OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rəşad Sadıqov

Rəşad Sadıqov (Bakú, 16 de juny de 1982) és un exfutbolista azerbaidjanès de les dècades de 2000 i 2010.
Fou 110 cops internacional amb la selecció de l'Azerbaidjan.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de PFK Turan Tovuz, PFC Neftchi, Foolad F.C., Kayserispor, Kocaelispor, FK Qarabağ i Eskişehirspor.

## Referències

* ↑ «National Teams → appearances of Rəşad Sadıqov». Eu-Football.info. [Consulta: 14 juny 2014].
* ↑ Ekspress newspaper:Ayağı sayalı kapitan Arxivat 2011-07-06 a Wayback Machine. (àzeri)
* ↑ İspanlar Rəşad Sadıqovun oyununu bəyəndi (àzeri)
* ↑ День рождения капитана сборной Азербайджана Рашада Садыхова (rus)
* ↑ «Neftchi scoop gold for Azerbaijan». UEFA.com, 30-01-2006. [Consulta: 21 abril 2008].
* ↑ Рашад Садыгов остается в Карабахе (rus)
* ↑ Рашад Садыхов официально стал игроком Карабаха (rus)
* ↑ «ru:Рашад Садыхов подписал контракт с Эскишехирспором» (en rus). [Consulta: 29 agost 2010].
* ↑ «Sadıqov, Rəşad Fərhad». National Football Teams. [Consulta: 4 setembre 2017].
# SEAT Alhambra

El SEAT Alhambra és un monovolum del segment D produït pel fabricant SEAT des de l'any 1996. Va ser desenvolupat en conjunt amb el fabricant alemany Volkswagen i el nord-americà Ford Motor Company, i es fabrica a la factoria d'AutoEuropa, a Portugal.

## Història

L'Alhambra va ser dissenyat conjuntament per Seat, Volkswagen i Ford, que produeixen pràcticament el mateix model (SEAT Alhambra, Ford Galaxy i Volkswagen Sharan) amb similars característiques, però diferents motors i interiors. L'Alhambra ofereix la possibilitat de tenir set seients.
En l'any 2000, va rebre una reestilització per a adequar-ho a la nova imatge de la marca, adoptant així la forma que anteriorment havien pres els seus "germans": el Sharan i el Galaxy, amb nous llums del darrere i davantera, una graella dividida en tres parts, com la resta de la gamma Seat i un disseny menys arrodonit, però fidel al seu estil familiar.

## Motoritzacions

* Gasolina - 2.8 V6 204 CV amb tracció a les quatre rodes
* Gasolina - 2.8 V6 204 CV amb Tiptronic
* Gasolina - 2.8 V6 204 CV
* Gasolina - 2.0 115 CV
* Gasolina - 20VT 150 CV amb Tiptronic
* Gasolina - 20VT 150 CV
* Dièsel - 1.9 TDI 115 CV amb tracció a les quatre rodes
* Dièsel - 1.9 TDI 115 CV amb Tiptronic
* Dièsel - 1.9 TDI 115 CV

## Referències

* ↑ «SEAT Alhambra Proyecto VX62».
* ↑ «SEAT códigos modelos.».

## Enllaços externs

* Lloc oficial del Seat Alhambra Arxivat 2007-12-24 a Wayback Machine.
# Serra de Puigdomènec

La Serra de Puigdomènec és una serra del terme municipal de Granera, a la comarca del Moianès.
Està situada a la zona sud-oriental del terme, ja a prop del termenal amb Castellterçol. Està emmarcada a ponent pel torrent de Salvatges i a llevant pel Sot de Puigdomènec. A l'extrem sud-est s'uneix amb el Serrat del Calbó i amb el contrafort nord-occidental del Serrat de les Pedres, que va cap al límit amb el terme de Gallifa.
Cap a la part mitjana de la serra es troba la masia de Puigdomènec, i la de Salvatges queda a prop de l'extrem sud-est d'aquesta serra. El Camí de Puigdomènec discorre tot al llarg d'aquesta serra, sobretot per la carena i el seu vessant meridional.

