OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El doctor Paul Gachet

El doctor Paul Gachet és una pintura a l'oli realitzada per Van Gogh el 1890, actualment formant part d'una col·lecció privada.
És una de les pintures de Van Gogh més reverenciades, des que va assolir un preu rècord el 1990. N'hi ha dues versions autèntiques, d'aquest retrat, ambdues executades el juny de 1890, als últims mesos de vida de Van Gogh. En ambdues es mostra el doctor Gachet assegut davant una taula, el cap descansant-li sobre el braç dret, però poden diferenciar-se amb facilitat.
La segona versió del retrat fou executada el mateix any 1890, poc després de la primera. En aquesta versió, donada al Museu d'Orsay, de París, pels fills del doctor Gachet, Van Gogh va eliminar-hi el vas i el llibre, fent-hi ressaltar la planta de digitalis sobre el fons vermell i tractant de manera més sumària el fons.
# Joaquín de Mendoza-Pacheco y Correa de Franca

Joaquín de Mendoza-Pacheco y Correa de Franca (Ceuta, 16 d'octubre de 1710 - Palma, 27 de juny de 1782) fou un militar espanyol, tinent general i capità general de Mallorca.
Era fill d'Antonio Mendoza-Pacheco y Brito i de Juliana Correa de Franca y Andrade. El 1726 era cap i comandant de cavalleria de Ceuta i en 1732 va participar en la conquesta d'Orà. En 1745 va ascendir a tinent coronel i en 1746 a coronel. En 1760 ascendiria a brigadier i en 1763 mariscal de camp.
En 1768 fou nomenat comandant general del Camp de Gibraltar i en 1772 fou nomenat cavaller de l'Orde de Sant Jaume. En 1779 fou ascendit a tinent general i nomenat capità general de Mallorca, càrrec del que no en va prendre possessió fins al 28 de febrer de 1780. Va morir d'una apoplexia a Palma el 27 de juny de 1782 i fou enterrat a la capella de la Mare de Déu de la Pietat de la catedral de Palma.

## Referències

* ↑ Joaquín de Mendoza y Pacheco a geneanet.org
* ↑ Vicente de Cadenas Vicent Caballeros de la Orden de Santiago, siglo XVIII, 210-211
* ↑ Joaquín de Mendoza-Pacheco y Correa de Franca, Real Academia de la Historia
# Territori Indígena Boruca

El Territori Indígena Boruca és un dels dos territoris indígenes de l'ètnia boruca que existeixen a Costa Rica, l'altre és el Territori Indígena Curré, tots dos delimitats en 1993. Es localitza al cantó de Buenos Aires, província de Puntarenas
Té unes 12.470 hectàrees. Se subdivideix en els assentaments de Bella Vista Mojón, Lagarto, Puerto Nuevo, Cajón, La Presa, Alto las Moras, Miravalles, Tres Ríos, San Joaquín, Shamba, Bajo Veraguas, Santa Teresita, Ojo de Agua, Maíz de Boruca, Mayal, Boquete, Bajo Dioses, Zapote, Vergel, Cañablancal i San Bosco i té uns 2.500 habitants, no tots indígenes.
L'agricultura es fonamenta en el cultiu de blat de moro, frijol, arròs i tubercles així com la cria de bovins, porcins, cavalls i aus de corral, produeixen artesanies amb teixit de cotó, canastres, arcs, llances o màscares de fusta de bassa. La major part de la terra s'usa per al conreu del cafè, zones grans i protegides, però part del territori ha estat reduït per incompliment de la Llei Indígena, passant a mans privades il·legalment. La comunitat enfronta també problemes de desocupació i aïllament.

