OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Emili Gisbert Jordà

Emili Gisbert Jordà (València, 1954 - 2011) fou un periodista valencià, destacat com a reporter internacional i en el periodisme d'investigació. Va passar per diverses redaccions de premsa, ràdio i televisió.

## Biografia

Net del darrer alcalde republicà de València Manuel Gisbert i germà de la fiscal Teresa Gisbert, de ben jove comença a militar en el moviment antifranquista i va arribar a militar en el Partit Comunista d'Espanya (PCE) el que suposà el seu ingrés en presó en diverses ocasions. Més tard s'incorporà als moviments veïnals on va arribar a ser vicepresident de la Federació d'Associacions de Veïns de València.
Tot i no tindre estudis universitaris en periodisme s'incorpora a la redacció de la revista Ciutat als inicis de la dècada dels 80 del segle xx des d'on va donar el salt a la redacció de la Cadena SER a Castelló de la Plana i al diari Levante-EMV on escriu crònica de successos i tribunals. Va formar part del primer equip d'informatius de la ràdio pública valenciana Ràdio 9 amb Rosa Solbes i Francesc Bayarri.
També va escriure per a capçaleres com Diario 16 on va ser cap de la delegació local a València, El País, Mediterráneo o El Mundo on va finalitzar la seua carrera el 2008 de forma prematura a causa d'una malaltia. Fou a El Temps on va signar destacats reportatges amb Francesc Bayarri i Joan de Bustos. També fou enviat especial en destacats moments de l'actualitat informativa com el cop d'estat a la Unió Soviètica en 1991, o a Chiapas on va entrevistar el subcomandant Marcos.
Fou president de la Unió de Periodistes Valencians de 1990 a 1994.

## Reconeixements

L'octubre de 2018 la nova ràdio pública valencia À Punt posa el nom d'Emili Gisbert a un dels seus estudis en el seu reconeixement. A més a més la Unió de Periodistes Valencianes convoca anualment una beca d'investigació que porta el nom del periodista valencià des de l'any 2015.

## Referències

* 1 2 «Muere Emili Gisbert, referencia en el periodismo valenciano | Valencia | elmundo.es». [Consulta: 14 desembre 2022].
* 1 2 «Ha muerto Emili Gisbert» (en castellà), 05-07-2011. [Consulta: 14 desembre 2022].
* ↑ S.L, EDICIONES PLAZA. «Emili Gisbert, adiós a un periodista ‘de raza'» (en castellà). [Consulta: 14 desembre 2022].
* ↑ dice, Nombre. «À Punt Ràdio estrena la programación de otoño-invierno con 4 nuevos estudios – Guia de la Radio» (en castellà). [Consulta: 14 desembre 2022].
* ↑ «La Unió de Periodistes crea la beca de investigación Emili Gisbert» (en castellà), 09-02-2015. [Consulta: 14 desembre 2022].
# Nekràssove (Krasnogvardiske)

* Per a altres significats, vegeu «Nekràssovo».
Nekràssove (en (ucraïnès): Некрасове, en rus: Некрасово, Nekràssovo) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 1.026 habitants. Pertany al districte de Krasnogvardiske.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Ferrihol·landita

La ferrihol·landita és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la coronadita. Va rebre el nom l'any 2014 per C. Biagioni, C. Capalbo, M. Lezzerini, M. Pasero per ser l'anàleg de ferro fèrric de l'hol·landita.

## Característiques

La ferrihol·landita és un òxid de fórmula química Ba(Mn$^{4+}$₆Fe$^{3+}$₂)O$_{16}$. Es tracta d'una espècie aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional i redefinida el 2011. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
L'any 2012, l'IMA va revisar la nomenclatura del supergrup de l'hol·landita, i l'espècie que fins llavors es coneixia com hol·landita va ser redefinida a l'actual ferrihol·landita, sent el terme extrem de Ba-Fe$^{3+}$ del grup de la coronadita, definint l'actual hol·landita com a terme extrem de Ba-Mn$^{3+}$ del mateix grup.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a l'Índia, concretament a la mina Kajlidongri, situada al districte de Jhabua, a Madhya Pradesh. També ha estat descrita a Castagnola, a la província de Lucca (Toscana, Itàlia), així com a diversos indrets d'Ultevis, al comtat de Norrbotten (Suècia).