## Enllaços externs

* La Serra de Puigdomènec en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Risin og Kellingin

Risin og Kellingin (Risin i Kellingin en feroès) són dos farallons situats enfront de la costa nord de l'illa d'Eysturoy, a les illes Fèroe. La població més propera és Eiði. El nom de Risin og Kellingin significa "el Gegant i la Bruixa" i es relaciona amb una antiga llegenda que parla dels seus orígens. El Risin és el faralló més alt, fa 71 metres i està més allunyat de la costa; el Kellingin té 68 m d'altura i la seva base forma un arc.

## La llegenda del gegant i la bruixa

La llegenda explica que a Islàndia eren envejosos i van decidir que volien les Illes Fèroe. Així van enviar-hi un gegant i una bruixa (la seva dona en algunes versions de la història) per a endur-se-les. Van arribar a la part nord-oest de la muntanya d'Eiðiskollur i, mentre el gegant es va quedar al mar esperant, la bruixa va pujar a la muntanya amb una corda molt pesada per lligar-la i que el gegant pogués arrossegar les illes. Tanmateix, quan va tibar de la corda, la part de dalt de la muntanya es va partir. Ho van provar altres vegades, però tots els intents van ser infructuosos i la base de la muntanya es va mantenir ferma.
Va ser així que, a mesura que van continuar provant-ho, no es van adonar que s'estava fent de dia i, com que resulta que no podien rebre els rajos del sol, l'albada va posar fi als seus esforços convertint-los en pedra. Des de llavors s'han quedat allà, mirant al mar cap a Islàndia.
Existeixen diferents versions d'aquesta història que es recullen en diferents fonts feroeses, totes elles sorgides del Færøsk Anthologi de Venceslaus Ulricus Hammershaimb.

## Visualització de Risin i Kellingin

Els farallons són visibles caminant cap al nord des d'Eiði i seguint els penya-segats baixos per un curt camí. En un dia clar també es veuen des de Tjørnuvík, a l'illa de Streymoy.

## El futur de Kellingin

Els geòlegs feroesos prediuen que el Kellingin, que actualment forma un arc a la seva base, s'esfondrarà les properes dècades durant alguna tempesta d'hivern. A principis del segle xx se'n va trencar una part.

## Referències

* ↑ «Risin og Kellingin» (en anglès). Guide to Faroe Islands. [Consulta: 15 gener 2019].
* ↑ Hammershaimb, Venceslaus U. Færøsk Anthologi (en danès), 1891, p. 344.
* ↑ Swaney, Deanna. Iceland, Greenland & the Faroe Islands. 3rd. Lonely Planet Publications, juny 1999. ISBN 0-86442-453-1.
# Oxydoras niger

Oxydoras niger és una espècie de peix de la família dels doràdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 100 cm de longitud total i 11 kg de pes.

## Alimentació

Menja detritus, crustacis i larves d'efemeròpters i quironòmids.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (21 °C-24 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Amazones, São Francisco i Essequibo.

## Referències

* ↑ «Oxydoras niger». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ Sabaj, M.H. i C.J. Ferraris, Jr., 2003. Doradidae (Thorny catfishes). p. 456-469. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Goulding, M., 1980. The fishes and the forest: explorations in Amazonian natural history. University of California Press, Berkeley. 280 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# John Mayall

John Mayall (Macclesfield, 29 de novembre de 1933 - Los Angeles, 22 de juliol de 2024) fou un cantant i compositor de blues anglès.
Fou precursor de la invasió del blues britànic al costat d'Alexis Korner. El 1955 va fundar el seu primer grup, The Powerhouse Four; i posteriorment la seva més famosa banda: The Bluesbreakers, on va comptar amb la col·laboració de guitarristes com Eric Clapton, Peter Green i Mick Taylor. La seva banda va ser l'ànima màter de diverses formacions posteriors.
Mick Fleetwood i John Mcvie van formar part de la banda i van participar en l'enregistrament de "A Hard Road", al costat del guitarrista Peter Green, formant, després de deixar els Bluesbreakers, Fleetwood Mac.
The Bluesbreakers van aconseguir fer discos històrics en la dècada dels 60 com l'àlbum "Bluesbreakers" en la portada del qual apareix Eric Clapton, llambregant un exemplar del còmic "BEANO". Mayall segueix en actiu àdhuc tenint més de 70 anys.
# PII

