OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Parkersburg (Illinois)

Parkersburg és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 234 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Parkersburg tenia 234 habitants, 98 habitatges, i 63 famílies. La densitat de població era de 120,5 habitants/km².
Dels 98 habitatges en un 33,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,1% hi vivien parelles casades, en un 5,1% dones solteres, i en un 35,7% no eren unitats familiars. En el 31,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,5% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 33,8% entre 25 i 44, un 20,1% de 45 a 60 i un 12,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.250 $ i la renda mediana per família de 30.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.125 $ mentre que les dones 20.625 $. La renda per capita de la població era de 14.581 $. Aproximadament el 8,3% de les famílies i el 18,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Parkersburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Parkersburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# José Luis Ayllón Manso

José Luis Ayllón Manso (Barcelona, 5 de juliol de 1970) és un advocat i polític català, diputat al Congrés dels Diputats des de la VII Legislatura i Director del Gabinet de la Presidència del Govern d'Espanya durant uns mesos de 2018.

## Referències

Llicenciat en dret per la Universitat de Barcelona, ha estat president de Nuevas Generaciones del PP de Catalunya (1997-2000) i assessor del Gabinet del President del Govern d'Espanya (2001). Secretari Nacional de Comunicació del PP, en 2001 va substituir Guillermo Gortázar Echevarría, escollit diputat a les eleccions generals espanyoles de 2000. Fou portaveu adjunt de la Comissió d'Economia i Hisenda de 2001 a 2004. En 2006 va substituir Julia García-Valdecasas Salgado. De 2004 a 2008 desenvolupà el càrrec de Secretari nacional de Comunicació del PP.
Fou elegit diputat per la província de Barcelona a les eleccions generals espanyoles de 2008 i 2011. El desembre de 2011 fou nomenat Secretari d'Estat de Relacions amb les Corts en el Ministeri de la Presidència d'Espanya. Ayllón s'ha caracteritzat pel seu rebuig al cànon digital i la defensa dels internautes, encara que advoca per la protecció dels drets de propietat intel·lectual.

## Referències

* ↑ «José Luis Ayllón, vía directa entre Soraya Sáenz de Santamaría y Las Cortes». La Vanguardia, 23-12-2011.
* ↑ Fitxa de la VII Legislatura
* ↑ Fitxa de la VIII Legislatura
* ↑ «Los "segundos espadas" de cada Ministerio». Las Provincias, 23-12-2011. [Consulta: 27 desembre 2011].
* ↑ «Ayllón i Moragas, dos catalans a la Moncloa». Diari Ara [Barcelona], núm.388, 23-12-2011, p.07. ISSN: 2014-010X.
* ↑ José Luis Ayllón, el perfecto número dos a rtve.es, 23 de desembre de 2011
# Unió Europea de Biketrial

La Unió Europea de Biketrial (en anglès i oficialment, European Biketrial Union, EBU), és l'òrgan rector de l'esport del Biketrial a Europa. Constituïda el 26 de juliol de 2004 en un congrés a L'Estartit, Baix Empordà, té la seu a la República Txeca i està presidida pel txec Libor Musil.
La EBU està afiliada a la BIU i coordina els esdeveniments d'àmbit europeu d'aquest esport, com ara la Copa d'Europa de Biketrial i les proves puntuables per al Campionat del Món de Biketrial celebrades a Europa.

## Federacions membres

Federacions membres de la EBU:
| País | Federació |
| Alemanya | German Biketrial Association |
| Bèlgica | Belgian Biketrial Association |
| Catalunya | Biketrial Associació Catalana |
| Eslovàquia | Biketrial Slovak Republic |
| Espanya | Biketrial Unió Espanyola |
| França | Biketrial France |
| Hongria | Biketrial Hungary |
| Itàlia | Biketrial Italia |
| Polònia | Biketrial Poland |
| Txèquia | Biketrial Czech Republic |
| Suècia | Biketrial Sweden |

## Federacions cooperants i candidates

Federacions que cooperen amb la EBU i són candidates a ser-hi admeses de ple dret:
| País | Federació |
| Andorra | Biketrial Andorra |
| Dinamarca | Biketrial Club DK |
| Finlàndia | Biketrial Finland |
| Hongria | Biketrial Hungary |
| Letònia | LaMSF |
| Portugal | Biketrial Portugal |
| Rússia | Biketrial Russia |
| Suïssa | Biketrial Switzerland |
| Ucraïna | Biketrial Ukraine |

