OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Zone 9

Zone 9 és un grup de bloguers etiòpics, que mantenen un blog en amhàric. El nom del grup s'inspira en la presó estatal d'Etiòpia a Addis Abeba, coneguda com a Kaliti, que té vuit zones. Els bloguers, que argumentaven que sentien que Etiòpia mateixa s'estava convertint en una part més de la presó (Zona 9), s'autoanomenen els Zone9ers. Tenen com a lema We Blog Because We Care (‘Bloguegem perquè ens importa’).
El 25 i 26 d'abril de 2014, el govern d'Etiòpia va detenir a sis membres de la xarxa i a tres altres periodistes, una acció que va motivar protestes arreu d'Etiòpia i a la xarxa. La detenció d'aquests bloguers es va produir dos dies després que Zone 9 anunciés la seva tornada després d'un silenci de gairebé sis mesos.

## Detencions i càrrecs

Els tres periodistes i els sis bloguers coneguts per la Zona van ser acusats de terrorisme el 18 de juliol de 2014 per tenir vincles amb un grup fora de la llei, per planejar presumptes atacs i per assistir en un taller de seguretat digital.
Els sis bloguers de Zone9 i els tres periodistes detinguts foren:
* Befeqadu Hailu – un antic treballador de la St. Mary’s University College, activista i bloguer
* Mahlet Fantahun – expert en dades del Ministeri de Salut d'Etiòpia
* Atnaf Berahane – peofessional en tecnologia de la informació de l'Ajuntament d'Addis Abeba, expert en seguretat digital i bloguer
* Natnael Feleke – treballador del Construction and Business Bank, economista de professió i defensor dels drets humans
* Zelalem Kiberet – professor de la Universitat d'Ambo, advocat i bloguer
* Abel Wabela – enginyer d'Ethiopian Airlines, enginyer de professió i bloguer
* Edom Khassay – periodista freelance i membre actiu de l'Associació de Periodistes Etiòpics Ambientals (EEJA)
* Tesfalem Waldyes – periodista freelance per a Addis Standard i altres mitjans
* Asmamaw Hailegeorgis – periodista d'Addis Guday

## Referències

* ↑ Zuckerman, Ethan. «“The Zone 9 Bloggers Are Writing From the Outer Ring of the Prison, the Nation Itself”». Global Voices Online, 31-07-2014.
* ↑ «Ethiopia Zone 9 bloggers charged with terrorism». bbc.com, 18-07-2014.
* ↑ «#BBCtrending: Jailed bloggers spark Ethiopia trend». BBC News, 30-04-2014.
* ↑ «Ethiopia Zone 9 bloggers charged with terrorism». BBC.
* ↑ «In Ethiopia, Protecting Yourself Online Is a Crime». Huffington Post, 22-07-2014. [Consulta: 31 juliol 2014].
* ↑ «Ethiopia Detains Several Bloggers and Journalists».
* ↑ «Ethiopia Detains Bloggers». Aljazeera.

## Enllaços externs

* Blog Zone 9 Arxivat 2014-08-01 a Wayback Machine. (amhàric)
# Estació de Camp-redó

Mapa sinòptic línia R16 :
Camp-redó és una estació de ferrocarril propietat d'adif situada al sud del nucli de població de Camp-redó, al municipi de Tortosa, a la comarca catalana del Baix Ebre. L'estació es troba a la línia Tarragona - Tortosa/Ulldecona i hi tenen parada trens de la línia R16 dels serveis regionals de Rodalies de Catalunya, operats per Renfe Operadora.
Aquesta estació de la línia de Tortosa va entrar en servei l'any 1867 quan va entrar en servei el tram construït per la Companyia Ferroviària d'Almansa a València i Tarragona (AVT) entre l'Aldea i Ulldecona obrint l'últim tram d'una línia que ja tenia serveis des de l'Aldea cap al nord i des d'Ulldecona al sud des de 1865. Aquest tram va ser l'últim en posar-se en funcionament per la construcció del pont del riu Ebre.
L'any 2016 va registrar l'entrada de 1.000 passatgers.

