OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Campionat del món de ciclisme en pista de 1926

El Campionat Mundial de Ciclisme en Pista de 1926 es va celebrar a Milà i Torí (Itàlia) del 24 de juliol a l'1 d'agost de 1926.
Les competicions de velocitat es van realitzar a Milà i la de Mig fons darrere moto a Torí. En total es va competir en 3 disciplines, 2 de professionals i 1 d'amateurs.

## Resultats
### Professional

| Prova | | | |
| Velocitat individual | Piet Moeskops Països Baixos | Cesare Moretti Itàlia | Lucien Michard França |
| Darrere moto | Victor Linart Bèlgica | Gustave Ganay França | Paul Suter Suïssa |

#### Amateur

| Prova | | | |
| Velocitat individual | Avanti Martinetti Itàlia | Léon Galvaing França | Antoine Mazairac Països Baixos |

## Medaller

| Pos. | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Itàlia | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 2 | Països Baixos | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 3 | Bèlgica | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 4 | França | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 5 | Suïssa | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Enllaços externs

* Resultats a la web de l'UCI
* World Championship Track Cycling (anglès)
# Calàbria agulla

La calàbria agulla o agullat àrtic (Gavia arctica) té el bec una mica semblant al de la calàbria grossa però, en canvi, no té el cap fosc i mostra una taca fosca al coll.

## Distribució geogràfica

Dins la raresa, és la més nombrosa de les calàbries i es localitza més aviat a l'Empordà que no pas al Delta de l'Ebre.

## Hàbitat

A diferència de la calàbria petita, es troba tant en llacunes litorals com en interiors, sempre que hi hagi peixos en abundància.

## Referències

* ↑ Lalueza i Fox, Jordi: El llibre dels ocells de Catalunya. Editorial De Vecchi - Edicions Cap Roig. Barcelona, 1987, pàgina 14. ISBN 84-315-0434-X

## Enllaços externs

* Informació sobre la població de calàbria agulla al Principat de Catalunya. (català)
* Informació i fotografia d'aquest ocell. (anglès)
* Vídeos i enregistraments sonors de la calàbria agulla. (anglès)
* Informació sobre aquest ocell. Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine. (rus)
* BirdLife International (2004). Calàbria agulla. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 14 de maig del 2008 (en anglès).
# Tàngara beccònica coronada

La tàngara beccònica coronada (Conirostrum albifrons) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial dels Andes, a l'oest, centre i est de Colòmbia, cap al sud, a través de l'Equador i Perú fins al centre de Bolívia. També a les serralades costaneres de Veneçuela i Andes.

## Referències

* ↑ «Tàngara beccònica coronada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Canal de Griboiédov

El canal de Griboiédov (en rus канал Грибоедова, kanal Griboiédova) és un canal de Sant Petersburg, construït el 1739 sobre la base del riu Krivuixa. Entre 1764 i 1790, el canal es va enfonsar, i els bancs es van reforçar i van ser coberts amb granit.
El canal de Griboiédov s'inicia al riu Moika, prop del Camp de Mart, i desemboca al riu Fontanka. Té una longitud és de 5 km, amb una amplada de 32 m. Abans de 1923 era conegut com el canal de Caterina, en honor de Caterina II de Rússia. Després de la caiguda de la monarquia a la revolució d'octubre, el 1923 el govern de la república comunista va canviar el nom en honor del dramaturg i diplomàtic Aleksandr Griboiédov. Hi ha 21 ponts sobre el canal, entre els quals destaca el de Malo-Kalinkin.
El canal té un paper important a la novel·la Crim i càstig (1866) de Fiódor Dostoievski que hi refereix com el канава (kanava), el rec sense utilitzar el nom propi. Segons el traductor de la versió anglesa, era «un lloc brut, pol·luït» però nogensmenys el centre topogràfic de la història. El protagonista, Raskòlnikov, que té un pis amb vista al canal, el veu com un possible amagatall de la seva roberia.