## Referències

* ↑ «E.B.U.» (en anglès). eurobiketrial.com. EBU. [Consulta: 25 agost 2012].
* ↑ Pi, Pere. «209. La “European BikeTrial Union" (EBU)». A: No tinc 200 anys. Les vivències de Pere Pi. Barcelona: Autoeditat (Service Point), juliol 2012, p. 277. ISBN 9788461590353.
* ↑ «Members of E.B.U.» (en anglès). eurobiketrial.com. EBU, 01-01-2010. [Consulta: 25 agost 2012].
* ↑ «Cooperating and candidate countries» (en anglès). eurobiketrial.com. Members of E.B.U., 01-03-2011. [Consulta: 25 agost 2012].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Josep Maria Busquets i Galera

Josep Maria Busquets i Galera (nascut a Manresa el 15 d'abril de 1934) és un promotor cultural català que ha destacat en el món de la música, a través d'institucions com el Gran Teatre del Liceu, el Palau de la Música Catalana, el Teatre Nacional de Catalunya o l'Orfeó Laudate. L'octubre de 2010 fou nomenat president interí de l'Orfeó Català quan va renunciar Mariona Carulla.
Durant la dècada dels 80 del Segle XX va formar part de la junta directiva del Circulo Ecuestre club social de la burguesía Barcelonesa.
La seva figura no ha estat exempta de polèmica. En novembre de 2010, quan esclatà el cas Millet, fou nomenat president interí del Palau de la Música durant un parell de setmanes mentre durava la campanya electoral a la presidència de la institució. Busquets havia estat home de confiança dels governs de Jordi Pujol i va intentar evitar que les tres entitats que formen el Palau es personessin en la causa judicial per no acusar alts càrrecs de CDC. I per a això, sense consultar amb ningú i desobeint les recomanacions de la Generalitat, va desistir de sumar-se a la petició de recerca de la fiscalia. Tanmateix, en aquesta petició fou desautoritzat per l'Orfeó i obligat a rectificar per la Fundació del Palau.
President del Consell Català de la Música, des del 1983 i fins a l'any 2017 impulsà el Festival Internacional de Música de Cantonigròs. La Generalitat de Catalunya li atorgà la Creu de Sant Jordi el 2014.

## Referències

* ↑ Perfil Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a Regió 7
* ↑ Josep Maria Busquets, presidente interino del Orfeó Català a El País, 26 d'octubre de 2010
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«». [Consulta: 11 gener 2019].
* ↑ El tesorero de CDC trabajó con el director del Palau que intentó frenar la investigación Arxivat 2013-07-01 a Wayback Machine. a El Confidencial, 21 de març de 2011
* ↑ La junta del Palau rechaza pedir la imputación de dos altos cargos de CDC El País, 16 de novembre de 2010
* ↑ La fundación del Palau hace rectificar a Busquets en el caso de la financiación a CDC a El País
* ↑ Pla Estratègic de Cultura Arxivat 2015-04-11 a Wayback Machine. de l'Ajuntament de Barcelona
* ↑ Ferreres. «El Festival Internacional de Música de Cantonigròs no se celebrarà aquest any», 17-01-2018. [Consulta: 11 gener 2019].
* ↑ «El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 27 persones i 15 entitats». Web oficial de la Generalitat de Catalunya, 01-04-2014. Arxivat de l'original el 2014-04-07. [Consulta: 2 abril 2014].

## Enllaços externs

* Notícies sobre Josep Maria Busquets a El País
# Paso de los Toros

Paso de los Toros (coneguda antigament com a Santa Isabel) és una ciutat de l'Uruguai pertanyent al departament de Tacuarembó i situada sobre la ribera nord del Río Negro, a la frontera amb els departaments de Durazno i Río Negro. Actualment és la segona ciutat amb més població del departament de Tacuarembó, després de la seva capital, la ciutat homònima.
D'acord amb les dades del cens de l'any 2004, la ciutat tenia 13.459 habitants. El gentilici castellà per als nadius d'aquesta urbanització és isabelinos.