PII té els següents significats:
* Polaris Industries (del seu nom complet Polaris Industries Inc.), empresa fabricant de motos de neu i vehicles tot terreny dels Estats Units
* Pentium II microprocessador d'Intel basat en x86
* Pneumònia intersticial idiopàtica, malaltia intersticial difusa del pulmó
* Protoindoiranià, proto-llenguatge reconstruït de la branca d'idiomes indoiranians de la branca indoeuropea
# Bjarne Andersson

Bjarne Andersson (Motala, 28 d'abril de 1940 - Mora, 12 d'agost de 2004) fou un esquiador de fons suec que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1968 va prendre part als Jocs Olímpics d'Hivern de Grenoble, on va disputar dues proves del programa d'esquí de fons. Formant equip amb Jan Halvarsson, Gunnar Larsson i Assar Rönnlund, guanyà la medalla de plata en la prova del relleu 4x10 quilòmetres, mentre en els 15 quilòmetres fou sisè.
En el seu palmarès també destaca el campionat nacional dels 15 quilòmetres de 1968 i sis campionats suecs al relleu amb el seu club IFK Mora entre 1966 i 1973.
Una vegada retirat va desenvolupar un model de botes d'esquí que portava el seu nom. Després va dirigir la seva pròpia botiga d'esports especialitzada en material per a l'esquí de fons. Entre 1976 i 1980 va entrenar la selecció nacional d'esquí i de 1983 a 1987 fou comentarista esportiu a la televisió. Va continuar competint fins al 1997 en categoria màster, on va guanyar tres títols mundials.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Bjarne Andersson». [Consulta: 24 febrer 2023].
* ↑ «Bjarne Andersson - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 24 febrer 2023].
# Alimentació animal

La nutrició animal es dedica a l'estudi de l'alimentació dels animals. Normalment per a la seva cria per a ús humà, encara que també s'utilitza per recuperar animals salvatges protegits.
A la cria amb fins econòmics, a més de conservar la salut de l'animal el coneixement de la nutrició animal té efectes desitjables. Des de la maximització de conversió d'aliment que se li subministra a l'animal de carn, llet o un altre producte que es desitgi obtenir fins al grau d'impacte que produeixen els animals en l'ambient (per exemple l'emissió de metà produïda pels remugants depèn molt de la seva alimentació).

## Diferències amb els humans

Els humans som éssers vius i tenim certes similituds a les nostres necessitats nutritives però a mesura que el nostre parentiu genètic es va allunyant les necessitats difereixen.
Els humans som uns dels pocs animals que necessiten vitamina C. Tot i que compartim la majoria de les necessitats vitamíniques amb els altres mamífers. En el cas dels remugants, contenen una flora intestinal que produeix totes les vitamines del grup B i altres com la K.
Els remugants poden seguir una dieta gairebé sense proteïnes si tenen una font de NNP. Encara que se sol utilitzar Urea d'origen fòssil, es podria utilitzar orina com a complement. De fet s'arriba a utilitzar fems d'animals monogàstrics com a part de la seva alimentació.
A més, els remugants poden aprofitar substàncies que els humans i altres animals no poden utilitzar, per això es pot utilitzar el fems com a suplement alimentari. A part del NNP, pot obtenir fòsfor del fitats, utilitzar els hidrats de carboni de la fibra alimentària (pectina, cel·lulosa, hemicel·lulosa)
També es pot donar el cas que substàncies innòcues per humans siguin tòxiques per a altres animals i viceversa. La teobromina de la xocolata és molt més tòxica per a gossos i gats. Les ametlles són tòxiques per a les gallines com ho són per als humans altres fruits de la família de l'ametller, com la llavor que conté el pinyol del préssec
En canvi, molts ocells mengen el fruit del grèvol tòxic per als humans. La llavor del cotó és tòxica per als humans, però pot ser consumida pels remugants.