## Vegeu també

* Joc dels diablitos de Boruca

## Referències

* 1 2 3 4 http://www.southerncostarica.biz/spanish/Reserva-Indigena-Boruca/cat-areas-de-conservacion/Reserva-Indigena-Brunca/156/
# Opsodoras stuebelii

Opsodoras stuebelii és una espècie de peix d'aigua dolça de la família dels doràdids i de l'ordre dels siluriformes.
Poden assolir 11 cm de longitud total. És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (22 °C-25 °C) que es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* 1 2 Armi G., Torres. «Opsodoras stuebelii (Steindachner, 1882)» (en anglès). Fishbase.
* ↑ Sabaj, M.H. i C.J. Ferraris, Jr., 2003. Doradidae (Thorny catfishes). p. 456-469. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Barriga, R. «Peces de agua dulce del Ecuador» (en castellà). Revista de Información técnico-científica, XVI, 3, 1991, pàg. 7–88.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Ferraris, Carl J.: Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types. Zootaxa, 1418. 8 de març del 2007. ISBN 978-1-86977-058-7. PDF
# Grechishchevita

La grechishchevita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom en honor d'Oleg Konstantinovich Grechishchev (Олега Константиновича Гречищева) (1936 -), de l'Institut de Geologia de Novosibirsk (Rússia), qui va fer importants treballs sobre els dipòsits de mercuri de Tuvà.

## Característiques

La grechishchevita és un sulfur de fórmula química Hg$^{2+}$₃S₂(Br,Cl,I)₂. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1989. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la grechishchevita pertany a «02.FC: Sulfurs d'arsènic, àlcalis, sulfurs amb halurs, òxids, hidròxid, H₂O, amb Cl, Br, I (halogenurs-sulfurs)» juntament amb els següents minerals: djerfisherita, talfenisita, owensita, bartonita, clorbartonita, arzakita, corderoïta, lavrentievita, radtkeïta, kenhsuïta, capgaronnita, perroudita, iltisita, demicheleïta-(Br) i demicheleïta-(Cl).

## Formació i jaciments

Va ser descrita a partir de mostres recollides a dos indrets: els jaciments de mercuri d'Arzak i de Kadyrel, tots dos a la regió de Tuvà, a Rússia. Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Grechishchevite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 maig 2021].
# Westboro

Westboro és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 163 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Westboro tenia 163 habitants, 66 habitatges, i 47 famílies. La densitat de població era de 314,7 habitants per km².
Dels 66 habitatges en un 37,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,6% hi vivien parelles casades, en un 10,6% dones solteres, i en un 27,3% no eren unitats familiars. En el 25,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,3% tenia menys de 18 anys, un 3,1% entre 18 i 24, un 28,2% entre 25 i 44, un 24,5% de 45 a 60 i un 12,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.563 $ i la renda mediana per família de 32.813 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.750 $ mentre que les dones 16.563 $. La renda per capita de la població era de 12.466 $. Entorn del 7,3% de les famílies i el 8,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Westboro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Westboro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Maria Jaume

Maria Elisabet Jaume Martorell, coneguda simplement com a Maria Jaume, és una cantant, guitarrista i compositora mallorquina de pop i folk acústic. L'any 2019 va guanyar el concurs Sona9, fet que li va permetre gravar el seu primer disc. Titulat Fins a maig no revisc, aquest treball va ser produït per Pau Vallvé i publicat el 2020 sota el segell discogràfic Bankrobber.
Ha declarat que des de l'adolescència va tenir la inquietud d'escriure. Musicalment, es va veure influïda pel seu entorn familiar, que va fer que agafés la guitarra i comencés a musicar les seves pròpies lletres. Entre les seves influències musicals s'hi compten Nick Drake, Julia Jacklin, Miquel Serra, Angel Olsen i Antònia Font. Va conèixer Pau Vallvé el març de 2019 després d'un concert del músic a Palma, moment en què Vallvé es va interessar per les composicions de Maria. Després d'escoltar dues maquetes de les seves cançons, van acordar que gravarien plegats. Uns mesos més tard, animada per la seva família, Maria va presentar-se al concurs Sona9, que va guanyar. La participació en el concurs li va permetre agafar rodatge, donar-se a conèixer i va facilitar també la gravació del seu primer disc, Fins a maig no revisc., que va ser precedit pel senzill «Autonomia per principiants». El senzill i el disc van tenir una bona rebuda per part de públic i crítica. Va fer una primera gira durant el setembre de 2020, en escenaris com el Mercat de Música Viva de Vic, les Festes de Santa Tecla de Tarragona o les Festes de la Mercè a Barcelona, sota les restriccions sanitàries degudes a la pandèmia per coronavirus de 2020 a Catalunya. També ha tocat a Vespres d'Hivern, Portalblau o el Teatre Principal de Palma. El juny de 2021 va publicar un nou senzill inèdit, Un bon berenar. Actualment viu a Barcelona, ciutat a la qual es va mudar inicialment per estudiar antropologia, grau que va decidir posposar per poder centrar-se en la seva carrera musical i ingressar al Conservatori del Liceu.