## Referències

* ↑ «Ferrihollandite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 setembre 2021].
# María Teresa Josefina Janicki

María Teresa Josefina Janicki (segle XIX - valor desconegut) va ser una professora francesa que va residir a l'Uruguai i va ser mare de destacades professionals uruguaianes: Paulina Luisi, Clotilde Luisi, Luisa Luisi i Inés Luisi.

## Biografia

Era filla d'exiliats polonesos a França.
Va ser inspectora en un institut educatiu a Lió i membre d'un grup de dones que defensaven l'educació laica i el dret a vot de les dones. El 1880 aquesta lluita tindrà un èxit: les directores d'escola i les inspectores generals podien ser electores en els càrrecs del Consell Superior de la Instrucció Pública, i podien ser electores i escollides per als càrrecs dels Consells Departamentals de la Instrucció Pública.
En 1870 coneix a l'italià Àngel Luisi Pisano amb qui es casa, i poc després del matrimoni abandona França per radicar-se a Entre Ríos (Argentina) el 1872. El 1878 es traslladen a Paysandú (Uruguai).
El matrimoni Luisi-Janicki es va dedicar a l'educació en tots els seus aspectes, aportant els seus coneixements de noves idees pedagògiques com a impuls fonamental del desenvolupament de la llibertat, igualtat i fraternitat. Josefina organitza a Paysandú la primera escola amb una escola bressol a l'Uruguai el 1885.
Les seves filles van estudiar magisteri i tres d'elles van seguir estudis universitaris. Paulina Luisi va ser la primera dona metgessa a l'Uruguai, Inés Luisi també va ser doctora en medicina, Clotilde Luisi la primera dona advocada, i Luisa Luisi va ser educadora i poeta. Àngel Luisi va ser tècnic agrimensor i Hèctor Luisi contraalmirall.

## Referències

* ↑ Sapriza, Graciela. «Paulina Luisi. Liderazgo, alianzas y desencuentros de las sufragistas» (en castellà). Bicentenario de Uruguay 1811-2011.
* ↑ Kruk, Walter «Josefina Janicki y la educación» (en castellà). Ecos. El Pais. Arxivat de l'original el 2020-03-01 [Consulta: 6 març 2020].

## Vegeu també

* Clotilde Luisi
* Inés Luisi
* Luisa Luisi
* Paulina Luisi
# Chester (Nova Jersey)

Chester és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2007 tenia 1.640 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Chester tenia 1.635 habitants, 609 habitatges, i 426 famílies. La densitat de població era de 409,9 habitants/km².
Dels 609 habitatges en un 34% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,6% hi vivien parelles casades, en un 6,1% dones solteres, i en un 29,9% no eren unitats familiars. En el 23,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 14% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,66 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,8% tenia menys de 18 anys, un 5,7% entre 18 i 24, un 30% entre 25 i 44, un 25,8% de 45 a 60 i un 13,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 80.398 $ i la renda mediana per família de 106.260 $. Els homes tenien una renda mediana de 76.772 $ mentre que les dones 45.833 $. La renda per capita de la població era de 42.564 $. Aproximadament el 2,1% de les famílies i el 5,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Chester». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Chester». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Larry Ellison

Lawrence Joseph "Larry" Ellison (Lower East Side, Manhattan, 17 d'agost de 1944) és un empresari estatunidenc, magnat dels negocis estatunidenc, cofundador i director executiu d'Oracle Corporation, una important empresa de programari. El 2011 consta com la cinquena persona més rica del món, amb una fortuna personal de 39,5 bilions de dòlars.