## Referències

* 1 2 «Канал Грибоедова - история и фотографии (Canal de Griboiédov: història i fotos)» (en rus). Санкт-Петербург - история и достопримечательности (Sant Petersburg: història i llocs d'interès). [Consulta: 13 abril 2018].
* ↑ Dostoievski, Fiódor; Ready, Oliver (trad.). Crime and punishment (en anglès, traduït del rus). Nova York: Penguin, 2015, p. 521-522. ISBN 9780143107637.
# Cacine

Cacine és una vila i un sector de Guinea Bissau, situat a la regió de Tombali. Té una superfície 613 kilòmetres quadrats. En 2008 comptava amb una població de 15.424 habitants.

## Referències

* ↑ Repartition geographique des communautés
* ↑ «Dada de statoids.com».
* ↑ geohive
# Ulà

Ulà era el llancer de cavalleria lleugera polonès o equipat a la manera polonesa. El mot ulà procedeix del polonès ułan, a través de l'alemany Ulan; l'etimologia darrera sembla ésser el túrquic oğlan ('soldat ardit').

## Història

Les primeres tropes denominades ulans consistien en tàrtars de Bielarús que servien Polònia-Lituània com a soldats de cavalleria lleugera armats amb llances. En la dècada de 1720, els ulans esdevingueren la versió polonesa dels llancers; per decret de la Dieta, el 1776 els foren transferides les tasques i les tradicions dels hússars alats, i es constituïren en la cavalleria nacional per excel·lència.
Durant el segle xviii, Prússia (1740) i Àustria (1784) formaren unitats d'ulans, al principi a base de polonesos, i, més endavant, amb autòctons. Napoleó incorporà ulans a la seva cavalleria arran la formació del Gran Ducat de Varsòvia (1807); i a partir d'ací, molts altres exèrcits (Rússia, Regne Unit, Espanya, Portugal, Piemont-Sardenya, Suècia...) crearen unitats de llancers de cavalleria lleugera segons el model dels ulans, o reformaren les existents per tal d'acomodar-s'hi. En alguns exèrcits aquestes unitats s'anomenaven ulans, mentre que en d'altres es conservà la denominació tradicional de llancers.
A banda de la tàctica de combat, els ulans es distingien també per l'uniforme. Els elements més característics de l'uniforme d'ulà (o de llancer a la ulana) eren:
* la czapka, o xacó a la polonesa, després substituïda per un casc del mateix nom i estil (i a Àustria-Hongria pel casquet tatarka, estilísticament emparentat);
* el plastró, peça de roba, de color contrastant, duta sobre el pit de la casaca o guerrera, a què es fixava amb doble fila de botons.
Les peces superiors de l'uniforme d'ulà, sempre amb plastró, rebien nom específic: foren, successivament, la kurtka (casaca); i la ulanka (guerrera).
Les unitats d'ulans i de llancers desaparegueren gairebé arreu arran de la Primera Guerra Mundial. A Polònia, on la tradició havia continuat ininterrompudament, encara tingueren un paper d'importància en la Guerra poloneso-soviètica. Actualment algunes unitats de determinats exèrcits conserven la denominació d'ulans per tradició.
Viccionari
# Cadfan ap Iago

Cadfan ap Iago (580 $^{(Gregorià)}$ - c. 625 $^{(Gregorià)}$) fou rei de Gwynedd (616 – 625). Se sap molt poc de la història de Gwynedd en aquest període, i les informacions sobre Cadfan i el seu regnat són mínimes.
El personatge històric només és conegut perquè apareix en genealogies reials, la seua donació a sant Beuno per al monestir de Clynnog Fawr, i la inscripció de la seua làpida.
Cadfan fou fill i successor de Iago ap Beli, i és en les genealogies reials de Harleian. Cadfan pujà al tron en l'època de la batalla de Chester (en gal·lés, Gwaith Caerlleon) al 616, on els Northumbrians amb Etelfred derrotaren el regne veí de Powys i massacraren els monjos de Bangor Is Coed. No hi ha cap evidència, però, que Gwynedd participara en la batalla, així que la coronació de Cadfan en aquell temps no sembla més que coincidència.
La làpida de Cadfan és a Llangadwaladr, a Anglesey, a poca distància de l'antic llys (cort reial) dels reis de Gwynedd. La inscripció es refereix a ell com sapientisimus i com aquest és un terme habitualment emprat per als eclesiàstics, suggereix que en algun moment Cadfan havia abdicat per viure els seus anys restants com un clergue.
Cadfan fou succeït pel seu fill Cadwallon ap Cadfan.