## Notes

* ↑ Substàncies i aliments que produeixen un efecte diferent en animals
# Alando

Alando (en cors Àlandu) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 23 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 50 | 51 | 42 | 38 | 15 | 23 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Jean Defendini | | |

## Personatges il·lustres

* Sambucucciu d'Alandu
# Amarant blanc

L'amarant blanc (Amaranthus albus), és una espècie de planta amb flors dins la família de les amarantàcies. És originària d'Amèrica, però ha esdevingut una mala herba en diverses parts del món.
Addicionalment pot rebre els noms de blet, blet alt i blet blanc. També s'ha recollit la variant lingüística bled.

## Descripció

És una planta herbàcia anual de port erecte o postrat, que arriba a fer de 10 a 70 cm d'alt. Les seves fulles són alternes, en forma el·líptica a arcada o espatulada, peciolades, de 5 a 50 mm de longitud. És monoica. Les inflorescències són axil·lars i cimoses, envoltades de bràctees de 2 a 3,5 mm de color verd. El fruit és un pixidi. Les llavors fan 1 mm d'amplada.

## Taxonomia

L'amarant blanc va ser descrit per Rodschied ex F. Dietr. i publicat en Vollständiges Lexicon der Gärtnerei und Botanik ed. 2, 1: 196. 1824.

### Etimologia

Amaranthus: és el nom del gènere i prové del grec amaranthos, que significa 'flor que no es marceix'.
Albus: és l'epítet específic llatí que significa 'blanc'.

### sinònims

* Amaranthus albus var. pubescens (Uline i Bray) Fern.
* Amaranthus graecizans auct. non L.
* Amaranthus graecizans var. pubescens Uline & Bray
* Amaranthus pubescens (Uline & Bray) Rydb.
* Glomeraria alba (L.) Cav.
* Amaranthus gracilentus H.W.Kung
* Amaranthus littoralis Hornem.
* Amaranthus pubescens (Uline & W.L.Bray) Rydb.
* Galliaria albida Bubani

## Referències

* 1 2 «Amaranthus albus». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 3 abril 2022].
* ↑ «Amaranthus albus L.». Arxivat de l'original el 2013-12-17. [Consulta: 11 abril 2013].
* ↑ Amaranthus albus (Amaranthaceae). «Herbarium». Arxivat de l'original el 2006-07-17. [Consulta: 11 abril 2013].
* ↑ Amaranthus albus Linnaeus. Flora of North America Vol. 4 Pág. 435. «Enllaç».
* ↑ «Amaranthus albus». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 20 octubre 2012].
* ↑ Amaranthus a Flora de Canarias
* ↑ Amaranthus albus a Epítets Botànics
* ↑ Sinònims a Catalogue of life «Amaratnhus albus».
* ↑ «Amaranthus albus». Real Jardín Botánico: Proyecto Anthos. Arxivat de l'original el 2015-09-30. [Consulta: 24 novembre 2009].
* ↑ Amaranthus albus a PlantList

## Enllaços externs

* Jepson Manual Treatment.
* Flora of North America.
* Photo gallery.
# Analytica Chimica Acta

Analytica Chimica Acta (abreviada Anal. Chim. Acta) és una revista científica dedicada a la publicació de recerca en química analítica. Es fundà el 1947 i publica articles en anglès, francès i alemany amb periodicitat mensual. L'editora és l'editorial holandesa Elsevier.
Aquesta revista proporciona un fòrum per a la ràpida publicació d'investigacions originals i revisions crítiques sobre tots els aspectes de la ciència analítica moderna fonamental i aplicada. El seu factor d'impacte fou 4,513 (2014).

## Referències

* ↑ «Analytica Chimica Acta». Elsevier. [Consulta: 22 juny 2015].