## Referències

* ↑ Llista Forbes de les 10 persones més riques del món Arxivat 2011-05-18 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Pàgina de Larry Ellison al web de Forbes (anglès)
# Walter Bauer

Walter Bauer (1877-1960) fou un teòleg alemany. La seva tesi principal afirma que l'heretgia és un concepte aliè al primer cristianisme, ja que els diferents corrents interpretatius són l'autèntica naturalesa d'aquesta religió. De fet el corrent majoritari o ortodòxia no era al principi el més dominant, sinó que es va imposar per haver triomfat a Roma. Bauer escrigué un diccionari bíblic pel qual esdevingué famós, ja que les seves idees teològiques han estat fortament controvertides.
# Escut d'Albalat dels Sorells

L'escut d'Albalat dels Sorells és un símbol representatiu oficial d'Albalat dels Sorells, municipi de l'Horta Nord, al País Valencià. Té el següent blasonament:
| « | D'atzur, un palau d'argent aclarit d'atzur. Truncat, d'or, dos peixos d'atzur, posats en pal. Timbrat amb corona reial, oberta. | » |

## Història

L'escut fou aprovat per Decret 2.497/1974, de 9 d'agost.
El palau fa referència al palau dels Sorells, l'edifici més emblemàtic de la localitat. A sota, els dos sorells representats són les armes parlants dels Sorell, comtes d'Albalat. L'escut oficial està timbrat amb la corona reial oberta.
L'Ajuntament utilitza un escut incorrecte, diferent a l'oficial i que, a més, té algunes errades heràldiques. Ha canviat el color atzur dels peixos per argent, incomplint així la norma heràldica que diu que no es pot posar un metall (l'argent del peixos) damunt de metall (l'or del segon camper). També ha canviat la corona reial oberta valenciana per una altra de marqués, contrària a la tradició heràldica del municipis valencians.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià.
* Escuts i banderes de l'Horta Nord.

## Referències

* ↑ «Decreto 2497/1974, de 9 de agosto, por el que se autoriza al Ayuntamiento de Albalat dels sorells de la provincia de Valencia, para adoptar su escudo heráldico municipal» (pdf) (en castellà). Butlletí Oficial de l'Estat, 218, 11-09-1974, pàg. 18752 [Consulta: 7 setembre 2015].
# The Scarecrow (pel·lícula de 1920)

The Scarecrow és una pel·lícula de comèdia muda estatunidenca de dos rodets del 1920 protagonitzada per Buster Keaton. Fou escrita i dirigida per Keaton i Edward F. Cline.

## Argument

Buster interpreta un granger que competeix amb el seu company de casa (Roberts) per guanyar-se l'amor de la filla del granger (Sybil Seely). Fugint d'un gos que creu que és rabiós, corre per les parets de maó, salta per les finestres i cau en una trilladora de fenc que li arrenca la major part de la roba. Es veu obligat a agafar prestada la roba d'un espantaocells en un camp proper. Aleshores es posa de genolls mentre es lliga les sabates i Sybil creu que li proposa matrimoni. S'allunyen a velocitat en una motocicleta, amb Joe i el granger (interpretat pel pare de Buster, Joe) perseguint-los. Recollint un ministre durant la persecució, es casen a la moto a gran velocitat i s'esquitxen a un rierol, on es declaren marit i muller.

## Argument

* Buster Keaton com a granger
* Edward F. Cline com a conductor de camions atropellat (sense acreditar)
* Luke the Dog com a el gos "rabiós" (sense acreditar)
* Joe Keaton com a granger (sense acreditar)
* Joe Roberts com granger # 2 (sense acreditar)
* Sybil Seely com a filla del granger (sense acreditar)
* Al St. John com home en motocicleta (sense acreditar)

## Referències

* ↑ Fristoe, Roger. "The Scarecrow." Turner Classic Movies. November 7, 2017.

## Enllaços externs

* El curtmetratge The Scarecrow es pot trobar en descàrrega lliure a Internet Archive.
* The Scarecrow a YouTube
* The Scarecrow A International Buster Keaton Society
# Marquesat del Masnou

El Marquesat de Masnou és un títol nobiliari concedit el 3 d'agost de 1922 pel rei Alfons XIII a favor de Romà Fabra i Puig, fill de Camil Fabra i Fontanills, primer marquès d'Alella, i de la seva esposa Dolors Puig i Cerdà.
La seva denominació fa referència a la vila del Masnou (Maresme).