## Referències

* ↑ Phillimore (1888, pàg. 169–170) — the pedigree is given as: ... map Rotri map mermin map etthil merch cinnan map rotri map Intguaul map Catgualart map Catgollaun map Catman map Iacob map Beli map Run ..., and from there back to Cunedda and his ancestors.
* ↑ Lloyd (1911, pàg. 181), A History of Wales.
* ↑ Chadwick (1959) — in the footnote.
* ↑ Lloyd (1911), A History of Wales, Vol.

## Bibliografia

* Chadwick, Nora K. (1959), "The Conversion of Northumbria: A Comparison of Sources", Celt and Saxon: Studies in the Early British Border, Cambridge: Cambridge University Press (published 1963), p. 138–166, ISBN 0-521-04602-5
* Lloyd, John Edward (1911), A History of Wales from the Earliest Times to the Edwardian Conquest, I (2nd ed.), London: Longmans, Green, and Co (published 1912)
* Phillimore, Egerton, ed. (1887), "Pedigrees from Jesus College MS. 20", I Cymmrodor, VIII, Honourable Society of Cymmrodorion, pàg. 77–92
* Phillimore, Egerton (1888), "The Annales Cambriae and Old Welsh Genealogies, from Harleian MS. 3859", in Phillimore, Egerton, I Cymmrodor, IX, Honourable Society of Cymmrodorion, pàg. 141–183
# Vall d'Hebron Institut d'Oncologia

Vall d'Hebron Institut d'Oncologia (VHIO) és un destacat centre oncològic integral d'excel·lència, creat l'any 2006, amb seu a la Vall d'Hebron, que forma part de la xarxa de Centres de Recerca de Catalunya (CERCA), on científics i oncòlegs adopten un model de recerca purament translacional, treballant en equips multidisciplinaris per tal d'accelerar i avançar en el camp de les teràpies personalitzades i específiques contra el càncer.
La Fundació VHIO promou i desenvolupa la investigació d’excel·lència per millorar la prevenció, el diagnòstic precoç i el tractament del càncer, centrant la seva estratègia en el desenvolupament d’innovadors programes de recerca en les àrees clínica, bàsica i translacional, prenent com a model els centres de recerca oncològica de referència internacional. L'any 2015 el VHIO va estrenar un nou edifici de set plantes i 6.500 metres quadrats, anomenat Centre Cellex, construït gràcies a una donació de la Fundació Cellex. El seu director és el metge i cirurgià Josep Tabernero Caturla.

## Referències

* ↑ Bueno i Torrens, David. Edicions Universitat Barcelona. Ciència i universitat a Catalunya. Projecció de futur (eBook), 2013, p. 29-32. ISBN 978-84-475-3676-4 [Consulta: "13 març 2021].
* ↑ «Fundació Privada Institut d'investigació Oncològica Vall d'Hebron (VHIO)». Coordinadora Catalana de Fundacions. [Consulta: 13 març 2021].
* ↑ «VHIO Vall d’Hebron Institut d’Oncologia. Recerca oncològica translacional en un entorn clau». Institució CERCA. Arxivat de l'original el 23 de setembre 2020. [Consulta: 13 març 2021].
* ↑ Corbella, Josep «Vall d'Hebron estrena un edificio de siete plantas para investigación del cáncer. El instituto VHIO se muda a un inmueble de 6.500 metros cuadrados construido gracias a una donación de la Fundación Cellex». La Vanguardia, 13-11-2015 [Consulta: 13 març 2021].
* ↑ «Josep Tabernero, director del Vall d'Hebron Institut d'Oncologia, Premi Nacional de Recerca». Diari ARA, 29-06-2020 [Consulta: 13 març 2021].
# Vall d'Atatfas

