OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# I Bet You Look Good On The Dancefloor

«I Bet You Look Good On The Dancefloor» (de l'anglès: «Aposto a que et veus bé a la pista de ball») és una cançó i el primer senzill del grup anglès d'indie rock Arctic Monkeys.
Es va llençar com a tal el 14 d'octubre de l'any 2005 al Regne Unit, i el dia 17 del mateix mes als Estats Units; debutant a la posició número 1 de la British Singles Chart. Amb tot, als Estats Units només va arribar a la posició 18. La cara B del senzill compta amb les cançons «Bigger Boys And Stolen Sweethearts» i «Chun Li's Spinning Bird Kick».
També va ser inclosa a l'àlbum debut de la banda, Whatever People Say I Am, That's What I Am Not, publicat el 23 de gener del 2006. És una cançó escrita pel cantant i guitarrista principal del grup, Alex Turner; i té una duració de 2 minuts i 55 segons, aproximadament.
Arctic Monkeys van tocar «I Bet You Look Good On The Dancefloor» a la cerimònia d'opertura dels Jocs Olímpics d'estiu de 2012, a Londres.

## Videoclip

Al videoclip es veu als Arctic Monkeys tocant el tema en un estudi amb una mica de públic. Es va filmar amb unes càmeres televisives de la dècada de 1980 per donarli un efecte antic i retro. És similar al videoclip del tema «Last Nite» de The Strokes.

## Premis i reconeixements

«I Bet You Look Good On The Dancefloor» va guanyar, als 2006 NME Awards, el premi a la millor cançó. També, la mateixa revista NME la va posicionar al número 7 de la seva llista de les millors cançons de tota la història, i al número 11 de la llista "Els 150 millors temes dels últims 15 anys".
Una de les cançons de la cara B, «Chun Li's Spinning Bird Kick», va rebre una nominació a la Millor Cançó de Rock Instrumental als Premis Grammy del 2007.

## Personal

* Alex Turner: Veu principal, cors, guitarra principal.
* Jamie Cook: Guitarra rítmica, cors.
* Andy Nicholson: Baix elèctric.
* Matt Helders: Bateria, cors.

## Referències

* ↑ «I Bet You Look Good On The Dancefloor by Arctic Monkeys - Music Charts». [Consulta: 22 abril 2021].
* ↑ «I Bet You Look Good On The Dancefloor» (en anglès). [Consulta: 22 abril 2021].
* ↑ «I Bet You Look Good on the Dancefloor - Arctic Monkeys live @London 2012 | Music Monday». [Consulta: 22 abril 2021].
* ↑ «Arctic Monkeys - I Bet You Look Good On The Dancefloor (Official Video)». [Consulta: 22 abril 2021].
* ↑ «Golden Age TV LLP». [Consulta: 22 abril 2021].
* ↑ «The Strokes - Last Nite (Official Music Video)». [Consulta: 22 abril 2021].
* ↑ «Arctic Monkeys make history at ShockWaves NME Awards» (en anglès britànic), 23-02-2006. [Consulta: 22 abril 2021].
* ↑ «The 500 Greatest Songs Of All Time: 100-1» (en anglès britànic), 31-01-2014. [Consulta: 22 abril 2021].
* ↑ «150 Best Tracks Of The Past 15 Years» (en anglès britànic), 06-10-2011. [Consulta: 22 abril 2021].

## Vegeu també

* Rock de garatge
# I Am the Message

"I Am The Message" és el cinquè senzill del segon àlbum One Day Son, This Will All Be Yours de la banda de post-grunge britànica, Fightstar. La cançó va ser lliurada com un 7" vinyl i descàrrega digital el 16 de juny.

## Vídeo musical

El vídeo I am the message és una col·lecció de vídeos gravats per la banda. En aquests inclouen directes de la banda i passant temps a LA on van gravar l'àlbum. També hi ha diversos clips d'altres gires més antigues, abans el segon àlbum s'hagués enregistrat.