## Serveis ferroviaris

Serveis regionals de Rodalies de Catalunya :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Tortosa | Tortosa | | L'Aldea - Amposta | Barcelona-Estació de França Barcelona-Sant Andreu Comtal |

## Referències

* ↑ «Conegueu la línia R16». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2012-01-13. [Consulta: 23 febrer 2012].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
* Renfe Operadora
# Louder than Words

Louder than Words és el títol d'una cançó de l'àlbum The Endless River del grup britànic de rock progressiu Pink Floyd. Els autors d'aquesta peça són David Gilmour i Polly Samson. La cançó, amb lletres escrites per Samson per acompanyar una composició per Gilmour, va ser gravada originalment per la banda britànica com a pista de tancament del seu quinzè àlbum d'estudi, The Endless River. La pista, que té les seves arrels en les sessions de 1993 per a l'anterior àlbum d'estudi de la banda, The Division Bell, compta amb una aparició pòstuma per l'ex teclista i membre fundador de Pink Floyd, Richard Wright, i una aparició del quartet de corda electrònic Escala. "Louder than Words" és l'única cançó a l'àlbum cantada pel vocalista Gilmour.

## Referències

* ↑ «About». Pink Floyd. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 14 octubre 2014].
# Torrent Bo (Vallès Occidental)

El torrent Bo és un curs fluvial de Castellbisbal, neix a prop de les casetes de ca n'Oliveró. La vall del torrent passa a llevant de la urbanització de Can Santeugini i desemboca al Llobregat entre els turons de les Forques i de la Coromina.

## Referències

* Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Murila

Murila, també anomenat Maurila o Mavula, va ser un religiós hispanovisigot, bisbe de Palència vers 587 i 606.
Sacerdot de fe arriana, i pel seu nom possiblement de llinatge got. Està documentat des del 587/588, és el primer bisbe palentí a partir del qual hi ha dades històriques ben constatades. Això el diferencia dels bisbes anteriors esmentats per autors com Pedro del Pulgar o Enrique Flórez a partir de supòsits i d'indicis. Hauria estat nomenat pel rei Leovigild, a la força segons apunta Flórez en contra dels fidels i prelats catòlics de Palència. Després, durant el regnat de Recared, va ser present al III Concili de Toledo (589), on va ser un dels bisbes que va abjurar de la fe arriana. A les actes conciliars apareix com Valentinae ecclesiae episcopus, una falta de la tradició manuscrita, doncs al concili hi consten tres bisbes com a valencians i hi manca el de Palència. En tot cas, l'existència d'un bisbe anomenat Murila és coneguda gràcies al testimoni indubtable d'Ildefons de Toledo, que va afirmar que Conanci va ser el seu successor a la seu palentina. Signatari de les actes conciliars, apareix en el segon lloc d'entre els 56 bisbes sufraganis de Toledo, fet que demostra la seva antiguitat. Hom ha afirmat que va continuar al càrrec fins al 606/607, que el succeeix amb poca diferència Conanci, i no pas un suposat bisbe Tonanci, de fet la mateixa persona, confusió creada per males versions de les actes conciliars, present al IV Concili de Toledo i no al III.

## Notes

* ↑ Hi ha altres variants del nom, apuntades per Fernández del Pulgar. Són: Maurilans, Mavulans. Són, segons Flórez, incorrectes, doncs una declinació del nom d'arrel visigoda. Això, a més, ha dut a confusions a distingir a dues persones, quan, de fet, només n'és una.
* ↑ En aquest grup hi ha el sant llegendari Nèstor, i noms sobre els que s'ha escrit al respecte, com Pastor, Pere o Toribi, però l'existència dels quals no està prou demostrada.

## Referències

* 1 2 García Moreno, 1974, p. 139-140.
* 1 2 3 Fernández de Madrid, 1932, p. 110.
* ↑ Flórez, 1860, p. 24.
* ↑ AADD, 2002, p. 74.
* ↑ Fernández del Pulgar, 1679, p. 329.
* ↑ Flórez, 1860, p. 13.
* ↑ Flórez, 1860, p. 22.
* 1 2 Flórez, 1860, p. 23.