La Vall d'Atatfas és una zona de boscos de roures i sureres de la governació de Jendouba, delegació de Tabarka. La zona ha patit als darrers anys una forta degradació i s'està intentant la seva recuperació. Ha estat declarada àrea natural sensible..
# Can Blanc (Clariana)

Can Blanc és una masia del nucli d'Hortoneda, al municipi de Clariana de Cardener (Solsonès), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

Es troba al nord-oest del terme municipal, a tocar de la carretera de Manresa C-55. Del punt quilomètric 74,7 de la dita carretera deriva un trencall ben senyalitzat que hi mena.

## Descripció

Gran masia de planta rectangular i teulada a dos vessants, orientada nord-sud, amb una sèrie d'edificis adossats a la planta primitiva, relacionats amb les transformacions que ha sofert. A la cara oest hi ha una porta d'arc de mig punt adovellada. La planta baixa té sòl de pedra i volta de canó. Al primer pis quasi totes les estances conserven el sostre de bigues i els sòls de pedra. A la paret est hi ha adossada la petita capella de Sant Pere d'Hortoneda, d'origen romànic però que ha sofert moltes reformes. El parament és de pedres irregulars excepte a les cantonades que són de pedra picada i tallada.

## Història

La masia de Can Blanc pertany a l'antiga parròquia d'Hortoneda; esmentada inicialment l'any 1060 (Orto Regis). La parròquia d'Hortoneda era del vescomtat de Cardona dins la batllia de Solsona. Al segle xiii tenia tretze masos (entre ells Can Blanc).
Al segle xiii (voltants de 1264) hi ha referències d'una mestressa de Can Blanc, Berenguera Blanca (d'aquí prové el nom del mas) que era senyora d'Hortoneda i de Golferichs.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Blanc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 abril 2015].
# Can Blanc (Òrrius)

Can Blanc és una masia del municipi d'Òrrius (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català.

## Descripció

Masia situada a l'entrada del poble d'Òrrius, prop del pont que travessa la riera d'Òrrius. Aquest edifici pertany al grup II -les vessants de la teulada donen als murs laterals-, d'estructura clàssica, abundant a aquesta zona.
La façana principal està composta de quatre finestres i un portal rodó d'onze dovelles. Les finestres del primer pis estan emmarcades amb carreus i tenen ampit. Les parets exteriors pintades de blanc amaguen els típics carreus dels angles.
Al costat del portal hi ha un petit contrafort. Els murs i les cobertes estan fets, respectivament, de tàpia i teula. Algunes parets exteriors estan arrebossades amb ciment, sobretot el segon con del conjunt de la casa que es troba a la part posterior.
Actualment la masia a perdut la funció agrícola per la de segona residència, amb un entorn enjardinat.

## Referències

* ↑ «Can Blanc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 desembre 2012].
# Vehicle de llançament Mercury-Redstone

El vehicle de llançament Mercury-Redstone fou el primer vehicle de llançament tripulat desenvolupat pels Estats Units. Fou utilitzat per llançar els vols suborbitals del Programa Mercury, incloent-hi el Mercury-Redstone 3, el primer vol espacial tripulat dels Estats Units. El Mercury-Redstone derivava del míssil balístic Redstone i el primer tram del coet Jupiter-C, però per tal que pogués dur un astronauta, se'n modificà significativament el disseny per millorar-ne la seguretat i fiabilitat. Tenia un únic motor A-7.
# Cal Gomà

Cal Gomà és un habitatge a la confluència de les places de l'Oli i de Jaume I, cantonada amb el carrer de Ferran a Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local.
Aquest edifici és un dels més singulars de Vilafranca, i contribueix a la configuració de la imatge del centre històric de la vila. Es tracta d'una casa pairal d'origen gòtic i entre mitgeres. Consta de planta soterrani, planta baixa, un pis i golfes, sota coberta de teula àrab. Hi ha finestres coronelles gòtiques de tres arcs a la façana del carrer Ferran. La façana principal apareix modificada. Cal destacar el tractament donat a les golfes, mitjançant un sistema de finestres seguides.
El Casal Gomà, d'origen medieval, va ser casa pairal del bisbe Josep Torras i Bages (1846-1916). Ha estat modificada en diverses ocasions. El 30 de setembre de 1946 fou inaugurada com a Biblioteca Popular de la Diputació de Barcelona (Biblioteca Torras i Bages). Posteriorment, davant del perill d'esfondrament de l'edifici, la biblioteca es va traslladar. Una vegada restaurada convenientment va ser inaugurada l'11 de setembre de 1982.