## Llista de pistes

* Vinil de 7" i descàrrega digital.
* "I Am The Message" (Versió de l'àlbum)
* "Waiting For Superman" (cover de Flaming Lips)

## Personal

* Charlie Simpson — Veu, Guitarra, Teclat
* Alex Westaway — Veu, Guitarra
* Dan Haigh — Baix
* Omar Abidi — Bateria, Percussió

## Enllaços externs

* Vídeo musical oficial de 'I Am The Message' de Fightstar - Day Version - a YouTube
* Vídeo musical oficial de 'I Am The Message' de Fightstar - Night Version - a YouTube
# Weissmies

El Weissmies és una muntanya de 4.023 metres que es troba a la regió del Valais a Suïssa.

## Referències

* ↑ «Llista dels 4.000 UIAA» (pdf). UIAA.

## Enllaços externs

* «Camptocamp.org». [Consulta: 25 agost 2011].
* «Summitpost.com» (en anglès). [Consulta: 25 agost 2011].
Quatremils dels Alps :
Alps
Quatremils
categoria :
# Francisca Cualladó Baixauli

Francisca Cualladó Baixauli (Molí de Sant Isidre, Barri de Russafa, València, 3 de desembre de 1890 — Benifaió, 19 de setembre de 1936) va ser una màrtir catòlica, morta durant la Guerra Civil Espanyola. Era una costurera, sent martiritzada per expressar públicament la seua fe i participant en l'eucaristia, afusellada en el paratge “Torre Espioca”, de Benifaió; sent beatificada pel beat papa Joan Pau II l'11 de març de 2001. La seua festa se celebra el 19 de setembre.

## Referències

* 1 2 El Testigo Fiel. «Beata Francisca Cualladó Baixauli, virgen y mártir» (en castellano), 2012. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 19 juny 2013].
* ↑ RABENSTEIN, K. I. "ABAD CASASEMPERE, AMALIA, AND COMPANIONS, BB.". New Catholic encyclopedia, 2.ª ed. vol. 1, p. 4 [The Catholic University of America, Gale: 2003].
* ↑ «Archidiocesis de Valencia». Arxivat de l'original el 2017-08-26. [Consulta: 26 agost 2017].
* ↑ OFICINA de las Celebraciones Litúrgicas del Sumo Pontífice. "Capilla Papal Presidida por el Santo Padre Juan Pablo II para la Beatificación de los Siervos de Dios". Visto el 26 de febrero de 2008.
* ↑ Arquebisbat de Barcelona. «Santoral de hoy» (en castellano), 19-09-2011. [Consulta: 19 juny 2013].

## Bibliografia

* Gabarda Cebellán, Vicent. La represión en la retaguardia republicana: País Valenciano, 1936-1939 a Vol. 18 de Arxius i documents (en castellà). València: Edicions Alfons el Magnànim, 1996, p. 374.

## Enllaços externs

* [castellà http://www.santopedia.com/santos/beata-francisca-cuallado-baixauli]
* [castellà http://www.dolfi.com/es/shop/product/6720/santos-beatos-m-rtires-patronos-f/83663/beata-francisca-cuallad-baixauli-virgen-y-m-rtir.asp]
* [castellà http://www.aciprensa.com/testigosdefe/martires/s-mujeres.htm]
# Francisca González Ruz