## Marquesos del Masnou

| | Titular | Període |
| Creació per Alfons XIII |||
| I | Romà Fabra i Puig | 1922-1948 |
| II | Camil Fabra i de Monteys | 1950-1988 |
| III | Maria Jesús de Fabra i Sánchez-Solá | 1989-2001 |
| IV | Esperança Macarena d'Oriol i Fabra | 2002-actual titular |

## Història dels Marquesos del Masnou

* Romà Fabra i Puig (1875-1948), I marquès del Masnou, gentilhome de cambra amb exercici del rei Alfons XIII.
* Casà amb Marcel·lina de Monteys i Xuriquer (1874-1957). El va succeir el seu fill:
* Camil Fabra i Monteys (1903-1988), II marquès del Masnou.
* Casà amb Soledad Sánchez Solá. El va succeir la seva filla:
* Maria Jesús de Fabra i Sánchez-Solá (1937-2001), III marquesa del Masnou.
* Casà amb Josep Lluís d'Oriol i Ybarra (1930-2018), marquès de Casa Oriol. La va succeir la seva filla:
* Esperança Macarena d'Oriol i Fabra, IV marquesa del Masnou, V marquesa de Casa Oriol.

## Referències

* ↑ Elenco de Grandezas i Títulos Nobiliarios Españoles. Instituto "Salazar y Castro", CSIC
* ↑ «Marquesat del Masnou». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Ministerio de Gracia y Justicia - reales decretos». Gaceta de Madrid, 223, 11-08-1922, pàg. 602.
* ↑ "Necrológicas. Sepelio de la marquesa viuda de Masnou". ABC (Madrid), divendres, 22 de novembre de 1957, pàg. 46
* ↑ «Necrológicas: Don Camilo Fabra y de Monteys, marqués de Masnou». La Vanguardia, 02-10-1988 [Consulta: 17 novembre 2020].
* ↑ «Esquelas: Doña María Jesús Fabra y Sánchez Sola». ABC Madrid, 01-09-2001 [Consulta: 17 novembre 2020].
* ↑ S., A. «El discreto legado a su nombre de José Luis Oriol Ybarra (Talgo)». Vanitatis, 29-03-2018 [Consulta: 17 novembre 2020].
* ↑ «Orden JUS/896/2020, de 4 de septiembre, por la que se manda expedir, sin perjuicio de tercero de mejor derecho, Real Carta de Sucesión en el título de Marqués de Casa Oriol a favor de doña Esperanza Macarena de Oriol y Fabra». Boletin Oficial del Estado. Ministerio de Justicia. [Consulta: 17 novembre 2020].
# Celler d'oli (Palau-saverdera)

El Celler d'oli és un edifici del municipi de Palau-saverdera (Alt Empordà) protegit com a bé cultural d'interès local.. Està situat a l'inici del nucli urbà de la població de Palau-saverdera, al costat de la carretera GI-610. Adossat a la cooperativa agrícola de la vila.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta rectangular, en força mal estat de conservació. Tenia la coberta a dues vessants de teula, actualment esfondrada, i estava distribuït en una sola planta. La façana principal ha perdut el coronament però encara conserva el portal d'accés, d'arc rebaixat, i dues finestres als costats, d'arc de mig punt. Les tres obertures i el rosetó situat a la part superior, estan bastides amb maons. L'edifici presenta, adossada al costat sud, una construcció bastida amb totxos, corresponent a una ampliació posterior. L'edifici està construït amb pedra sense desbastar lligada amb morter.

## Història

El celler d'oli de Palau, va ser projectat per Cèsar Martinell i Brunet l'any 1920, després que deu palauencs impulsessin aquest projecte recolzats per la política agrària de la Mancomunitat de Catalunya. L'any 1956 la societat es va dissoldre i l'edifici va caure en desús. Avui en dia es troba en mal estat.

