OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Ganyet i Solé

Joan Ganyet i Solé (la Seu d'Urgell, 21 d'octubre de 1946) és un arquitecte i polític català, militant del PSC.

## Biografia

És llicenciat en arquitectura per l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona. Ha participat en la redacció de l'estudi Política Territorial a l'Alt Pirineu (1980), encarregat per la conselleria de Política Territorial i Obres Públiques de la Generalitat de Catalunya. També ha participat en congressos i seminaris sobre alta muntanya.
És membre del Grup d'Estudis Municipals a la Seu d'Urgell, cofundador del Grup d'Estudis de l'Alt Pirineu, co-organitzador des del 1973 de Comunicació actual, a la Seu d'Urgell. El 1976 formà part del consell de redacció de La Seu d'Urgell i és membre de la coordinadora de la Societat Catalana d'Ordenació del Territori. També fou membre del Grup Polític Conflent i s'afilià al PSC. També ha estat membre d'Òmnium Cultural, dels Grups de l'Alt Pirineu (GAP), del Congrés de Cultura Catalana i de l'Ateneu de l'Alt Urgell.
A les eleccions municipals de 1979 fou escollit tinent d'alcalde de la Seu d'Urgell (1979-1983). A les eleccions al Parlament de Catalunya de 1980 fou elegit diputat per Lleida, i fou reelegit successivament a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1984, 1988, 1992 i 1995. Dins del Parlament de Catalunya ha estat membre de la comissió d'Agricultura, Ramaderia i Pesca i de la Comissió d'Alta Muntanya. Ha estat vicepresident de la Federació de Municipis de Catalunya.
A les eleccions municipals de 1983 fou elegit alcalde de la Seu d'Urgell, càrrec que va ocupar fins al 2003. També ha estat senador per la circumscripció de Lleida (2000-2002) elegit a la candidatura Entesa Catalana de Progrés. Va renunciar al càrrec el 3 de setembre de 2002, sent substituït per Josep Maria Batlle.

## Referències

* 1 2 3 «Senado - Séptima legislatura» (en castellà). Senado Espanyol. [Consulta: 10 agost 2012].
* ↑ «PSC - Joan Ganyet Solé». Partit dels Socialistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 8 de setembre 2014. [Consulta: 10 agost 2012].
* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la III Legislatura p. 96
* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la I Legislatura p. 66
* ↑ «Municat - Ajuntament de la Seu d'Urgell». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 8 de setembre 2014. [Consulta: 10 agost 2012].
# Khande Rao Holkar

Maharajkumar Khande Rao Holkar o Khande I Rao Holkar (1723 o 1724-1754) fou un general maratha, únic fill de Malhar Rao Holkar i de Gautama Bai. Fou hereu del seu pare des de la designació dels béns com a hereditaris el 20 de gener de 1734.
Es va casar amb deu dones, sent l'esposa principal la maharani Ahalya o Ahilya Bai de nom complet Shrimant Akhand Soubhagyavati Devi Shri Ahilya bai Sahib Holkar, filla de Mankoji Rao Scindia i va tenir un sol fill, Male Rao Holkar, que va succeir al seu avi com a subadar de Malwa amb seu a Maheshwar. La seva esposa (que vers el 1755 es va casar de segones amb el subadar Tukoji I Rao Holkar) fou regent entre 1767 i la seva mort el 13 d'agost de 1795.
Els marathes dirigits per Malhar i Jayappa Scindia van atacar als jats de Suraj Mal al fort de Kumher el 20 de gener de 1754 i el van assetjar. La lluita va seguir uns mesos. Durant la campanya va morir Khande Rao Holkar, el fill de Malhar Rao Holkar, quan va rebre un tret des del fort mentre inspeccionava les tropes en palanquí (15 de març de 1754); nou de les seves dones van cometre sati. Malhar Rao va quedar molt afectat per la mort del seu únic fill, i va buscar revenja, prometent tallar el cap del maharajà Suraj Mal i tirar la fortalesa al riu Jamuna després de destruir-la, i va augmentar la pressió sobre el fort; però les diferències amb Jayappa Sindhia el van portar finalment a signar un tractat de pau el 18 de maig de 1754.