Francisca González Ruz (San Juan y Martínez, 1836 - San Juan y Martínez, 1895) va ser una escriptora cubana.
Nascuda a San Juan y Martínez el 1836, filla de Rafael González i de Martina Ruz. Òrfena des dels 5 anys, va tenir una infància difícil. Va aprendre a llegir i escriure del seu germà, i ben aviat va interessar-se en la literatura i la composició poètica, per a la qual va tenir molta facilitat.
A la seva joventut va escriure novel·les de costums, aparegudes a Correo de Ultramar i diaris estrangers. Hom l'ha anomenada «cantora del dolor», a causa de les desgràcies viscudes durant la seva vida, un fet que va reflectir en la seva poesia, amb títols com A una jóven huérfana o ¡Llorar es mi destino!. Amb altres obres retia homenatge a familiars i amics com A mis hijos, A la Avellaneda. El 1857 es casà amb José Manuel Montoro Clara, natural de Camagüey, amb qui va tenir set fills. A partir d'aquest moment, la temàtica de la seva poesia es va orientar a la llar, la maternitat i també elements religiosos.
El 1859, diverses dones de l'Havana van proposar imprimir les seves poesies, per tal que amb els diners de la venda pogués continuar els estudis literaris, i que van ser publicades el mateix any.
Va morir a la seva localitat natal el 1895.

## Referències

* 1 2 Fernández Soneira, Teresa. «Las poetas pinareñas: un canto a su tierra» (en castellà). Convivencia. Centro de Estudios, 22-09-2021. Arxivat de l'original el 13 d’agost 2020. [Consulta: 15 agost 2019].
* 1 2 Santa Cruz y Mallén, Francisco Javier de. Historia de familias cubanas (en castellà). vol. 1. L'Havana: Editorial Hércules, 1940, p. 211.
* 1 2 3 4 García, Domitila. Álbum poético-fotográfico de las escritoras cubanas (en castellà). L'Havana: Imprenta militar de la viuda de Soler y C.ª, 1872, p. 213-228.
* 1 2 Céspedes, José María. Discursos, estudios y artículos (en castellà). L'Havana: Establecimiento Tipográfico, 1895, p. 51.
# Francisca Cañadas Morales

Francisca Cañadas Morales (Níjar, Almeria, Espanya, 1908 - Níjar, 9 de juliol de 1987) fou la principal protagonista del Crim de Níjar que es va fer celebre per servir d'inspiració per a la novel·la Puñal de Claveles de Carmen de Burgos i també com a probable font d'inspiració de la tragèdia en vers Bodas de sangre de Federico García Lorca.
Francisca vivia en el Cortijo del Fraile de Níjar. El 22 de juliol de 1928, just el dia que s'anava a casar amb Casimiro Pérez Pino, Francisca va fugir amb el seu cosí germà Francisco Montes Cañadas, de qui estava enamorada des de petita. Mentre fugien a cavall, Francisco Montes va ser assassinat pel germà del nuvi abandonat. Ella va aconseguir salvar la seva vida. No va arribar mai a casar-se i va residir en un paratge molt proper a Níjar. Mai va concedir entrevistes als mitjans de comunicació.

## Referències

* ↑ Diverses publicacions van indicar que tenia 84 anys en morir, per la qual cosa l'any del seu naixement podria haver estat 1902 o 1903.
* ↑ Torres, Antonio «La novia de 'Bodas de sangre' falleció en Níjar». El País, 10-07-1987.

## Enllaços externs

* Dades sobre el Crim de Níjar, amb informació sobre els personatges
# Fürstenberg