## Història

Paso de los Toros, situada sobre la riba nord del Río Negro, deu inicialment el seu origen a la seva qualitat de passatge obligat per a creuar aquest riu. El trànsit des d'una ribera a l'altra es realitzava mitjançant un gual conegut com a Paso General de los Toros (i posteriorment com a Paso de los Toros), lloc on els grangers eren coneguts com a hombres toros ("homes braus") per la seva força i valor en ajudar a les carretes i a les tropes a travessar el riu.

## Població

Segons les dades del cens de 2004, tenia 13.459 habitants, la qual cosa la converteix en la segona ciutat més poblada del departament després de la capital, la ciutat de Tacuarembó.
| Any | Població |
| 1963 | 9.522 |
| 1975 | 13.032 |
| 1985 | 13.026 |
| 1996 | 13.315 |
| 2004 | 13.459 |
Font: Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai

## Persones destacades

* Fabián O'Neill, futbolista.
* Mario Benedetti, escriptor.

## Referències

* ↑ «Cens 2004 del Departament de Tacuarembó» (XLS) (en castellà). INE, 2004. Arxivat de l'original el 2012-03-29. [Consulta: 18 setembre 2011].
* ↑ «Estadístiques 1963–1996 / P» (DOC) (en castellà). Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai, 2004. Arxivat de l'original el 2011-07-21. [Consulta: 18 setembre 2011].

## Enllaços externs

* Pasodelostoros.com (en castellà)
* Mapa INE de Paso de los Toros Arxivat 2006-09-23 a Wayback Machine.
# Diadematoides

Els diadematoides (Diadematoida) són un ordre d'equinoderms equinoïdeus. Es distingeixen d'altres eriçons de mar pel fet que les espines són buides o, com a molt, tenen una malla oberta al nucli i per la presència de 10 plaques bucals al voltant de la boca. La testa pot ser sòlida o flexible.

## Taxonomia

L'ordre dels diadematoides inclou 45 espècies en dues famílies:
* Família Diadematidae Gray, 1855 (43 espècies)
* Família Lissodiadematidae Fell, 1966 (2 espècies)

## Referències

* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Diadematoida». [Consulta: 14 octubre 2020].
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Taxonomic tree». [Consulta: 13 juny 2020].
# Pierre et Paul

Pierre et Paul és una pel·lícula dramàtica francesa del 1969 dirigida per René Allio. Hi reflexa els estats d'ànim posteriors al maig del 1968. Fou exhibida com a part de la selecció oficial al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1969.

## Sinopsi

Pierre és un jove arquitecte encarregat d'obres en una empresa parisenca. Es casa amb Martine, secretària de l'empresa. La parella espera poder comprar comprar un bonic apartament on s'instal·len de manera rudimentària. Però Paul, el pare de Pierre, mor sobtadament d'una malaltia inesperada i Pierre s'arrossega en uns funerals sumptuosos. Després recull la seva mare a l'apartament que finalment compra amb crèdit. Totes les seves càrregues pesen molt en el seu pressupost i la seva vida no és més que una gestió de dificultats materials. Quan es produeixen els incidents del maig del 1968 acaba psicològicament pertorbat fins al punt que el vespre decideix carregar el seu fusell per disparar als vianants de davant casa seva. És internat ràpidament en un entorn hospitalari.

## Repartiment

* Pierre Mondy: Pierre
* Robert Juillard: Paul
* Bulle Ogier: Martine
* Madeleine Barbulée: Mathilde, la mare
* Hélène Vincent: Michèle
* René Bouloc: Michel
* Francis Girod: Levasseur
* Philippe Moreau: Trabon
* Fred Personne: Auvray
* Alice Reichen: la tante
* Christiane Rorato: la secretària
* Pierre Santini: Moran
* Vania Vilers: el doctor Sergent

## Referències

* ↑ Le cinéma fait écho à la révolte du petit-bourgeois autour de 1968. "Pierre et Paul" de René Allio, per François de la Bréteque
* ↑ Pel·lícules a la selecció de 1969 al web del Festival