## Vegeu també

* Khande II Rao Holkar
* Khande III Rao Holkar

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
* An oriental biographical dictionary: founded on materials collected by the late Thomas William Beale. W.H. Allen, 1894. p. 237. Google Llibres
# Gens Fúlvia

La gens Fúlvia (en llatí: gens Fulvia) va ser una gens romana d'origen plebeu, una de les més il·lustres de Roma.
Segons Ciceró i Plini el Vell eren originaris de Tusculum i van passar a Roma, encara que una branca sembla que va restar a Tusculum, car el nom familiar Fulvii apareix en aquela ciutat. Es deien descendents d'Hèrcules. Van utilitzar els cognoms Bambalió (Bambalio), Centumal (Centumalus), Curvus (Curvus), Flac (Flaccus), Gil·ló (Gillo), Naca, Nobílior, Petí (Paetinus), i Veraci (Veratius) o Neraci (Neratius). Es conserven diverses monedes o medalles d'aquesta gens.

## Personatges destacats

* Luci Fulvi Curi, cònsol el 322 aC.
* Marc Fulvi Curi Petí, cònsol el 305 aC.
* Gai Fulvi Curvus, edil plebeu el 298 aC.
* Aulus Fulvi, cavaller romà al segle i aC.
* Luci Fulvi Rústic Gai Bruci Present, cònsol romà el 153 i el 180.
* Fulvi Diogenià, prefecte de Roma el 222.
* Fúlvia, dama romana que va revelar la conspiració de Catilina.
* Fúlvia, dama romana filla de Marc Fulvi Bambalió i esposa de Publi Clodi Pulcre, de Gai Escriboni Curió i de Marc Antoni.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 188.
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita X,23
# Oakesdale

Oakesdale és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 420 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Oakesdale tenia 420 habitants, 172 habitatges, i 127 famílies. La densitat de població era de 155,9 habitants per km².
Dels 172 habitatges en un 34,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,5% hi vivien parelles casades, en un 7,6% dones solteres, i en un 25,6% no eren unitats familiars. En el 23,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,7% tenia menys de 18 anys, un 3,8% entre 18 i 24, un 25,2% entre 25 i 44, un 26,7% de 45 a 60 i un 18,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.094 $ i la renda mediana per família de 42.813 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.500 $ mentre que les dones 30.714 $. La renda per capita de la població era de 16.159 $. Aproximadament el 9% de les famílies i l'11,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Oakesdale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Oakesdale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Tateomys macrocercus

Tateomys macrocercus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Són rosegadors de petites dimensions, amb una llargada de cap a gropa de 110 a 120 mm, una cua de 160 a 175 mm, peus de 30 a 31 mm, orelles de 17 a 19 mm i un pes de fins a 55 g. Aquesta espècie és endèmica del mont Nokilalaki, a la part central de l'illa de Sulawesi, a Indonèsia. Viu en boscs pluvials tropicals d'alta muntanya de 1.982 a 2.287 msnm. S'alimenta principalment de cucs de terra. Considerant la manca d'informació recent, la Unió Internacional per la Conservació de la Natura classifica T. macrocercus com a espècie amb dades insuficients (DD).

## Referències

* ↑ Musser, GG «A systematic review of Sulawesi Bunomys (Muridae, Murinae) with the description of two new species». Bulletin of the American Museum of Natural History, 392, 2014. Arxivat de l'original el 2015-01-16 [Consulta: 31 desembre 2017].
* ↑ Wilson, Don E. (ed.); Reeder, DeeAnn M. (ed). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.
* 1 2 «Tateomys macrocercus» (en anglès). Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura (UICN).
# Peter Koech

Peter Koech (Arwos, Districte de Nandi, 18 de febrer, 1958) és un ex atleta kenyià de 3000 m obstacles.
Fou medalla d'argent a la prova de 3000 metres obstacles als Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 de Seül. També establí el rècord del món en aquesta prova l'any 1989, amb un temps de 8:05.39, que fou superat per Moses Kiptanui en 1992.