El comtat de Fürstenberg fou una jurisdicció feudal d'Alemanya sorgida el 1236 i originada llegendàriament al començament del segle ix, amb un comte anomenat Unroch, suposat parent de Carlemany, que governava després del 800 a Urach. Els comtes d'Urach (en concret Egin IV) van heretar els dominis dels ducs Zahringen als districte de Baar a la Selva Negra el 1218 i Egin IV hi va construir el castell de Fürstenberg.
* Egin I vers 1100
* Egin II vers 1136-?
* Egin III vers > 1150
* Egin IV el Barbut vers 1218
* Egin V 1230-1236
Egin V va morir el 1236 i va deixar diversos fills, un dels quals Enric (+1284) va fundar la línia de Fürstenberg, i un altre, Conrad, la línia de Friburg (Friburg de Brisgòvia). Dels altres, Egin V, Rudolf, i Berthold va continuar la línia d'Urach; Egin V va morir el 1236 i el va succeir el seu fill Berthold III. Aquesta línia es va extingir el 1260 passant a la línia de Friburg. Aquesta darrera es va dividir el 1387 en Friburg i Brisgau; la darrera va passar a Baden el 1404; la primera a Baden-Saufenberg el 1457 i finalment a Àustria el 1503.
La branca de Fürstenberg es va dividir a la mort d'Enric entre el seu fill Frederic I (Fürstenberg branca jove), i un altre fill, Egin III, que va rebre Dillingen. La línia Dillingen es va extingir amb Joan IV el 1386.
La linea Baar es va extingir amb Frederic III, la dona del qual, Anna, era l'hereva del darrer comte de Wardenberg, i va aportar el territori de Heiligenberg amb títol comtal, i les senyories de Jungnau i Trochtelfingen el 1534.
La branca de Heiligenberg va rebre el títol de prínceps de l'Imperi el 1664, però es va extingir el 1719 i la dignitat de príncep va passar a Motzkirch i a la branca de Stuhlingen que s'havia dividit el 1704 en Fürstenberg-Fürstenberg (el comte fou creat príncep de l'Imperi el 10 de desembre de 1716) i Fürstenberg-Weitra.
El 1744 la línia Motzkirch es va extingir i l'herència es va dividir entre les dues branques: la sobirana de Fürstenberg-Fürstenberg (amb títol comtal i prínceps de l'Imperi), i la no sobirana, landgraves de Fürstenberg-Weitra.
El 1762 la línia sobirana es va dividir en dos branques, la dels comtes de Fürstenberg-Fürstenberg i la del comtes de Fürstenberg-Pürglitz. La primera es va extingir el 1804 i va passar a la segona, que fou mediatitzada el 1806 i els seus territoris inclosos a Baviera i Wuttemberg.
Els dominis del comtat de Fürstenberg incloïen el comtat de Heiligenberg (al nord del Llac Constança), els landgraviats de Stihlingen i Baar, i les senyories de Jungnau, Trochtelfingen, Hausen i Moskirch o Motzkirch, amb territori discontinu.
# Frontera entre Geòrgia i l'Azerbaidjan

La frontera entre Geòrgia i l'Azerbaidjan és la frontera de 428 kilòmetres que separa l'est de Geòrgia de l'oest de l'Azerbaidjan, al Caucas. Comença al trifini entre Geòrgia, Azerbaidjan i Rússia (Daguestan). D'allí va cap a l'oest, després cap al sud i segueix cap a l'est fins al trifini entre Geòrgia, Azerbaidjan i Armènia. Separa la regió georgiana de Kakhètia dels districtes àzeris de Balakan, Zakatala, Quakh, Samukh, Tovuz i Agstafa. Passa per les proximitats de Rustavi (Geòrgia).
Amb la independència de la República Democràtica de Geòrgia de 1918 a 1920 es van definir les fronteres georgianes i àzeris, fins que el 1920 foren ocupades per la Unió Soviètica. El 1991 ambdues nacions van obtenir la independència. Ambdues han acceptat tàcitament les fronteres ja establertes, tot i que no han signat cap acord formal.

## Referències

* ↑ «Geòrgia». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ Ewan E. Anderson International Boundaries: A Geopolitical Atlas, p. 71
# Gai Semproni Bles (cònsol)

Gai Semproni Bles (llatí: Gaius Sempronius Ti. f. Ti. n. Blæsus) va ser un magistrat romà que va viure al segle iii aC. Formava part de la gens Semprònia i era de la família dels Bles, d'origen plebeu.
Va ser elegit cònsol l'any 253 aC durant la Primera Guerra Púnica. Ell i el seu col·lega Gneu Servili Cepió van navegar amb una flota de 250 vaixells cap a la costa africana que van assolar i van fer molt de botí. A pesar de tot no van aconseguir cap victòria important, i per la inexperiència dels pilots van patir un accident marítim al Sirtis Menor, encallant entre les roques. Només van poder sortir en pujar la marea i llençant tot el botí per la borda. Aquest desastre els va fer decidir a retirar-se a Sicília i quan s'acostaven al Palinurus Promontorium els va sorprendre una tempesta en la qual 150 vaixells van ser destruïts. Els dos cònsols, tot i aquesta desgràcia, van obtenir sengles triomfs pels seus atacs a Àfrica. Va ser cònsol per segona vegada l'any 244 aC juntament amb Aulus Manli Torquat Àtic i en aquest any es va fundar la colònia de Brundusium.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 491.
# Francina