## Discografia

* Fins a maig no revisc (Bankrobber, 2020)
* Voltes i voltes (Bankrobber, 2022)
* Nostàlgia Airlines (Bankrobber, 2024)

## Referències

* ↑ «L'hora de Maria Jaume». El Punt Avui [Consulta: 31 octubre 2020].
* 1 2 3 4 5 6 «Maria Jaume: "Els músics som una mica invisibles quan fem nosa"». Diari Ara, 05-09-2020. [Consulta: 26 setembre 2020].
* 1 2 3 «Maria Jaume, la mallorquina guanyadora del Sona9 2019, llança el seu primer disc». Diari de Balears, 01-09-2020. Arxivat de l'original el 2020-09-07. [Consulta: 26 setembre 2020].
* 1 2 «Maria Jaume reviu creativa i emancipada». Revista Enderrock, 18-06-2020. [Consulta: 26 setembre 2020].
* 1 2 3 Junk, Miquel «Alguna cosa faig bé si la gent que tant respect em reconeix el meu treball». Sa Plaça, 18-09-2020 [Consulta: 26 setembre 2020].
* 1 2 «La mallorquina Maria Jaume publicarà el disc de debut 'Fins a maig no revisc' el 4 de setembre». Viasona, 27-08-2020. [Consulta: 26 setembre 2020].
* ↑ Redacció. «Maria Jaume avança el seu nou disc amb '2008'», 01-04-2022. [Consulta: 2 abril 2022].
* ↑ «Maria Jaume publica un nou disc: ‘Nostàlgia Airlines’». IB3, 15-03-2024. [Consulta: 17 març 2024].
# Kugoieiski

Kugoieiski (en rus: Кугоейский) és un poble (un khútor) de l'óblast de Rostov, a Rússia, segons el cens rus del 2010 tenia 83 habitants. Pertany al districte de Zernograd.

## Referències

* ↑ «Топографическая карта Ростовской области. Генштаб Советской Армии.». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ «Почвенная карта России». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ Plantilla:Публикация
# Porcupine

* Per a altres significats, vegeu «Porcupine (desambiguació)».
Porcupine (lakota: pȟahíŋ siŋté; "jove porc espí") és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 407 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Porcupine tenia 407 habitants, 89 habitatges, i 76 famílies. La densitat de població era de 16,6 habitants per km².
Dels 89 habitatges en un 47,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 32,6% hi vivien parelles casades, en un 38,2% dones solteres, i en un 13,5% no eren unitats familiars. En el 9% dels habitatges hi vivien persones soles l'1,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 42% tenia menys de 18 anys, un 13,5% entre 18 i 24, un 21,6% entre 25 i 44, un 18,9% de 45 a 60 i un 3,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 21 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 114,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.583 $ i la renda mediana per família de 26.667 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.786 $ mentre que les dones 26.250 $. La renda per capita de la població era de 4.429 $. Entorn del 30,8% de les famílies i el 28,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Ullrich, Jan F. New Lakota Dictionary. 2a edició. Bloomington, IN: Lakota Language Consortium, 2014. ISBN 978-0-9761082-9-0 [Consulta: 19 gener 2015]. Arxivat 2016-10-18 a Wayback Machine.
* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Porcupine». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Porcupine». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Azerbaidjan als Jocs Olímpics de la Joventut

Azerbaidjan participa als Jocs Olímpics de la Joventut des de la primera edició, realitzada a Singapur de 2010.