## Enllaços externs

* Tràiler a Dailymotion
# José Luis Arrizabalaga Aguirrebengoa

José Luis Arrizabalaga Aguirrebengoa, també conegut com Arri (Zegama, 27 de febrer de 1963) és un director artístic, dissenyador de producció, decorador i productor de cinema basc.
Va estudiar belles arts a Bilbao. Allí va conèixer Arturo García «Biaffra», amb qui va obrir una galeria d'art on organitzaven activitats culturals diverses. Va debutar en el cinema com a assistent de l'equip de decoració al curt Mama de Pablo Berger el 1988, i va col·laborar el 1991 a Todo por la pasta i Alas de mariposa. El 1992 debutà com a director artístic a Acción mutante, amb la qual fou nominat al Goya a la millor direcció artística. Després va col·laborar bàsicament amb la Cuadrilla i amb el director basc Álex de la Iglesia, el que li va valdre el Goya a la millor direcció artística el 1995 per El día de la bestia, compartit amb Biaffra, i el Premi a la Millor Direcció Artística en els Premis al Cinema Basc (1998) d' "El Mundo del País Vasco" per Perdita Durango. També s'encarregà del disseny de producció de Pagafantas (2009) i Las brujas de Zugarramurdi (2013), amb la que va rebre el Premi Fénix al Disseny d'Art 2014 i novament el Goya a la millor direcció artística.

## Filmografia

(com a director artístic)
* Acción mutante, d'Álex de la Iglesia (1992)
* Justino, un asesino de la tercera edad, de La Cuadrilla (1994)
* Txarriboda, de Manuel Lorenzo (1994)
* El día de la bestia, d'Álex de la Iglesia (1995)
* Matías, juez de línea, de La Cuadrilla (1995)
* La fabulosa historia de Diego Marín, de Fidel Cordero (1996)
* Torrente, el brazo tonto de la ley, de Santiago Segura (1997)
* Perdita Durango, d'Àlex de la Iglesia (1997)
* Muertos de risa, d'Àlex de la Iglesia (1998)
* Atilano, presidente, de La Cuadrilla (1998)
* La comunidad, d'Àlex de la Iglesia (2000)
* Torrente 2: Mission in Marbella de Santiago Segura (2001)
* 800 balas, d'Àlex de la Iglesia (2002)
* Crimen ferpecto d'Àlex de la Iglesia (2004)
* Los cronocrímenes de Nacho Vigalondo (2007)
* Las brujas de Zugarramurdi, d'Àlex de la Iglesia (2013)
* Perfectos desconocidos, d'Àlex de la Iglesia (2017)

## Referències

* ↑ José Luis Arrizabalaga a cinema23.com
* ↑ El día de la bestia al web dels Premis Goya
* ↑ José Luis Arrizabalaga a Auñamendi Eusko Entziklopedia
* ↑ Arturo García y José Luis Arrizabalaga, premio a la Mejor Dirección Artística por 'Las brujas de Zugarramurdi', Europa Press, 9 de febrer de 2014
# Universitat de Teheran

La Universitat de Teheran, UT (persa: دانشگاه تهران), és la universitat més destacada de Teheran, Iran. A partir del seu pedigrí històric, sociocultural i polític, així com del seu perfil d'investigació i docència, UT ha estat sobrenomenada «la Universitat Mare de l'Iran» (persa: دانشگاه مادر). En els rànquings internacionals, UT ha estat classificada com una de les millors universitats de l'Orient Mitjà i es troba entre les millors universitats del món. També és el principal institut productor de coneixement entre tots els països de l'Organització de Cooperació Islàmica. La universitat ofereix més de 111 programes de grau, 177 programes de màster i 156 programes de doctorat. Molts dels departaments van ser absorbits a la Universitat de Teheran des de la Universitat d'Istanbul establerta el 1851 i l'Escola de Ciències Polítiques de Teheran establerta el 1899.
El campus principal de la universitat es troba a la part central de la ciutat. No obstant això, altres campus es troben repartits per la ciutat i també als suburbis, com ara el campus de Baghe Negarestan a la part central-est de la ciutat, els campus d'Amirabad del nord a la part central oest de la ciutat i el campus d'Abureyhan al suburbi de la capital. La porta principal de la universitat amb el seu disseny específic i arquitectura moderna (al carrer Enghelab al campus principal) és el logotip de la universitat i, en un sentit més general, un logotip de l'educació a l'Iran. La universitat és una de les atraccions de la ciutat, que acull molts esdeveniments internacionals i culturals que atrauen el món acadèmic, turistes estrangers i residents locals. La festa major de les oracions del divendres de la capital se celebra al campus principal de la universitat cada divendres.
L'admissió als reconeguts programes de grau i postgraus de la universitat és molt competitiva i està limitada a l'u per cent superior d'estudiants que aproven l'examen nacional d'accés universitari que administra anualment el Ministeri de Ciència, Recerca i Tecnologia.