Francina és un prenom femení català, variant de Francesca amb el canvi de sufix.

## Difusió

En català ja trobem documentació d'aquest prenom a l'edat mitjana. Segons l'IDESCAT, era el nom de 503 dones residents a Catalunya l'1 de gener de 2007, essent l'Anoia la comarca que tenia una major freqüència d'ús amb un 0,69 per mil. Amb el prenom Aina, a Mallorca, va donar lloc al prenom compost Francina Aina, que arran de la beatificació de la santa mallorquina Francinaina Cirer va originar el prenom aglutinat Francinaina. D'altra banda, Francine, la versió francesa del prenom, fou un nom de persona molt popular a França durant la dècada de 1940 i als Estats Units en les dècades de 1940 i 1950.
Versions en altres llengües:
* Anglès: Francine
* Castellà: Francina
* Francès: Francine
* Holandès: Francien
* Polonès: Fransin
* Occità: Francina
* Zulu: Rancina

## Onomàstica

* Santa Francesca Xaviera Cabrini, verge, 22 de desembre
* Santa Francesca Romana 9 de març

## Biografies

* Francina Armengol Socías, política mallorquina
* Francina Boris i Codina, locutora de ràdio catalana
* Francina Díaz Mestre, model publicitària
* Francina Aina Catany, glosadora mallorquina

## Referències

* 1 2 «Entrada "Francina" al Diccionari català-valencià-balear». Arxivat de l'original el 2004-08-26. [Consulta: 1r gener 2012].
* ↑ IDESCAT, Freqüència del nom Francina a Catalunya, per comarques
* ↑ Freqüència del nom Francina a França
* ↑ http://www.ieo-oc.org/Prenoms-occitans-pour-les-filles Arxivat 2017-12-22 a Wayback Machine.
* 1 2 http://esglesia.net/santoral Arxivat 2011-12-20 a Wayback Machine.
# Fusell Martini-Henry

Els Martini-Henry van ser una sèrie de fusells britànics produïts entre 1871 i 1889. Concebuts per reemplaçar als antics Enfield model 1853 i Snider (1866) els Martini-Henry permetien una retrocàrrega més ràpida mitjançant un mecanisme d'acció de palanca amb el qual s'expulsava la beina metàl·lica d'un cartutx disparat just abans de recarregar el següent.
Els quatre models de Martini-Henry van ser el Mark I (de juny de 1871), el Mark II (1875), el Mark III (1879) i el Mark IV (1888). La producció del Mark IV, va ser aturada el 1889 però va romandre en servei a l'exèrcit britànic fins a la Primera Guerra Mundial.
El 1877, a més, aquesta família de fusells va ser eixamplada amb tres variants de carabines: carrabina de guarnició d'artilleria (Garrison Artillery Carbine), carrabina d'artilleria (Artillery Carbine), derivada dels models Mark I, Mark II i Mark III) i versions més petites que servien com a fusells d'entrenament per cadets militars.