## Bibliografia

* AADD. Palencia en los siglos del Románico (en castellà). Palencia: Fundación Santa María la Real, 2002. ISBN 84-89483-20-5.
* Fernández de Madrid, Alonso. Silva Palentina (en castellà). Tom I. Palència: Diputació Provincial de Palència, 1932.
* Fernández del Pulgar, Pedro. Teatro clerical, apostólico y secular de las iglesias catedrales de España (en castellà). Madrid: Viuda de Francisco Nieto, 1679.
* Flórez, Enrique. España sagrada (en castellà). Tom VIII. Madrid: Reial Acadèmia de la Història, 1860.
* García Moreno, Luis A. Prosopografía del Reino Visigodo de Toledo (en castellà). Salamanca: Universidad de Salamanca, 1974. ISBN 84-600-6018-7.
# Panteó modernista de Marià Vayreda

El Panteó modernista de Marià Vayreda és una obra d'Olot (Garrotxa).

## Descripció

El conjunt està format per una creu de Malta amb un rectangle a la part central i amb acabaments lobulats. A la part central hi ha la làpida en bronze, ornada amb flors i fullatges estilitzats. Els quatre braços de la creu porten les següents decoracions: les inicials D O M, l'escut de Catalunya, les inicials P X J, un escut partit amb l'Agnus Dei i dues franges amb tres estrelles de vuit puntes. El conjunt és tancat per quatre pilastres de pedra i reixes de ferro formant grans llaçades.

## Història

Marià Vayreda, germà del paisatgisme Joaquim i del botànic Estanislau va morir a Barcelona l'any 1903. Celestí Devesa va dissenyar l'any 1905 el seu sepulcre i la làpida en bronze va ser fosa als tallers de Can Barberí d'Olot.

## Referències

* 1 2 3 «Panteó modernista de Marià Vayreda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Ērgļi

El municipi d'Ērgļi (en letó: Ērgļu novads) és un dels 110 municipis de la República de Letònia, que es troba localitzat al centre del país bàltic, i que té com a capital la localitat de Smārde. El municipi va ser creat l'any 2006 després d'una reorganització territorial.

## Ciutats i zones rurals

* Ērgļis pagasts (zona rural)
* Lapmežciema pagasts (zona rural)
* Smārdes pagasts (zona rural)

## Població i territori

La seva població està composta per un total de 3.570 persones (2009). La superfície del municipi té uns 379,5 kilòmetres quadrats, i la densitat poblacional és de 9,41 habitants per kilòmetre quadrat.

## Referències

* ↑ «Iedzivotaju skaits Latvija 2009.gada 14.janvari, pašvaldibu velešanu izsludinašanas diena» (en letó). Comissió Central d'Elecció de la República de Letònia. Arxivat de l'original el 2012-02-05. [Consulta: 9 gener 2015].
* ↑ «Administrativi teritorialais iedalijums» (doc) (en letó). Ministeri de Protecció del Medi Ambient i Desenvolupament Regional, 2008. Arxivat de l'original el 2012-02-16. [Consulta: 9 gener 2015].
# Estació de Camp de l'Arpa

Mapa Metro Línia 5 :
Camp de l'Arpa és una estació de la L5 del Metro de Barcelona situada sota el carrer Indústria al districte de Sant Martí de Barcelona.
L'estació va entrar en servei el 1970 com a part de la Línia V amb el nom de Campo del Arpa fins que el 1982 amb la reorganització dels números de línies i canvis de nom d'estacions va adoptar el nom actual.
El febrer del 2024 un home va agredir en aquesta estació totes les dones presents. Finalment, l'home va ser detingut i investigat.
Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Cornellà Centre | Sant Pau | Dos de Maig | | La Sagrera | Vall d'Hebron |

## Accessos

* Passeig Maragall
* Carrer Indústria

## Vegeu també

* Llista d'estacions del metro de Barcelona
* Xarxa ferroviària de Catalunya

## Referències

* ↑ 324cat. «El detingut per la brutal agressió al metro ja hauria atacat altres dones abans», 16-02-2024. [Consulta: 16 febrer 2024].
# Sevane

Sevane és una parròquia consagrada a Sant Joan pertanyent al municipi de Becerreá, província de Lugo.
Segons el padró municipal de 2004 la parròquia de Sevane tenia 30 habitants (15 homes i 15 dones), distribuïts en 4 entitats de població (o lugares), el que pressuposà una disminució en relació al padró de l'any 1999 quan hi havia 37 habitants. Segons l'IGE, el 2014 la seva població va caure fins a les 25 persones (9 homes i 16 dones).