## Referències

* ↑ «USNEWS». Arxivat de l'original el 2014-10-30.
* ↑ «Academic Ranking of World Universities». ARWU. [Consulta: 16 setembre 2011].
* ↑ «University of Tehran». Top Universities. Arxivat de l'original el 28 desembre 2010. [Consulta: 16 setembre 2011].
* ↑ «A rebirth of science in Islamic countries?». Research Trends, 26-09-2010. Arxivat de l'original el 8 de gener 2014. [Consulta: 12 agost 2013].
* ↑ «University of Tehran» (en persa). Tehran University. Arxivat de l'original el 5 octubre 2011. [Consulta: 16 setembre 2011].
* ↑ Arxivat 22 May 2012$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
# Josep Campaner Puigserver

Josep Campaner Puigserver (Palma, 1948) és un activista social mallorquí. Des dels devuit anys fa fer feina en el sector de l'hoteleria. El 1996 va crear, juntament amb la seva família, l'ONG Noma Balears, a la qual dedicà tot el temps lliure possible, arran d'un acolliment a casa seva d'una nena de tres anys afectada per la malaltia del noma (malaltia mutilant de les parts blanes, que sol iniciar-se durant un episodi infecciós, amb un punt de partida al costat alveolar d'una dent).
Després d'esbrinar l'origen nigerí de la nena, un dels països més pobres del món, decidí acompanyar-la al seu poblat i, per primer cop, entrà en contacte amb la població de Níger. L'objectiu d'aquesta ONG, en principi, era poder traslladar nins afectats de noma per intervenir-los quirúrgicament a Palma. L'ONG va llogar una casa a Diffa, la ciutat nigerina més pobra del país, on es varen acollir en principi uns sis nens, i així va decidir traslladar-se allà per treballar-hi.
Després d'uns anys el nombre de nins acollits s'incrementà en més de quaranta, tots afectats per la malaltia. El 1998 es va crear la Fundació Campaner, i deixà de treballar amb el nom ONG Noma Balears. Gràcies a la col·laboració de moltes persones de Mallorca s'ha pogut adquirir una casa a la població esmentada, que en aquests moments opera com a casa d'acollida de tots els nins. Des que l'any 2000 va sofrir un infart de miocardi, del qual es recuperà posteriorment, va decidir que era el moment de dedicar-se amb exclusivitat a l'atenció dels nens. Així, es va traslladar a viure a Diffa per atendre de més a prop tota aquella zona. El 2002 va rebre el Premi Ramon Llull.

## Referències

* ↑ «Medallas de Oro y Premios Ramon Llull del Govern». Mallorcaweb, 21-02-2002 [Consulta: 12 febrer 2016].
* ↑ «Premis Ramon Llull». Relació de Guardonats. Govern Balear. Arxivat de l'original el 16 de febrer 2016. [Consulta: 12 febrer 2016].
# Paso del Centurión

Paso del Centurión és una entitat de població de l'Uruguai, ubicada a l'est del departament de Cerro Largo, sobre la franja fronterera amb el Brasil.
Es troba a 38 metres sobre el nivell del mar. Té una població aproximada de 100 habitants.