## Enllaços externs

* Web Analytica Chimica Acta
# Analyta

Analyta és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Analyta apicalis Hampson, 1896
* Analyta albicillalis Lederer, 1863
* Analyta beaulaincourti Rougeot, 1977
* Analyta calligrammalis Mabille, 1879
* Analyta gammalis Viette, 1958
* Analyta heranicealis (Walker, 1859)
* Analyta nigriflavalis Hampson, 1913
* Analyta pervinca Ghesquière, 1942
* Analyta semantris Dyar, 1914
* Analyta vansomereni Tams, 1932

## Espècies antigues

* Analyta aldabralis (Viette, 1958)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 16 febrer 2011].
# Salvador Múgica Buhigas

Salvador Múgica Buhigas (Ribadeo, 1881 - 5 de gener de 1953) fou un militar gallec d'origen basc, Capità general de les Illes Balears durant el franquisme.
Va lluitar a la guerra de Melilla i en 1914 ascendí a comandant. En començar la guerra civil espanyola era coronel de Regulars i comandant militar de Pontevedra, sumant-se a la rebel·lió i posteriorment fou nomenat governador militar de Lleó. Després va comandar la 81a Divisió al front d'Aragó i en 1938 la 19a Divisió al front d'Extremadura. En acabar la guerra civil espanyola fou ascendit a general i el seu nom fou proposar per presidir la directiva del F. C. Barcelona en 1940. Entre juny i octubre de 1945 fou Capità general de les Illes Balears, fins que en octubre de 1945 fou nomenat capità general de la VIII Regió Militar. L'abril de 1949 deixà el càrrec i va passar a la reserva.

## Referències

* ↑ Salvador Múgica Buhigas, geni.com
* ↑ El final de la Segunda República en Vilagarcía, Faro de Vigo, 6 de gener de 2013
* ↑ Salvador Múgica Buhigas, Auñamendi Eusko Entziklopedia
* ↑ Jordi Finestres Martínez, Xavier Garcia Luque El Barça segrestat
* ↑ Decreto por el que se nombra Capitán General de Baleares al General de División don Salvador Múgica Buhigas, BOE, 2 de juny de 1945
* ↑ Diario Oficial del Ministerio de Marina, 17 d'octubre de 1945
* ↑ DECRETO de 26 de abril de 1949 por el que se dispone que el Teniente General don Salvador Múgica Buhigas cese en el cargo de Capitán General de la octava Región Militar y Jefe del Cuerpo del Ejército de Galicia, y pase a la situación de reserva por haber cumplido la edad reglamentaria.
# Salvador Murall i Monclús

Salvador Murall i Monclús (Roquetes, Baix Ebre, finals del segle xix - Barcelona, 25 de gener de 1929), fou un capità de marina mercant i polític català.

## Biografia

Malgrat ser capità de marina mercant, residí majoritàriament a Tortosa, on féu també carrera política. Se l'inclou dins la facció reformista, i en un primer optà a les eleccions de 1890. Fou diputat provincial entre 1893 i 1896, a més de vicepresident de la Diputació de Tarragona el 1894. Milità des de molt jove en el Partit Republicà, del qual va arribar a ser vicepresident del Comité d'Unió Republicana. Per aquest partit es presentà a dues eleccions, el 1903 i el 1907, però en cap d'aquestes conteses fou elegit.
L'any 1916 fou nomenat candidat pel districte de Roquetes-Tortosa gràcies a una iniciativa del diari El Ideal. En aquell moment era cap del Partit Republicà del districte i membre de la Junta Electoral d’Unió Republicana. Fou escollit diputat en quedar quart amb un total de 6.444 vots. Durant la legislatura de 1919-1920 s’integrà a la Comissió de Foment i de 1921 a 1922, a la de Beneficència. A més, a les eleccions municipals de 1917 formà part de la candidatura marcel·linista i fou regidor de l’Ajuntament de Tortosa fins al 1919.
Al marge de la política, els seus correligionaris li destaquen la cultura, especialment sòlida en temes d’història i antropologia, així com la fermesa en els seus ideals. Fou col·laborador habitual en la premsa local, en concret amb La Voz del Progreso i El Pueblo, així com també en la premsa de Madrid i Barcelona. En l'àmbit social, fou un dels socis fundadors de l'Ateneu Tortosí.

## Bibliografia

* Balcells, Albert; Pujol, Enric; Sabater, Jordi. La Mancomunitat de Catalunya i l'autonomia. Barcelona: Editorial Proa, 1996.
* Sancho Sancho, Josep. El marcel·linisme a les Terres de l'Ebre (1914-1939). Benicarló: Onada Edicions, 2016.