## Llocs

* Cousín
* Donín
* Sevane
* Souto

## Referències

* ↑ «Dades estadístiques de població». Instituto Galego de Estadística.
# Murta (revista)

Murta (subtitulada «mensuario de arte») va ser una revista literària mensual en castellà que es va publicar a la ciutat de València des del novembre de 1931 al febrer de 1932: quatre números en total.
Els joves escriptors que la van promoure (Ramón Descalzo, Rafael Duyos i Pascual Pla y Beltrán) pretenien proporcionar un mitjà d'expressió a un petit grup d'intel·lectuals valencians de llengua castellana ideològicament molt divers (des de la militància comunista de Pla y Beltrán i el liberalisme progressista de Descalzo al dretanisme de Rafael Duyos, que ingressà en la Falange tres anys després), amb el propòsit de renovar l'ambient literari i artístic valencià incorporant-hi els nous corrents desenvolupats per la generació del 27, en oposició al tradicionalisme localista i a la persistència del sorollisme. La diversitat dels promotors de la revista es va reflectir també en les estètiques dels col·laboradors, des de la deshumanització avantguardista de Benjamín Jarnés i Max Aub al compromís social de Juan Gil-Albert i Antonio Espina, al costat de la línia més tradicional i humanitzada representada per Leopoldo Panero, Alejandro Gaos, Bernardo Clariana, José Luis Cano, i altres en qui es combinaven ambdues tendències, com el mateix Gil-Albert i Juan Chabás, a més d'autors de la generació del 27 com Vicente Aleixandre, Juan José Domenchina, Enrique Díez Canedo, Gerardo Diego i Luis Cernuda. El contingut de la revista no era sols literari, sinó que incloïa també la crítica d'art, amb col·laboracions de Feliu Dosart, José Antonio Maravall, Sebastià Gasch i el mateix Aub; comentaris sobre cinema, anàlisis literàries, i un parell d'il·lustracions (un dibuix i un fotomuntatge) de Josep Renau. La seua influència va ser escassa fora de cercles minoritaris, a causa de la reacció desfavorable o el silenci amb què va ser acollida per la premsa local, i per la seua extinció motivada per l'agreujament de les dissensions polítiques i estètiques entre els seus promotors.

## Referències

* ↑ Blasco Laguna, Ricard. «Murta». A: Gran Enciclopedia de la Región Valenciana. València: Mas Ivars, 1973, vol. 7, p. 257-258. ISBN 9788430055395.
* ↑ Peiró Barco, José Vicente. «Max Aub y la revista Murta». A: Max Aub, testigo del siglo XX. Congreso internacional del centenario, València, del 7 al 12 d'abril de 2003.
# HVV

HVV o hvv té els següents significats:
* Transport: Hamburger Verkehrsverbund, federació d'operadors de transport públic a Hamburg (Alemanya)
* Esport: HVV Den Haag, equip de futbol a la Haia (Països Baixos)
* Lingüística hvv, codi d'una llengua ameríndia septentrional vegeu llista de codis SIL o llista de codis ISO 639-3
# Trasplantament cardíac