## Referències

* ↑ Franklin, Robert. «Peter Koech (’86) wins the silver medal in 3,000-meter steeplechase at Summer Olympics in Seoul, South Korea. In 1989, Peter Koech breaks the world record in steeplechase with a time of 8 minutes, 5.35 seconds.». Timeline. Washington State University, 20-03-2015. [Consulta: 16 abril 2023].
* ↑ «Kiptanui Sets 3,000-Meter Steeplechase Record» (en anglès). LA Times, 20-08-1992. [Consulta: 16 abril 2023].

## Enllaços externs

* (anglès) IAAF, perfil de Peter Koech
# Khandela

Khandela (hindi: खण्डेला) és una ciutat i un municipi ubicat al districte de Sikar en l'estat indi de Rajasthan.

## Història

Khandela fou també el nom d'un estat tributari protegit, una thikana feudatària de Jaipur. La capital era Khandela a 27° 37′ N, 75° 30′ E﻿ / ﻿27.617°N,75.500°E﻿ / 27.617; 75.500 a uns 88 km al nord-oest de Jaipur (ciutat) amb una població el 1901 de 9.156 habitants. La ciutat té dues fortaleses, Bara Pana i Chhota Pana. L'estat era governat per dues branques d'una família, sènior i júnior que pagaven un tribut de 72.550 rúpies al darbar (la cort) de Jaipur. L'estat fou fundat el 1614 per Girdhar Singh d'Amarsar que va rebre Khandela com a jagir i el títol de raja. El 1683 a la mort de Bahadur Singh, el seu fill gran Kesri Singh va rebre tres parts i el seu germà petit Fateh Singh dues parts, iniciant les branques sènior i júnior. Vers 1705 la branca júnior va ocupar el territori de la sènior però en fou expulsada el 1709 per una força combinada de Jaipur i els mogols.

## Llista de rages

* Raja GIRDHAR SINGH 1614-1623
* Raja DWARKA DAS 1623-1630
* Raja BIRSINGH DEO 1630-1663
* Raja BAHADUR SINGH 1663-1683

### Branca sènior

* Raja KESRI SINGH 1683-1697
* Raja UDAI SINGH 1697-1720 (enderrocat pel fill, mort després del 1731)
* Raja SAWAI SINGH 1720-1731
* Raja BINDRABHAN 1731-1777 (enderrocat pel fill, mort el 1806)
* Raja GOVIND SINGH 1777-1788
* Raja NARSINGH DAS 1788-1806
* Raja ABHAI SINGH 1806-1838
* Raja KISHAN SINGH 1838-1852
* Raja KUSHAL SINGH 1852-1865
* Raja FATEH SINGH 1865-1880
* Raja ANAND SINGH 1880-1884
* Raja SAWANT SINGH 1884-1889
* Raja HAMIR SINGH 1889-1935
* Raja PRATAP SINGH 1935-1943
* Raja RAM SINGH 1943-1953 (+1992)

### Branca júnior

* Raja FATEH SINGH 1683-1694
* Raja UDAI SINGH 1694-1709 of Khandela-Senior, occupied Khandela-Junior until driven out in 1709 by a combined Jaipur-Mughal force.
* Raja DHIRAJ SINGH 1709-1726
* Raja GAJ SINGH 1726-1747
* Raja INDAR SINGH 1757-1791
* Raja PRATAP SINGH 1791-1816
* Raja LAKSHMAN SINGH (raja de Sikar) 1816-1821 (sota ocupació)
* Raja LAKSHMAN SINGH II (fill de Pratap) 1821-1850
* Raja AKHEY SINGH 1850-1861
* Raja JASWANT SINGH 1861-1878
* Raja PADAM SINGH 1878-1883
* Raja RANJIT SINGH 1883-1885
* Raja SAJJAN SINGH 1885-1952
* Raja SANGRAM SINGH 1952-1953 (+1966)

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
* Genealogia Arxivat 2009-08-09 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Mandholi
# Vela als Jocs Olímpics d'estiu de 1908 - 8 metres

Vela als  Jocs Olímpics d'estiu de 1908 :
| 6 metres | open |
| 7 metres | open |
| 8 metres | open |
| 12 metres | open |
| < 1900 1912 > ||||||
Els 8 metres va ser una de les quatre proves de vela que es van disputar al camp de regates de Ryde durant els Jocs Olímpics de Londres de 1908. Hi van prendre part 25 navegants repartits ens cinc vaixells, que representaven a 3 països. Es disputà entre el 27 i el 29 de juliol de 1908.