## Enllaços externs

* Salvador Murall i Monclús a la Ilercavònia

## Referències

* 1 2 3 4 5 Curto, Albert. «Murall i Monclús, Salvador». A: Diccionari biogràfic dels diputats de la Mancomunitat de Catalunya (1914-1925). Barcelona: Diputació de Barcelona, octubre de 2019, p. 287. ISBN 9788498038897.
* 1 2 3 Curto, Albert. «Murall i Monclús, Salvador». Institut Ramon Muntaner. [Consulta: 3 desembre 2022].
# Salvador Ortiga Torres

Salvador Ortiga Torres (Barcelona, 1911 - A Guarda, 24 de març de 1939) fou un artista català. Va treballar com a pintor, dibuixant, així com a decorador, publicista, cartellista i dissenyador gràfic. El 1931 rebé la medalla de plata del concurs de paisatge Josep Masriera.

## Vida

Fill de Salvador Ortiga i María Torres, ben aviat es va interessar per les avantguardes. Un dels seus grans projectes fou mostrar la seva obra a les classes treballadores i als camperols. Va treballar als Estudis Orphea col·laborant en la realització de decorats cinematogràfics, juntament amb Ramon Martí, Àngel Gimeno i Gil i Antoni Clavé. Va morir solter als 28 anys de tuberculosi, el 24 de març de 1939 al camp de concentració de Camposancos, al municipi d'A Guarda, Pontevedra, que estava sota control de l'exèrcit franquista.

## Obra

Al Museu Nacional d'Art de Catalunya es conserva una obra seva, titulada 3 escultors que presenta ADLAN, de 1935, que va ingressar al museu mitjançant una donació de Dolors Olivé Regàs, vídua de Ramon Marinel·lo, el 2007. Comparteix en aquest museu una sala dedicada a les avantguardes catalanes amb obres d'Antoni Clavé i Lamolla.
El Museu de Belles Arts d'Astúries posseeix dues obres del pintor. A la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Jordi es conserva la seva obra Vista del puerto de Barcelona desde la Porta de la Pau

## Referències

* 1 2 Asturias republicana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* ↑ «Salvador Ortiga Torres». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Jordi Coca. Ni àngels ni dimonis. L'Abadia de Montserrat, 1 Gener de 1983, p. 35–. ISBN 978-84-7202-545-5 [Consulta: 2 febrer 2013].
* ↑ Catàleg del MNAC
* ↑ Clavé, Lamolla i Salvador Ortiga junts en la nova sala del Mnac dedicada a avantguardes catalanes dels 30 Europa Press
* ↑ Ballesta, José Camposancos: Una ‘imprenta' de los presos del franquismo Museo Municipal de Vigo “Quiñones de León”
* ↑ Vista del puerto de Barcelona desde la Porta de la Pau. Arxivat 2014-05-09 a Wayback Machine. Ortiga i Torres, Salvador [Barcelona, 1910 - La Guàrdia, 1939]

## Bibliografia

* Yvars, JF. Buenas maneras. Arte y artistas del siglo XX (en castellà). DEBOLS!LLO, 6 maig 2011, p. 1. ISBN 978-84-9989-218-4.
# Albrecht de Vriendt

Albrecht de Vriendt (Gant, 1843 - Anvers, 1900) fou un pintor i gravador belga.
Després d'haver estudiat a Anvers, viatjà per Itàlia, Espanya, França i per l'Orient, i s'establí finalment a la ciutat flamenca. Interessat pels aspectes locals del seu país, Vriendt tendí a copsar els tipus més característics, adoptant un estil molt peculiar. A part de dirigir l'Acadèmia de Belles Arts d'Anvers i haver format part del consell d'acadèmics, obtingué altres càrrecs honorífics i distincions oficials procedents de les cases reials de Bèlgica i Baviera i també de l'estat francès. El 1898 formà part del jurat de l'exposició general de Belles Arts de Barcelona.

## Referències

* ↑ Mendoza 1995: 228

## Bibliografia

* Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, p. 282pp. (catàleg). ISBN 84-8043-009-5.