## Referències

* 1 2 3 4 «Celler d'oli». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Lamé (teixit)

El lamé és un tipus de teixit o punt de mitja amb fils metàl·lics, per oposició al guipé, on els fils metàl·lics són enrotllats al voltant d'un altre fil. És generalment de color ara or o argent; se'n veu de vegades de color de coure. Hi ha diferents varietats de lamé, segons la composició dels altres fils del teixit, com ara el lamé holograma i el lamé perlat.
El lamé és propens al lliscament de costura, la qual cosa el fa mal adaptat per a la roba d'ús freqüent. És més aviat utilitzat per als abillaments per a vetllades i els disfresses de teatre i de dansa. És un material molt apreciat per a les disfresses futuristes i les combinacions espacials als films i sèries d'anticipació.
El lamé és utilitzat igualment en esgrima per a fabricar els gecs que permeten de marcar els tocs del fet de les seves propietats de conducció elèctrica.

## Fonts

* ↑ «Lamé». Textile Dictionary. FabricLink. [Consulta: 21 octubre 2012].
# Vo Chi Cong

Vo Chi Cong fou un polític vietnamita (província de Quang Nam, 1912 o 1914) i militant nacionalista que lluità contra els francesos i japonesos. El 1962 esdevingué secretari general del Partit Revolucionari Popular (Lao Dong, a Vietnam del Sud).
En proclamar-se la República Socialista del Vietnam (1976), fou viceprimer ministre, càrrec que conservà fins al 1987, quan fou elegit president de la República. El 1991 fou exclòs del politburó, fet que significà el seu cessament com a president del Vietnam.

## Referències

* 1 2 Enciclopèdia, 2004, p. 15.769.

## Bibliografia

La Gran Enciclopèdia en Català. edicions 62, 2004. ISBN 84-297-5448-2.
# En compañía

En compañía és un programa de televisió emès per CMM TV. Està Produït per CMMedia i Indalo y media, és presentat per Ramón García i Gloria Santoro i és emès de dilluns a divendres, de 15.40 a 18:15.
Es tracta de l'adaptació de l'espai de Canal Sur Radio y Televisión, La tarde aquí y ahora presentat, per Juan y Medio i Eva Ruiz.

## Format

Programa d'entreteniment presentat per Ramón García i Gloria Santoro; què té com a objectiu ajudar a posar fi a la solitud, un problema que avui dia afecta a milers de persones i que és una gran preocupació en la societat del segle xxi.
Cada tarda el programa s'acosta a les llars castellà-manxecs perquè persones que estiguin soles aconsegueixin acabar amb la seva solitud.
Tres persones majors donen a conèixer la seva història. Molts han enviduat o no es van casar, uns altres no desitgen viure amb els seus fills perquè prefereixen continuar sent independents i amos del seu espai, el seu temps, la seva manera de viure i no suposar cap càrrega per als altres.
L'objectiu de l'espai és que els convidats rebin el major nombre de crides de persones interessades en ells per a acabar amb la seva solitud: oferint companyia, regalant el seu temps o buscant parella.

## Audiència

Des de la seva primera emissió En compañía s'ha posicionat com un dels programes més vists de CMM TV. El programa inicio la seva marxa amb una quota superior al 7% i va aconseguir la seva quota màxima d'audiència el 22 de gener de 2018 amb un 18,1% de share i 93.000 espectadors. Aquest espai és l'oferta preferida entre les dones, els majors i les poblacions de menys de 10.000 habitants, tenint en la resta de grups un significatiu seguiment.