Un trasplantament cardíac, o un trasplantament de cor, és un procediment de trasplantament quirúrgic realitzat en pacients amb insuficiència cardíaca en fase terminal o malaltia arterial coronària greu quan altres tractaments mèdics o quirúrgics han fracassat. A partir del 2018, el procediment més comú és utilitzar un cor en funcionament, amb o sense els dos pulmons, d'un donant d'òrgans recentment mort (la mort cerebral és l'estàndard) i implantar-lo al pacient. El propi cor del pacient s'extreu i se substitueix pel cor del donant (procediment ortotòpic) o, molt menys freqüentment, el cor malalt del receptor es deixa al seu lloc per donar suport al cor del donant (procediment de trasplantament heterotòpic).
El primer trasplantament cardíac realitzat amb èxit a Catalunya i a l'Estat espanyol va tenir lloc a l'Hospital de la Santa Creu i Sant Pau la nit del 8 al 9 de maig de 1984. Els cirurgians que van dur a terme l'operació van ser els doctors Josep Maria Caralps i Josep Oriol Bonín. Concretament, el 8 de maig un donant idoni va aparèixer a l'Hospital Universitari de Bellvitge, un noi de 21 anys que havia mort d'un accident de trànsit. L'òrgan va ser extret en aquell hospital i es va traslladar a Sant Pau per implantar-se en un pacient de 29 anys amb una miocardiopatia dilatada en fase terminal a qui els metges només donaven tres mesos de vida si no se li feia un trasplantament.
Cada any es realitzen aproximadament 3.500 trasplantaments de cor a tot el món, més de la meitat dels quals als EUA. Els períodes de supervivència postoperatoris tenen una mitjana de 15 anys. El trasplantament de cor no es considera una cura per a les malalties del cor; més aviat és un tractament destinat a millorar la qualitat i la durada de la vida d'un receptor.

## Referències

* ↑ «Donor selection in heart transplantation». Journal of Thoracic Disease, 6, 8, 2014, pàg. 1097–1104. DOI: 10.3978/j.issn.2072-1439.2014.03.23. PMC: 4133543. PMID: 25132976.
* 1 2 Cornellana Puigarnau, Chus. Hospital de Sant Pau. Història i vivències 1965-2009. Barcelona: Associació Amics i Alumnes Hospital de Sant Pau, 01-01-2009, p. 115. ISBN 978-84-09-41086-6.
* 1 2 «Doctor, quants trasplantaments amb èxit han fet?». Diari Ara, 10-05-2014. [Consulta: 1r febrer 2024].
* ↑ «The total artificial heart». Journal of Thoracic Disease, 7, 12, 2015, pàg. 2172–80. DOI: 10.3978/j.issn.2072-1439.2015.10.70. PMC: 4703693. PMID: 26793338.
* ↑ Till Lehmann (director) (2007). The Heart-Makers: The Future of Transplant Medicine (documentary film). Germany: LOOKS film and television.
* ↑ «Current status of paediatric heart, lung, and heart-lung transplantation». Archives of Disease in Childhood, 89, 4, 2004, pàg. 386–89. DOI: 10.1136/adc.2002.017186. PMC: 1719883. PMID: 15033856.
# Yelm

Yelm és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2010 tenia 5.900 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Yelm tenia 3.289 habitants, 1.216 habitatges, i 807 famílies. La densitat de població era de 225,6 habitants per km².
Dels 1.216 habitatges en un 41,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,2% hi vivien parelles casades, en un 14,4% dones solteres, i en un 33,6% no eren unitats familiars. En el 27,1% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,67 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,26.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32% tenia menys de 18 anys, un 9,3% entre 18 i 24, un 31,4% entre 25 i 44, un 16,6% de 45 a 60 i un 10,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.453 $ i la renda mediana per família de 45.475 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.037 $ mentre que les dones 24.474 $. La renda per capita de la població era de 15.865 $. Aproximadament el 7,9% de les famílies i el 10,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Yelm». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Yelm». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Euro Milions

Euro Milions és una loteria jugada en alguns estats europeus. Fou llançada un dissabte, dia 7 de febrer de 2004. El primer sorteig va tenir lloc a París, el dia 13 de febrer de 2004. Inicialment, els estats que integraven aquesta loteria eren la Gran Bretanya, l'Estat espanyol i França, però el 8 d'octubre de 2004 el grup es va ampliar, amb la inclusió d'Àustria, Bèlgica, Irlanda, Luxemburg, Portugal i Suïssa. Els sortejos tenen lloc cada divendres a París. Cada columna de la butlleta de joc costa 2 € a la majoria dels països on es ven. Els premis, excepte el Jackpot, prenen valor d'acord amb la quantitat de participants que cada país ha tingut.
El 6 d'octubre de 2017, es va guanyar l'històric pot de 190 milions d'euros a Las Palmas a Gran Canària.
El 7 de juliol de 2020, es va guanyar el segon major premi que deixa l'Euromillones a Espanya en la quantitat de 145 milions d'euros a Mayorga.