## Vegeu també

Biblioteca Torras i Bages

## Referències

* 1 2 3 «Cal Gomà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].

## Enllaços externs

* Cal Gomà, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Can Serra (Parets del Vallès)

Can Serra és una masia tradicional catalana d'estil gòtic tardà, al terme municipal de Parets del Vallès. És de planta rectangular coberta a dues vessants desiguals, al primer mas (documentat al segle xiv) es va engrandir amb cossos adossats, utilitzats com a graners, fins a la configuració actual, aquest fet fa que la porta estigui descentrada. Sobre el portal dovellat de pedra hi ha una finestra gòtica del S.XIV-XV, i una petita espitllera. Les finestres laterals del primer pis són renaixentistes, del segle xvi. L'era és de forma lleugerament arrodonida i amb lliça de totxo a plec de llibre, en la qual s'hi troba un pou i un safareig, hi ha una inscripció amb la data de 1.789, a la masia l'envolten les terres de conreu de 36 hectaries de terreny agrícola i un petit bosc. Al costat est de la masia hi ha quatre lledoners bicentenaris, el més antic està a la cara nord, té una part esqueixada amb una volta de canó de quasi 4 metres, al seu costat n'hi ha altre que té 3 metres de canó i els altres dos més petits se situen vora el camí d'accés. En les proximitats, al mig dels camps, a l'oest de la masia, hi ha dues basses, una de les quals té una mina que comunica la bassa amb el pou existent a l'era de la masia.
* Masia Can Serra a Parets del Vallès
* Bassa petita de Can Serra
* Bassa gran de Can Serra

## Referències

* ↑ «Mapa del Patrimoni Generalitat de Catalunya». Gencat. [Consulta: 16 febrer 2014].

## Vegeu també

* Llista de béns culturals d'interès nacional del Vallès Oriental
* Llista de monuments del Vallès Oriental

## Enllaços externs

* Web de l'Ajuntament de Parets del Vallès
# Callulina kisiwamsitu

Callulina kisiwamsitu és una espècie de granota de la família Microhylidae que viu a Tanzània.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Channing, A., Howell, K. & Loader, S. 2006. Callulina kisiwamsitu. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 27 d'abril del 2008.
# Callulina

Callulina és un gènere de granotes de la família Microhylidae que és endèmic de Tanzània.

## Taxonomia

* Callulina kisiwamsitu (de Sá, Loader & Channing, 2004).
* Callulina kreffti (Nieden, 1911).

## Referències

* IUCN (anglès)
# Calluella guttulata

Calluella guttulata és una espècie de granota de la família Microhylidae que viu a Laos, Malàisia, Myanmar, Tailàndia, Vietnam i, possiblement també, a Cambodja.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* van Dijk, P.P. & Stuart, B. 2004. Calluella guttulata. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 27 d'abril del 2008.
# Calluella flava

Calluella flava és una espècie de granota de la família Microhylidae que viu a Malàisia i, possiblement també, a Brunei.

## Referències

* Inger, R., Iskandar, D., Das, I., Stuebing, R., Lakim, M., Yambun, P. & Mumpuni 2004. Calluella flava. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 27 d'abril del 2008.
# Callulops

Callulops és un gènere de granotes de la família Microhylidae.