## Martini-Henry Mark I

Des del 1871 el Martini-Henry Mark II va substituir el Snider com fusell reglamentari de l'Exèrcit de l'Imperi Britànic. És un fusell monotirs de retrocàrrega i forrellat llevadís, amb un mecanisme simple que s'activa baixant una palanca situada darrere del guardamà, cosa que fa baixar el forrellat i permetre inserir el cartutx en la recambra sobre la part superior del forrellat. El cartutx era del tipus Boxer de 0,45 polzades amb una bala de plom endurida de 480 grans (1 gra = 0,058 gram) però sense embolcall metàl·lic, que provocava ferides característiques (petits forats d'entrada amb grans forats de sortida). L'ànima tenia set estries i la bala sortia amb una velocitat inicial de 410 metres per segon. El seu abast màxim era 910 metres, però el seu abast eficaç era la meitat, i era particularment mortífer fins a 320 metres.
Comptava amb diversos defectes. Després de trets seguits, el canó arribava a escalfar-se i s'estrenyia, el que incrementava el ja de per si pronunciat retrocés. L'ungla de l'extractor podia trencar el casquet de bronze estovat del cartutx, i provocar que l'arma es bloquegi, i com el guardamans no envoltava completament el canó sobreescalfat, això podia causar cremades en els dits de la mà esquerra. El problema solia ser solucionat en cosir cuir al voltant del guardamans).

## Bibliografia

* Ian Knight, El ejército británico en Zululandia 1879 (castellà) traducció de British forces in Zululand 1879, Ediciones del Prado, 1994, 64 pàgines, ISBN 9788478384983 (en català: L'exèrcit britànic a Zululand)
# Alfred Edwin Brain Sr.

Alfred Edwin Brain (4 de febrer de 1860 a Turnham Green, Londres - idem. 25 d'octubre de 1929) va ser un intèrpret de trompa anglès. Va ser el fundador d'una gran escola de trompa anglesa. El seu nét Dennis Brain s'havia de convertir potser en el trompetista més famós de tots els temps.
Brain va néixer l'any 1860. El seu pare va lluitar a la guerra de Crimea i era invàlid. El cervell no estava ben educat. Quan tenia 12 anys es va unir als Scots Guards i va tocar la trompa a la banda. Es va casar el 1880 i va tenir set fills. Dos dels nens es van convertir en grans cornistes: Alfred i Aubrey.
Va tocar en diverses orquestres, incloses la Philharmonic Society, la Queen's Hall Orchestra i Covent Garden. Va tocar molt per a Henry Wood a The Proms. A les orquestres gairebé sempre tocava la quarta trompa, així que el seu sobrenom era "Jordi IV". El 1904 es va convertir en membre fundador de l'Orquestra Simfònica de Londres. Els quatre cornistes d'aquella orquestra, Adolf Borsdorf, Thomas Busby, Henri Van der Meerschen i Brain, eren sovint anomenats "God's Own Quartet" perquè es conbinaven molt bé.
Va morir el 1929 després d'una breu jubilació.

## Referències

* Oxford Music Online retrieved 21.11.2010
* Pettitt, Stephen. Dennis Brain: A Biography. London: Robert Hale, 1976. ISBN 0-7091-5772-X
# Ganga (geologia)

La ganga és el material que es descarta en extreure la mena d'un jaciment de mineral, per no tenir valor econòmic o ser massa costós el seu aprofitament. És possible que un mineral que es consideri ganga en un jaciment sigui d'interès en un altre, o que la millora en les tècniques extractives o els usos industrials faci rendible el processament de materials anteriorment considerats ganga. Exemples de menes són la calcopirita per al coure, la galena per al plom o la magnetita per al ferro. La rendibilitat d'una mena depèn de la seva riquesa en el metall esperat així com de la forma en què es presenti. Si la mena i la ganga es troben barrejades, i els processos físics i químics de separació i preparació són massa costosos, la mena pot no ser rendible. Tampoc ho és la mena quan el volum és exigu, o aquella la situació impedeix una explotació accessible.

## Referències

* ↑ «Ganga (geologia)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Diccionari de geologia». Diccionari de Geologia. Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 5 agost 2014].

