmiento dechalaca.com
* ↑ 1930 FIFA World Cup Uruguay Arxivat 2008-03-14 a Wayback Machine.
* ↑ «FIFA profile». Arxivat de l'original el 2015-02-04. [Consulta: 29 abril 2018].
* ↑ Southamerican Championship 1927 a rsssf
# Josep Benet i Espuny

Josep Benet i Espuny (Tortosa, Baix Ebre, 1 d'agost de 1920 - 13 de novembre de 2010) fou un pintor i gravador català.
Fill del tallista i daurador Felip Benet Estupiñà. Va rebre les seves primeres classes artístiques dels germans Ricard i Antoni Cerveto i del pintor Ferran Arasa i Subirats. Durant la Guerra Civil espanyola va ser membre de la Lleva del Biberó i el 1942 es va matricular a l'Escola Superior de Belles Arts de Sant Jordi, passant el 1945 a la Escuela Superior de Bellas Artes de San Fernando de Madrid. El 1955 es trasllada a Nova York i dos anys més tard a Veneçuela on va casar-se. Treballà per a la Revista Tricolor, per al ministeri d'Educació i per a la revista El Farol. El 1971 torna a la seva ciutat natal.
És considerat com un dels grans pintors que ha donat Tortosa i un especialista en gravat. El 2001 fou nomenat Soci Honorari de la Hispanic Society of America de Nova York (EUA).

## Referències

* ↑ «Josep Benet i Espuny». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 14 maig 2023].
* ↑ garcia, xavier. «Antològic Benet Espuny - 09 juny 2010». elpuntavui.cat, 09-06-2010. [Consulta: 14 maig 2023].
* ↑ Salcedo Miliani, Antonio. «Josep Benet Espuny». Real Academia de la Historia. [Consulta: 14 maig 2023].
* ↑ Fontbona, Francesc «En memòria del pintor i gravador Josep Benet Espuny (1920-2010)». Butlletí de la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi, 2011, pàg. 243–244. ISSN: 2340-3802.

## Enllaços externs

* Pàgina web del pintor
# Josep Benedito i Lleó

Josep Benedito i Lleó (1905) fou un militar valencià. Assolí el grau de tinent d'infanteria i es va retirar de l'exèrcit amb l'aprovació de la Llei Azaña de 1931, apropant-se a Esquerra Valenciana. En esclatar la guerra civil espanyola fou reintegrat al servei actiu i fou nomenat president del Comitè de Defensa Local de València, així com membre com a delegat de guerra del Comitè Executiu Popular de València. Destacà pel seu intent de sotmetre a disciplina militar la Columna de Ferro i van donar el seu nom a la Columna Torres-Benedito.
Durant la Guerra Civil espanyola, fou representant d'Esquerra Valenciana al Comitè Executiu Popular de València. Amb la dissolució del CEP i la creació del Consell Provincial de València fou nomenat Conseller de Defensa.
En acabar la guerra fou empresonat per les autoritats franquistes, però no fou condemnat a mort. En morir Francisco Franco fou reintegrat a l'exèrcit espanyol amb el rang de coronel.

## Bibliografia

* Girona, Albert «El valencianisme polític a la ciutat de València durant la Guerra Civil». Afers, XX:52, 2005, pàg. 529-556. ISSN: 0213-1471.

## Referències

* ↑ Biografia a sbhac.net
* ↑ 2005, Girona, p. 551.
* ↑ De milicians a soldats: Les columnes valencianes en la Guerra Civil espanyola per Eladi Mainar Cabanes
# Josep Benet i Company

Josep Benet i Company (Berga, 1956) és un tenor català especialitzat en música antiga.
Josep Benet va iniciar-se en els estudis musicals gràcies a la formació musical del seu pare. Als nou anys va començar la seva formació a l'Escolania de Montserrat on va estudiar fins als catorze anys i va destacar com a soprano solista participant en diverses actuacions i enregistraments de la formació coral. Després d'aquesta primera etapa va estudiar solfeig, harmonia, contrapunt i teoria musical al Conservatori de Barcelona així com violí amb Xavier Turull, piano amb Àngel Soler i Sofia Puche i cant amb Jordi Albareda. El 1980 va obtenir el títol de professor de cant. Seguidament va rebre una beca de la Fundació Humboldt per aprofundir en els estudis musical a Múnic.
Durant la seva carrera Benet ha destacat especialment en l'àmbit de la música antiga, però també ha interpretat repertori del Romanticisme i posterior. Les seves interpretacions de la música de Johann Sebastian Bach han estat especialment elogiades per la crítica, i també ha treballat intensament l'estudi de repertori de l'Escola de Nôtre Dame. Ha actuat amb formacions especialitzades en la interpretació musial amb criteris històrics com Dulcis Harmonia, Ars Musicae, Hespèrion XX, Clemencic Consort, La Colombina, Concerto Italiano, La Chapelle Royale, Les Arts Florissants, Al Ayre Español i Diatessaron. Alhora, ha treballat amb les principals orquestres catalanes com l'Orquestra Ciutat de Barcelona, l'Orquestra del Teatre Lliure, l'Orquestra Simfònica del Vallès i també a la resta de l'Estat com la de Valladolid, les Illes Balears, Euskadi o Granada. Com a professor de cant ha treballat al Centre de Música Antiga del Conservatori de Ginebra, el Conservatori de Badalona i el Conservatori de Granollers.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Josep Benet i Company | enciclopèdia.cat». [Consulta: 8 abril 2021].