## Medalles
### Jocs Olímpics d'estiu de la Joventut

| Esdeveniment | | | | Total |
| Singapur 2010 | 0 | 5 | 3 | 8 |
| Nanquín 2014 | 5 | 6 | 1 | 12 |
| Buenos Aires 2018 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Total | 5 | 11 | 4 | 20 |

### Jocs Olímpics d'hivern de la Joventut

| Esdeveniment | | | | Total |
| Lausana 2010 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Total | 0 | 0 | 0 | 0 |

## Referències

* «Competitors List: Azerbaijan» (en anglès). Arxivat de l'original el 9 novembre 2015. [Consulta: 12 febrer 2020].
* «Azerbaijan - Participants» (en anglès). Arxivat de l'original el 9 d'agost 2014. [Consulta: 12 febrer 2020].

## Vegeu també

* Jocs Olímpics de la Joventut
# Gimnocèfal

El gimnocèfal (Pityriasis gymnocephala) és una espècie d'ocell, única del seu gènere (Pityrisis, Lesson, 1839) i de la família dels pitiriàsids (Pityriaseidae, Mayr et Amadon, 1951), que pertany a l'ordre dels passeriformes. És una espècie enigmàtica i poc comuna de la selva tropical de Borneo.

## Morfologia

* És un ocell de mida mitjana, que fa uns 25 cm de llargària.
* De color negre o gris molt fosc, amb cuixes vermelles, i també el cap, la gola, i el coll, amb gris a la zona auricular i una corona de plomes grogues.
* Una taca alar blanca visible en vol. Les femelles també tenen taques vermelles als costats.
* Bec negre, gros i ganxut, i cua curta. El capell està cobert per zones de pell grogues.
* Els joves tenen cuixes negres, taques auriculars vermelles i anell ocular també vermell.
* És una espècie sorollosa, amb una bona varietat de cants no musicals.

## Hàbitat i distribució

Ocell endèmic de Borneo, viu a les terres baixes fins als 1.200 m, encara que la distribució és escassa, irregular i impredictible. Es troba tant en boscos primaris i secundaris de terres baixes, boscos pantanosos, incloent-hi la torba, boscos mixtos i manglars.

## Taxonomia

Les relacions d'aquesta espècie han estat controvertides. De vegades, s'ha col·locat en els prionòpids, cractícids, artàmids i còrvids. Actualment ha estat ubicada a la seva pròpia família, arran els estudis de Moyle et al. (2006)

## Hàbits

És una espècie sociable que es mou en petites manades de 6-10 aus sorolloses, pel dosser superior i mitjà del bosc, de vegades acompanyats d'altres grans aus forestals. Els seus moviments en el dosser són lents i pesats, i vola amb una ràpida i superficial batuda d'ales.

## Alimentació

S'alimenta principalment d'invertebrats grans, especialment ortòpters, escarabats, lepidòpters, cigales, tèrmits i aranyes que pleguen del fullatge dels arbres, branques i troncs. També mengen petits vertebrats i fruites.

## Reproducció

La conducta reproductora és poc coneguda.

## Conservació

La principal amenaça és la destrucció de l'hàbitat per tala dels boscos de les terres baixes primàries i la crema de boscos pantanosos de torba. L'espècie ha patit gairebé amb tota seguretat una disminució de la població. No obstant això, també habita en els boscos en els vessants menys afectats.

## Referències

* MacKinnon, John; & Phillipps, Karen. (1993). A Field Guide to the Birds of Borneo, Sumatra, Java and Bali. OUP: Oxford. ISBN 0-19-854035-3.
* ↑ «Gimnocèfal». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 31-1-2021 (català)
* ↑ Descripció en Oriental Bird Club Arxivat 2008-05-16 a Wayback Machine. Rev. 6-05-2010
* ↑ RG Moyle, J Cracraft, M Lakim, J Nais et FH Sheldon. 2006. Reconsideration of the phylogenetic relationships of the enigmatic Bornean Bristlehead (Pityriasis gymnocephala). Molecular Phylogenetics and Evolution 39: 893–898