## Vegeu també

* Deixies (mineria)
# Francis Richard Scobee

Francis Richard Scobee (19 de maig del 1939, Cle Elum, Washington - 28 de gener del 1986, Cap Canaveral) fou un astronauta de la NASA que morí en l'accident del transbordador espacial Challenger.
El 1957 es graduà de l'Auburn Senior High School d'Auburn (Washington) i ingressà a les Forces Aèries dels Estats Units, on rebé entrenament com a mecànic de motors i més tard visqué a la Base Kelly de la Força Aèria a Texas. Allí prengué part a uns cursos nocturns que li permetern adquirir dos anys d'universitat, cosa que el dugué a seleccionar el Programa d'Educació i Tasca per a Pilots. El 1965 rebé una llicenciatura en enginyeria aeroespacial de la Universitat d'Arizona i rebé les seves ales de pilot el 1966, i fins i tot completà una sèrie d'assignacions que incloïen una missió per combatre a la Guerra del Vietnam. En tornar als Estats Units assistí a les Escoles de Pilots per a la Investigació Aeroespacial a la Base Edwards de la Força Aèria, a Califòrnia. Després de la seva graduació el 1972, participà en programes de prova, pilotant naus tan variades com el Boeing 747 i l'X-24B, l'aeronau de tecnologia transsònica (TACT) F-III i el C-5. Scobee acumulà més de 6.500 hores de vol en 45 tipus de naus diferents.
L'abril del 1984 volà per primer cop a l'espai com a pilot del transbordador espacial Challenger. Fou precisament en aquest transbordador que Scobee trobà la mort el 28 de gener del 1986, quan el Challenger es desintegrà 73 segons després d'enlairar-se, fet que provocà la mort dels seus set tripulants.

## Referències

* ↑ Launius, Roger D. Frontiers of Space Exploration (en anglès). Greenwood Publishing Group, 2004, p. 89. ISBN 0313325243.
# Alligator II: The Mutation

Alligator II: The Mutation és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Jon Hess i escrita per Curt Allen, estrenada el 1991. És la segona part de la pel·lícula "Alligator" dirigida per Lewis Teague i escrita per John Sayles, estrenada el 1980 amb el títol en castellà de "La bestia bajo el asfalto".

## Argument

Alguna cosa està matant la gent als soterranis d'una petita ciutat, un reporter creu que és un gran animal de la família dels al·ligàtors, però ningú no el creu.
Una gran empresa ha estat abocant substàncies tòxiques al clavegueram, això provoca que un gran cocodril adquireixi proporcions impensables. La ciutat està al costat d'un llac i el sistema de clavegueram connecta amb el llac fet que el monstre aprofita per a passejar-se pels túnels. Troben unes botes d'aigua amb un tros de cama a dins i el policia David Hodgson decideix llogar una colla de caçadors de cocodrils professionals per a matar la bèstia, però acaben tots caçats pel mateix cocodril.

## Repartiment

* Joseph Bologna: David Hodgson
* Dee Wallace-Stone: Christine Hodgson
* Richard Lynch: Hawk Hawkins
* Woody Brown: Rich Harmon
* Holly Gagnier: Sheri Anderson
* Bill Daily: Mayor Anderson
* Steve Railsback: Vincent 'Vinnie' Brown
* Brock Peters: el cap Speed
* Tim Eyster: J J. Hodges
* Voyo Goric: Carmen
* Buckley Norris: Doc
* Julian Reyes: Reuben Ruiz
* Deborah White: Lynn Holly
* Bill Anderson: Timekeeper
* Harlan Arnold: J.A. Luco
* Kane Hodder

## Al voltant de la pel·lícula

* La pel·lícula és la segona part oficial de la pel·lícula Alligator dirigida per Lewis Teague el 1980. Les dues van ser produïdes per Brandon Chase.

## Referències

* ↑ Alligator II, die Mutation. Arxivat 2012-06-05 a Wayback Machine. Fitxa de la pel·lícula a Tierhorror.de. (alemany)

## Enllaços externs

* Critica DevilDead º
* Tràiler de la pel·lícula