## Referències

* ↑ Paragraph 7.1 (Translation: "The draws for the Euro Millions game take place on Tuesday and Friday evenings at the time specified by the organisers of the game, which is around 21:45 (CET), Paris time.")
* ↑ «EuroMillions Interactive Game Procedures». The National Lottery, 27-02-2012. Arxivat de l'original el 3 setembre 2012. [Consulta: 22 setembre 2012].
* ↑ «elmundo.es - París acoge hoy el primer sorteo de la lotería 'Euromillones'». [Consulta: 28 desembre 2017].
* ↑ Ltd, Lottoland. «EuroJackpot: loteria y sorteo de Euro Jackpot» (en anglès). [Consulta: 28 desembre 2017].
* ↑ https://elcaso.elnacional.cat/ca/successos/euromillones-penya-15-amics-pot-144-milions-bar-central-premi-mayorga-valladolid_34268_102.html
# Montafia

Montafia, (Montafìa en piemontès) és un municipi situat al territori de la província d'Asti, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis de Buttigliera d'Asti, Capriglio, Cortazzone, Piea, Piovà Massaia, Roatto, San Paolo Solbrito, Viale i Villanova d'Asti.
Pertanyen al municipi les frazioni de Bagnasco, Valdelserro, Vignole i Zolfo.
# Gal Antípatre

Gal Antípatre (llatí: Gallus Antipater; grec antic: Ἀντίπατρος) va ser un historiador romà que va viure durant el període dels Trenta Tirans.
És censurat per Trebel·li Pol·lió per l'adulació que fa d'Aurèol, un usurpador al tron de l'imperi. El mateix Pol·lió va conservar un breu fragment de la seva obra, per la resta perduda.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/233?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=GallusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 223. ]
# Trucafort

Trucafort, nom de fum de Gabriel Torrent de la Goula, és un personatge propi de la mitologia catalana, caracteritzat com un home alt com una muntanya, amb una barba tan llarga que la trepitja en caminar.
Comú en les històries per a la mainada a Castellar de n'Hug, segons l'obra Folklore de Catalunya de Joan Amades i Gelats, el Trucafort carrega dues pedres, una sobre el cap i una altra deu cops més pesant que descarrega sobre els nens que no fan bondat.
Entre els anys 1970 i 1990 fou un personatge comú dels contes populars catalans, inclòs en l'Educació Primària de Catalunya. Se'l considera un exemple rondallístic dels extrems de l'aparença física en el binomi gran-petit, atès que els gegants com el Trucafort són un dels més comuns d'aquesta mena en la tradició oral mediterrània.
Paradoxalment, la seva faceta de bandoler esdevé un exemple de contrast entre allò que va suposar realment la vida de Torrent de la Goula amb el romanticisme que ha perdurat en la llegenda del personatge mitològic popular, puix que la figura de Trucafort no segueix en cap cas els estàndards de bandoler d'esperit noble o mogut per raons de justícia social.

## Referències

* 1 2 Amades i Gelats, 1950, p. 91.
* 1 2 Sánchez Cartró, 2021, p. 71.
* 1 2 Núria «El conte popular català com a eina de transmissió dels valors educatius». Temps d'Educació. Institut de Ciències de l'Educació, Universitat de Barcelona, 12, 1994. ISSN: 0214-7351.

## Bibliografia

* Amades i Gelats, Joan. Folklore de Catalunya. Barcelona: Editorial Selecta, 1950. ISBN 84-298-0582-6.
* Sánchez Cartró, Adriana. El bandoler: de personatge històric a mite popular. Estudi del fenomen del bandolerisme durant l’edat moderna i la seva repercussió a l’època contemporània (Tesi). Universitat Autònoma de Barcelona, 2021.