## Enllaços externs

* Fotos de botxí de Borneo en Oriental Bird Club Arxivat 2016-01-27 a Wayback Machine..
# Parc nacional de Miguasha

El Parc Nacional de Miguasha és un una àrea protegida prop de Carleton-sur-Mer a la península quebequesa de Gaspé, al Canadà. Creat el 1985 pel govern del Quebec, Miguasha va ser designat Patrimoni de la Humanitat l'any 1999 en reconeixement per l'estat de conservació dels seus fòssils, que mostren un moment crucial en l'evolució de la vida a la Terra.
El museu del parc compta amb exposicions de fòssils i restes paleontològiques del parc. La col·lecció del museu inclou més de 9.000 exemplars de peixos i plantes fòssils.
Els penya-segats costaners estan formats de roca sedimentaria gris i són del Devonià Superior. Estan formats per capes alternes de gresos i lutites d'uns 350-375 milions d'anys. Actualment a la zona hi trobem boscos de bedolls, àlbers i avets.

## Paleontologia

El Parc Nacional de Miguasha és considerat el lloc més important pel que fa a la paleontologia pels fòssils del període Devonià, també conegut com a l'"era dels peixos". Cinc de sis grups de peixos fòssils d'aquest període datats en uns 370 milions d'anys, es troben dins dels límits d'aquest parc. També s'hi han trobat importants fòssils en un estat òptim de conservació de sarcopterigi, predecessors dels tetràpodes, que són els avantpassats dels primers vertebrats terrestres amb quatre extremitats.

## Història

Aquesta àrea protegida va ser instituïda com a Parc per la conservació l'any 1985. L'any 1999 va ser declarat patrimoni de la humanitat per la UNESCO.
Els primers fòssils de cloïsses van ser trobats l'any 1842 per Abraham Gesner (1797-1864), geòleg, metge i un dels fundadors de la indústria petroliera. Durant aquell any Gesner va trobar una gran quantitat de restes fòssils de cloïsses que va dur al Museu Britànic de Londres i al London Scottish Museum d'Edimburg. Avui en dia, ja s'hi han identificat, catalogat i classificat uns 5.000 fòssils.

## Referències

* ↑ Pàgina oficial del parc, miguasha.ca [consulta 25 de març de 2014]
* ↑ http://whc.unesco.org/en/list/686
# María Nicanor

María Nicanor (Barcelona, c. 1980) és una conservadora de museus espanyola especialitzada en el disseny i la història de l'arquitectura. Ha ocupat càrrecs importants al Victoria and Albert Museum, al Museu Guggenheim de Nova York i al Museu Cooper Hewitt del Smithsonian.
María Nicanor va néixer a Barcelona. El seu pare és cineasta i la seva mare és advocada especialitzada en propietat intel·lectual en les arts. Nicanor va obtenir una llicenciatura a la Universitat Autònoma de Madrid, amb l'especialitat en teoria i història de l'arquitectura. També va estudiar en la Universitat Sorbona i va completar un mestratge en estudis de museus a la Universitat de Nova York.
María Nicanor va ser la primera directora de la Fundació Norman Foster a Madrid. Va ser curadora d'arquitectura i disseny al Victoria and Albert Museum de Londres.
També va tenir diversos rols al Museu Guggenheim de Nova York entre els anys 2003 i 2013, inclòs el rol de curadora d'arquitectura i disseny. Va ser la líder de l'equip del laboratori itinerant anomenat BMW Guggenheim Lab.
Es va convertir en directora executiva de Rice Design Alliance a l'Escola d'Arquitectura de la Universitat de Rice l'any 2017.