## Taxonomia

* Callulops boettgeri
* Callulops comptus
* Callulops doriae
* Callulops dubius
* Callulops eurydactylus
* Callulops fuscus
* Callulops glandulosus
* Callulops humicola
* Callulops kopsteini
* Callulops marmoratus
* Callulops personatus
* Callulops pullifer
* Callulops robustus
* Callulops sagittatus
* Callulops slateri
* Callulops stictogaster
* Callulops wilhelmanus

## Referències

* IUCN (anglès)
# Vi de Porto

El vi de Porto (també conegut com a Vinho do Porto o simplement porto) és un vi generós portuguès produït únicament a la Região Vinhateira do Alto Douro, a les províncies de la Regió del nord de Portugal. El més habitual és un vi dolç, negre, servit sovint com a vi de postres, tot i que també hi ha de varietats de tipus sec, semisec i blanc.
Fora de Portugal també es produeixen vins generosos en l'estil del porto, sobretot a Austràlia, Sud-àfrica, Canadà, l'Índia, l'Argentina i els Estats Units. Segons la reglamentació de la Unió Europea sobre la Indicació geogràfica protegida, només els produïts a Portugal poden ser etiquetats com a Porto. En canvi, als Estats Units, els vins etiquetats com a "port" poden provenir de qualsevol part del món, mentre que els noms "Dão", "Oporto", "Porto", i "Vinho do Porto" s'han reconegut com a noms propis per als vins originaris de Portugal.
La regió vitícola de l'Alt Douro ha estat declarada Patrimoni Mundial per la Unesco (2001)

## Tipus de Porto

Els diferents tipus de vi de Porto es poden dividir en dues grans categories:
* Els vins que han madurat en ampolles de vidre segellades, sense contacte amb l'aire, que experimenten el que es coneix com a maduració "reductiva". Aquest procés fa que el vi perdi el seu color molt lentament i produeix un vi que és més suau en boca i amb menys tanins. En aquesta categoria trobem els anomenats genèricament com a Porto Ruby.
* Els vins que han madurat en barrils de fusta, la permeabilitat dels quals permet una certa exposició a l'oxigen, produint el que es coneix com a envelliment "oxidant". En aquest cas també perden color, però a un ritme més ràpid. També perden volum per evaporació (‘’la part dels àngels’’), produint finalment un vi que és lleugerament més viscós. En aquesta categoria trobem els anomenats genèricament com a Porto Tawny.
A part d'aquestes categories, l'Instituto dos Vinhos do Douro e Porto (IVDP), divideix el porto en dues categories: els normals (estàndard, rubies, tawnies i portos blancs) i les Categorias Especiais, categories especials, que inclouen tota la resta.

## Referències

* ↑ «porto | enciclopèdia.cat». [Consulta: 26 juny 2021].
* 1 2 3 TV3. «El vi de Porto». CCMA, 23-09-2019. [Consulta: 26 juny 2021].
* ↑ Porter, Darwin & Danforth Price (2000) Frommer's Portugal 16th ed. IDG Books Worldwide, Inc. ISBN 0-02-863601-5
* ↑ Labelling of wine and certain other wine sector products Europa.eu
* ↑ "Office of the Law Revision Counsel, U.S. House of Representatives" Arxivat 11 May 2013$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Alto Douro Wine Region» (en anglès). [Consulta: 15 agost 2023].
# Palaeonycteris

Palaeonycteris és un gènere extint de ratpenats de la família dels rinolòfids que visqueren a Europa durant l'Oligocè superior. Se n'han trobat restes fòssils al departament francès de l'Alier. En comparació amb els seus parents propers, les espècies d'aquest grup es caracteritzaven per tenir el maxil·lar superior sense premaxil·la i amb dos alvèols davant de la gran premolar posterior. Les dents molars posteriors del maxil·lar superior eren més grosses que les anteriors. El nom genèric Palaeonycteris significa ‘ratpenat antic’ en llatí.

## Referències

* ↑ Friant, 1963, p. 165.

## Bibliografia

* Friant, M. «Les Chiroptera (Chauves-Souris). Révision des Rhinolophidae de l'époque tertiaire» (en francès). Acta Zoologica, 44, 1-2, 1963, pàg. 161-178. DOI: 10.1111/j.1463-6395.1963.tb00407.x.