## Reconeixements
### FesTVal

| Any | Categoria | Resultat |
| 2017 | Millor programa autonòmic | Guanyador |

## Referències

* ↑ Llista de tots els vídeos a YouTube.
* ↑ El exitoso balance de Ramón García en la TV manchega, 5 meses después, vertele, 10 d'octubre de 2016
* ↑ Vertele. «Ramón García triunfa a las 2 semanas de volver a TV», 15-06-2016. Arxivat de l'original el 2016-10-20. [Consulta: 31 juliol 2016].
# Giro del Cigno

La Giro del Cigno era una competició ciclista italiana d'un sol dia que es disputava anualment a Casacalenda a la Província de Campobasso. Creada el 1924, de 2007 a 2009 va formar part del circuit de l'UCI Europa Tour, amb una categoria 1.2.
El Cigno fa referència al torrent per on passava la cursa.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1924 | Domenico Tutolo | | |
| 1925 | Giuseppe Messina | | |
| 1926 | Giovanni Munco | | |
| 1927 | Antonio Zaccardi | | |
| 1928-31 | No disputat |
| 1932 | Mario Ricci | | |
| 1933-47 | No disputat |
| 1948 | Cosimo Testa | | |
| 1949-52 | No disputat |
| 1953 | Antonio La Fratta | | |
| 1954 | Franco Franchi | | |
| 1955 | Antonio Abbonizio | | |
| 1956 | Amerigo De Amicis | | |
| 1957 | Amerigo Lacovelli | | |
| 1958 | Amerigo Lacovelli | | |
| 1959 | Desiderio Di Gesualdi | | |
| 1960 | Romano Patane | | |
| 1961 | Ernesto Settanni | | |
| 1962 | Armando Marzocchetti | | |
| 1963 | Domenico Medori | | |
| 1964 | Antonio Donato | | |
| 1965 | Mario Di Toro | | |
| 1966 | Giuseppe De Simone | | |
| 1967 | Antonio Marzoli | | |
| 1968 | Giuseppe Fantini | | |
| 1969 | Ezio Falo | | |
| 1970 | Dino Guercione | | |
| 1971 | Giovanni Di Lorenzo | | |
| 1972 | Francesco De Patre | | |
| 1973 | Paolo Tabacco | | |
| 1974 | Enzo Canuti | | |
| 1975 | Roberto Battaglini | | |
| 1976 | Tonino Ciarocca | | |
| 1977 | Gianpietro Pistolesi | | |
| 1978 | Giancarlo Baldoni | | |
| 1979 | Antonio Alfonsini | | |
| 1980 | Pietro Onesti | | |
| 1981 | Maurizio Viotti | | |
| 1982 | Fabrizio Giovannelli | | |
| 1983 | Jörgen Pedersen | | |
| 1984 | Raffaele Di Francesco | | |
| 1985 | Shayne Bannan | | |
| 1986 | Moreno Picchio | | |
| 1987 | No disputat |
| 1988 | GDaniele Cialini | | |
| 1989 | No disputat |
| 1990 | Roberto Caruso | | |
| 1991 | Alessandro Gentili | | |
| 1992 | Ezio Missori | | |
| 1993 | Stefano Donati | | |
| 1994 | Stefano Giuliani | | |
| 1995 | Marco Vergnani | | |
| 1996 | Andrea Fiori | | |
| 1997 | Maurizio Vandelli | | |
| 1998 | Paul Bertino | | |
| 1999 | Giuseppe Bracci | | |
| 2000 | Raffaele Ferrara | | |
| 2001 | Paolo Bailetti | | |
| 2002 | Francesco Bellotti | Giuseppe Muraglia | Francesco Mazzantini |
| 2003 | Massimiliano Maisto | Giacomo Cariulo | Daniele Colli |
| 2004 | Volodymyr Zagorodny | Paolo Ciavatta | Moisés Adalpe |
| 2005 | Davide Torosantucci | Marco Cattaneo | Diego Caccia |
| 2006 | Federico Vitali | Alessandro Colo | Enrico Rossi |
| 2007 | Americo Novembrini | Davide Malacarne | Federico Vitali |
| 2008 | Federico Vitali | Anton Sintsov | Dan Craven |
| 2009 | Paolo Ciavatta | Henry Frusto | Alessandro Malaguti |

## Referències

* ↑ «Giro del Cigno». http://turismo.provincia.campobasso.it.+[Consulta: 12 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu
* Palmarès a museociclismo.it