## Referències

* ↑ «La española María Nicanor se pone al frente del Cooper Hewitt, uno de los mejores museos de diseño del mundo» (en castellà). Architectural Digest España, 16-02-2022. [Consulta: 4 març 2023].
* 1 2 Pogrebin, Robin. «Cooper Hewitt Design Museum Gets a New Director» (en anglès americà). The New York Times, 08-02-2022. Arxivat de l'original el 2022-02-08. [Consulta: 25 maig 2023].
* ↑ «Maria Nicanor Named Director of Cooper Hewitt, Smithsonian Design Museum» (en anglès). Cooper Hewitt, 08-02-2022. [Consulta: 14 febrer 2022].
* ↑ Seward, Aaron «Q&A with Maria Nicanor» (en anglès). Texas Architect Magazine, 21-01-2021. ISSN: 0040-4179 [Consulta: 14 febrer 2022].
* ↑ «María Nicanor Named Director of Cooper Hewitt, Smithsonian Design Museum» (en anglès). Arquitectura Viva, 09-02-2022. [Consulta: 25 maig 2023].
# Attar

«Attar» té aquests significats:
* Nom de divinitat aràbiga: Attar (déu)
* Farid-ad-Din Attar, escriptor
* Tipus de perfum: [[attar (oli)]
# Opuntia chlorotica

Opuntia chlorotica és una espècie de planta fanerògama de la família dels cactus, nativa d'Amèrica del Nord als estats de Baixa Califòrnia, Sonora, Arizona, Califòrnia, Nevada, Nou Mèxic i Utah. S'han dut a terme algunes anàlisis de l'àrea que abastada prehistòricament per O. chlorotica a les muntanyes Waterman d'Arizona. Aquestes anàlisis del nucli de pol·len indiquen que aquesta espècie de cactus estava present al nord d'Arizona a finals del període glaciar de Wisconsin.
És un arbust que creix en forma d'arbre i arriba a mesurar d'1 a 2 metres d'alçada. És espinós i té un diàmetre de fins a 20 cm. Els cladodis són arrodonits o àmpliament oblongs de color blau-verd-groc a verd. Les fulles mesuren fins a 6 mm de llarg. Les flors són grogues brillants que estan tenyides de vermell, de 5 a 8 cm de llarg i tenen un diàmetre de 4 a 6 cm. El fruit és carnós, gairebé esfèric o el·lipsoïdal, tenyit de color grisenc i vermellós.

## Taxonomia

Opuntia chlorotica va ser descrita per Engelm. i J.M. Bigelow i publicada a Proceedings of the American Academy of Arts and Sciences 3: 291–292, l'any 1856.

### Etimologia

* Opuntia: nom genèric que prové del grec usat per Plini el Vell per a una planta que va créixer al voltant de la ciutat d'Opunte a Grècia.
* chlorotica: epítet llatí que significa "de color verd".

### Sinonímia

* Opuntia palmeri Engelm. ex J.M. Coult.

## Referències

* ↑ C. Michael Hogan. 2009
* ↑ «Opuntia chlorotica». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 13 gener 2013].
* ↑ Opuntia a Nombres Botánicos.
* ↑ chlorotica a Epítetos Botánicos
* ↑ «Opuntia chlorotica a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 17 juliol 2017].

## Bibliografia

* Abrams, L. 1951. Geraniums to Figworts. 3: 866 pp. In L. Abrams Ill. Fl. Pacific States. Stanford University Press, Stanford.
* CONABIO. 2009. Catálogo taxonómico de especies de México. 1. In Capital Nat. México. CONABIO, Mexico City.
* Flora of North America Editorial Committee, e. 2003. Magnoliophyta: Caryophyllidae, part 1. 4: i–xxiv, 1–559. In Fl. N. Amer.. Oxford University Press, New York.
* Hickman, J. C. 1993. Jepson Man.: Higher Pl. Calif. i–xvii, 1–1400. University of California Press, Berkeley.
* Munz, P. A. 1974. Fl. S. Calif. 1–1086. University of California Press, Berkeley.
* Munz, P. A. & D. D. Keck. 1959. Cal. Fl. 1–1681. University of California Press, Berkeley.
* Shreve, F. & I. L. Wiggins. 1964. Veg. Fl. Sonoran Des. 2 vols. Stanford University Press, Stanford.

## Enllaços externs

* http://cactiguide.com/cactus/?genus=Opuntia&species=chlorotica