## Normativa

La competició constava de tres regates i el vencedor era l'embarcació que aconseguia més victòries. Si cada regata era guanyada per un vaixell diferent s'atorgaven tres, dos i un punt segons la posició aconseguida (1r, 2n i 3r), mentre a partir de la quarta posició no es rebia cap punt; sent el vencedor final el vaixell amb més punts. Si es mantenia l'empat s'havia de disputar una regata extra entre els vaixells implicats per decidir la posició final.

## Resultats finals

L'equip Cobweb fou el clar dominador en guanyar les dues primeres regates i assegurar-se la victòria final. El Vinga fou segon gràcies a la victòria en la tercera regata, mentre el Sorais fou tercer.
| Pos. | Vaixell | Tripulació | Victòries | Punts Totals | 1a regata | 1a regata | 1a regata | 2a regata | 2a regata | 2a regata | 3a regata | 3a regata | 3a regata |
| Pos. | Vaixell | Tripulació | Victòries | Punts Totals | Pos. | Temps | Punts | Pos. | Temps | Punts | Pos. | Temps | Punts |
| | Cobweb Regne Unit | Blair Cochrane Arthur Wood Henry Sutton John Rhodes Charles Campbell | 2 | 6 | 1r | 4h 01' 41" | 3 | 1r | 4h 35' 15" | 3 | 4t | 4h 57' 46" | 0 |
| | Vinga Suècia | Carl Hellström Edmund Thormählen Erik Wallerius Eric Sandberg Harald Wallin | 1 | 3 | 5è | 4h 55' 56" | 0 | 4t | 5h 16' 21" | 0 | 1r | 4h 52' 31" | 3 |
| | Sorais Regne Unit | Philip Hunloke Alfred Hughes Frederick Hughes George Ratsey William Ward | 0 | 6 | 2n | 4h 02' 14" | 2 | 2n | 4h 35' 56" | 2 | 2n | 4h 56' 29" | 2 |
| 4 | Fram Noruega | Johan Anker Einar Hvoslef Hagbart Steffens Magnus Konow Eilert Falch-Lund | 0 | 3 | 3r | 4h 07' 30" | 1 | 3r | 4h 39' 15" | 1 | 3r | 4h 57' 10" | 1 |
| 5 | Saga Suècia | John Carlsson Edvin Hagberg Hjalmar Lönnroth Karl Ljungberg August Olsson | 0 | 0 | 4t | 4h 46' 11" | 0 | - | DNF | 0 | 5è | 5h 00' 45" | 0 |

## Referències

* 1 2 (ed.) Theodore Andrea Cook. The Fourth Olympiad, Being the Official Report (PDF). Londres: British Olympic Association, 1908. Arxivat 2013-01-16 a Wayback Machine.
* ↑ (anglès) Sailing at the 1908 London Summer Games Arxivat 2016-07-20 a Wayback Machine. a Sports-reference.com
# Medaïta

La medaïta és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom en honor del doctor Francesco Meda (1926 - 1977), un mineralogista aficionat de Torí que va contribuir a fer popular la mineralogia a Itàlia amb la seva entusiasta activitat com a professor .

## Característiques

La medaïta és un silicat de fórmula química Mn$^{2+}$₆V$^{5+}$Si₅O$_{18}$(OH). Cristal·litza en el sistema monoclínic. És l'anàleg de vanadi de l'arsenmedaïta, de la qual n'és una espècie isostructural.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la medaïta pertany a «09.BJ: Estructures de sorosilicats amb anions Si₃O$_{10}$, Si₄O$_{11}$, etc.; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: orientita, rosenhahnita, trabzonita, thalenita-(Y), fluorthalenita-(Y), tiragal·loïta, ruizita, ardennita-(As), ardennita-(V), kilchoanita, kornerupina, prismatina, zunyita, hubeïta i cassagnaïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Molinello, situada a la localitat de Ne, a la província de Gènova (Ligúria Itàlia). També ha estat descrita en altres indrets d'Itàlia, així com a Suïssa i el Japó.