## Referències

* ↑ (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades

## Enllaços externs

* Informació sobre Paso del Centurión (en anglès)
# Atis de Meònia

Atis (en grec antic Ἄττις o Ἄττης) va ser un rei llegendari dels meonis.
Era fill de Manes. Va tenir un fill anomenat Lidos (Λυδος Lydos), del nom del qual va agafar la Lídia el seu nom. Heròdot n'esmenta un altre fill, de nom Tirrè i en un passatge anomena Atis com a Cotis.
Segons algunes versions, Atis era fill d'Hèracles i d'Òmfale, i pertanyia a la dinastia dels heràclides.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 329. ISBN 9788496061972.
# Pierre van Maldere

Pieter (Pierre) van Maldere (Brussel·les, 16 d'octubre de 1729 – Brussel·les, 1 de novembre de 1768) va ser un violinista i compositor dels Països Baixos austríacs, actualment a Bèlgica.
Probablement fou alumne de Jean-Joseph Fiocco, en aquell temps director de la capella reial. Entrà a la cort del príncep Carles Alexandre de Lorena el 1749. Passà els anys de 1751 a 1753 a Dublín en qualitat de director dels Philarmonick Concerts, per a posteriorment tocar en el Concert Spirituel de París l'agost de 1754. Més tard, acompanyà el príncep en els seus nombrosos viatges a Viena, on feu representar llurs dues primeres òperes còmiques: Le Déguisement pastoral (1756) i Les Amours champêtres (1758).
En tornar a Brussel·les, compongué algunes òperes i més de 40 simfonies, obertures i sonates. El 1758, va ser promogut al càrrec de valet de chambre del príncep, per esdevenir posteriorment codirector del Théâtre de la Monnaie, entre 1763 i 1767.

## Obres principals

* 1756 Le Déguisement pastoral
* 1758 Les amours champêtres
* 1763 La Bagarre
* 1766 Le Médecin de l'amour
* 1766 Le Soldat par amour

## Bibliografia

* (francès) Suzanne Clercx, Pierre van Maldere, virtuose et maître des concerts de Charles de Lorraine (1729-1768). Brussel·les, Palais des Académies, 1948.
# Partit Socialista (Suècia)

Partit Socialista (suec) fou un partit polític suec actiu entre 1929 i 1948. Es va formar el 1929 com a escissió del Partit Comunista de Suècia dirigida per Karl Kilbom i Nils Flyg, i que va aplegar la major part del grup parlamentari comunista suec, així com l'òrgan del partit Folkets Dagblad Politiken. El 1930 va aconseguir que s'aprovés una moció seva defensant la separació entre església i estat i es presentà amb un grup propi a les eleccions legislatives sueques de 1932. El 1934 es va unir a una fracció del Partit Socialdemòcrata de Suècia dirigida per Albin Ström. Però a poc a poc es va desintegrar, sobretot quan el 1937 Kilbom va retornar al Partit Socialdemòcrata. El 1940 Albin Ström i Evald Höglund van marxar del partit i crearen el Partit Socialista d'Esquerra i el 1948 es va desintegrar definitivament.

## Resultats electorals

* 1932: 5,3%
* 1936: 4,4%
* 1940: 0,7%
* 1944: 0,2%

## Referències

* Blomqvist, Håkan: Gåtan Nils Flyg och nazismen ISBN 91-7203-877-2
* Hübinette, Tobias (2002). Den svenska nationalsocialismen - medlemmar och sympatisörer 1931-45. ISBN 91-7203-472-6
# Kalipani

Kalipani és una font sagrada d'Uttarakhand al districte de Kumaon o Kumaun, que els locals consideren que és l'origen del riu Kali, origen que en realitat és a 48 km al nord-est. La font es troba als pendents de les muntanyes Byans Rikhi a 8 km al sud-oest de pas de Byans. És molt visitada pels peregrins.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Qussayy ibn Kilab

Qussayy ibn Kilab ibn Murra, també conegut senzillament com a Qussayy —àrab: قصي بن كلاب, Quṣayy b. Kilāb—, fou un ancestre del profeta Mahoma, en cinquè grau, i restaurador del culte preislàmic de la Kaba, a la Meca. Tradicionalment se l'esmenta com Qussayy ibn Kilab ibn Murra ibn Kab ibn Luayy ibn Fihr (o Qurayx) ibn Ghàlib. Va succeir el seu sogre Hulayl ibn Hubxiyya com a cap de culte a la Meca i va esdevenir guardià de la Kaba. A la seva mort el van succeir els seus quatre fills Abd-ad-Dar, Abd-Manaf, Abd-al-Uzza i Abd-Qussayy, sent el segon (a través del seu fill Hàixim) ancestre directe del profeta.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Ḳuṣayy".

## Enllaços externs

* http://al-islam.org/restatement/4.htm Arxivat 2011-06-10 a Wayback Machine.