## Referències

* ↑ «Medaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 desembre 2019].
# Jardí de San Carlos

El Jardí de San Carlos (en gallec: Xardín de San Carlos) es troba a la ciutat vella de la Corunya. Es va construir com a castell defensiu fora de les muralles durant el segle XIV i va quedar unit a la ciutat al segle xvi.

## Història i característiques

A poc a poc va perdre importància com a baluard (Fortaleza Vella) i, després d'esclatar el polvorí que contenia, va ser abandonat fins que al segle xviii és recuperat com a jardí per Carlos Francisco de Croix.
L'aspecte actual del Jardí de San Carlos es deu al governador el 1834 Francisco de Mazarredo, i presenta unes característiques de jardí romàntic. Va ser declarat Conjunt històric juntament amb les muralles.
El seu valor radica en la seva situació privilegiada, des de la qual s'observa gràcies al seu mirador tot el port de la Corunya, en la seva vegetació, i en la tomba del general anglès Sir John Moore, mort a la batalla d'Elviña el 1809 lluitant mentre defensava la ciutat de les tropes napoleòniques franceses del general Soult.
Al jardi hi ha moltes espècies d'arbres, tant autòctones com exòtiques, entre les quals destaquen dos oms gegants centenaris.
Al costat dels jardins hi ha un edifici, seu de l'Arxiu del Regne de Galícia, l'arxiu històric més important de Galícia. És un centre de titularitat estatal gestionat des de 1989 per la Xunta de Galicia.

## Galeria d'imatges

* Tomba de Sir John Moore
* Arxiu del Regne de Galícia
* Entrada al mirador

## Referències

* ↑ Turgalicia

## Enllaços externs

* El jardí de San Carlos a Turgalicia
* El jardí de San Carlos a la web de l'Ajuntament de la Corunya
# Khande III Rao Holkar

Maharajadhiraj Raj Rajeshwar Sawai Shri Khande III Rao Holkar X Bahadur (1828 - 1844) fou maharaja d'Indore. Era fill de Shrimant Sardar Bapujirao Holkar d'una branca separada resident a Jotsikhera. El 12 de juliol de 1841 fou adoptat pel seu cosí Hari Rao Holkar i l'adopció fou reconeguda ple govern britànic el 30 d'agost de 1841. A la mort d'Hari Rao el 24 d'octubre de 1843, Khande III Rao fou pujat al gadi (tron) el 13 de novembre de 1843, amb 15 anys, sota la regència de l'àvia adoptiva Maharani Krishnabai Maji Sahiba. Ja donava signes de retard mental. Va morir solter i sense descendència a Maheshwar el 17 de febrer o 17 de març de 1844.
Les reclamacions al gadi del ex maharaja Martand Rao Holkar, avalades per molts nobles, no foren ateses pels britànics. Sahiba Kesara Bai, una de les vídues de Jaswant I Rao Holkar, va suggerir que s'havia de nomenar maharajà a un fill de Bhao Santoji Holkar, oncle llunyà de Martand Rao, d'una altra branca de la família. La proposta fou acceptada i el jove de 12 anys Jaswant Holkar fou instal·lat al tron amb el nom de Tukoji II Rao Holkar.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
* Genealogia
# Operó trp

L'operó trp és un operó — un grup de gens que són utilitzats, o transcripts, conjuntament — que codifica els components per a la producció de triptòfan. L'operó trp és present en molts bacteris, però va ser descrit per primera vegada en Escherichia coli. L'operó és regulat de manera que quan el triptòfan és present en l'entorn cel·lular, els gens necessaris per la seva síntesi no són expressats. Va ser un sistema experimental important per començar a entendre la regulació gènica, i és generalment utilitzat per ensenyar-la acadèmicament.
Va ser descobert l'any 1953 per Jacques Monod et al., l'operó trp de l'E. coli va ser el primer operó reprimible en ser descobert. Mentre l'operó lac pot ser activat per una substància química, l'al·lolactosa, l'operó trp és inhibit també per una substància química, el triptòfan. Aquest operó conté cinc gens estructurals: trp E, trp D, trp C, trp B, i trp A, els quals codifiquen la triptòfan sintetasa. També conté un gen inhibitori anomenat trp R. El trp R té un promotor on l'ARN polimerasa s'uneix i sintetitza RNAm per una proteïna reguladora. La proteïna que és sintetitzada per trp R s'uneix a l'operador causant un blocatge de la transcripció. En l'operó lac, l'al·lolactosa es lliga a la proteïna repressora, permetent així la transcripció dels gens, mentre que en l'operó trp, el triptòfan es lliga a la proteïna repressora eficaçment blocant la transcripció dels gens. En ambdues situacions, la repressió afecta l'ARN polimerasa que transcriu els gens de l'operó. A diferència de l'operó lac, l'operó trp conté un pèptid senyal i una seqüència atenuadora que permet una regulació gradual.
És un exemple de regulació gènica negativa. Dins la seqüència reguladora de l'operó, l'operador és blocat per la proteïna repressora en la presència de triptòfan (impedint així la transcripció) i és alliberat en absència de triptòfan (permetent així la transcripció). El procés d'atenuació complementa aquesta acció reguladora.

## Referències

* ↑ William Klug, Cummings, and Spencer.

## Enllaços externs

* Animació de la regulació de l'operó Trp (en anglès)
# Genoveva Gálvez

Genoveva Gálvez Ortuño (Oriola, 1929 - Madrid, 2021) va ser una clavecinista valenciana, responsable de l'impuls del clave com a instrument musical a Espanya en la segona meitat del segle xx. Va interpretar sonates de Domenico Scarlatti, Antonio de Cabezón, Sebastián d'Albero, Antonio Soler i Mateo Albéniz.

## Inicis

Va estudiar al Conservatori Superior de Madrid, on va ser alumna de José Cubiles, i va obtenir en graduar-se el primer premi en piano.
Poc després, va obtenir la seva llicenciatura en Filologia Romànica en la Universitat Complutense de Madrid. Més tard, va començar a cantar com a soprano en el cor d'aquesta facultat. En una gira per Múnic, acompanyant al seu cor, va conèixer a José Luis de Delás, qui la va animar a iniciar nous estudis per a perfeccionar les seves interpretacions.
En 1953 va tornar a Múnic, on va cursar estudis musicològics, i es va especialitzar en música ibèrica. Alguns dels seus professors van ser Rafael Puyana o Clemente Terni.
Va conèixer a Luis Felipe Vivanco, de la generació del 27, i a Li Stadelmann, clavecinista alemanya. Poc després va tornar a Espanya.

## Retorn a Espanya i inicis de la seva carrera clavecinística

En 1959 va tornar a Espanya i, a petició de Rafael Borrás Prim, va començar a impartir cursos de clave i música de cambra a Santiago de Compostel·la. L'èxit que va obtenir en aquelles classes va propiciar que, en retirar-se el titular d'aquesta matèria, Franz Peter Goebbels, fos admesa ella en el claustre d'acadèmics en els Cursos Internacionals de Música en Compostela. En aquest comitè, es trobaven reunides grans figures del panorama musical espanyol de l'època, com ara Alicia de Larrocha, Victoria dels Àngels, Andrés Segovia i Conxita Badia.
En 1972, va tornar a la seva ànima máter per a fer classes de clau, especialitat que havia cursat durant diversos anys. En el Real Conservatori va promoure també cursos d'especialització per a estrangers. La seva fama havia crescut per a llavors, i algunes universitats americanes la van cridar com a docent convidada. També va ser convocada per a igual propòsit per la Schola Cantorum Basiliensis.

## Trajectòria com clavecinista

Genoveva Gálvez va ser considerada com la responsable del ressorgiment de l'estudi del clave a Espanya. La seva àmplia carrera fonogràfica va incloure més d'una dotzena de discos, en els quals ha interpretat a diversos i variats autors com ara Johann Sebastian Bach i Domenico Scarlatti.

## Obres publicades

* El arte de tocar el clavecín, traducció a l'espanyol de l'obra original de François Couperin.
* 30 Sonatas para Clavicordio, interpretació de Sebastián de Albero,
* Trattenimenti Armonici da Camera (Bologna, 1695), de Francisco José de Castro
* Il Burbero di buon cuore de Vicente Martín i Soler, basada en una obra original de Carlo Goldoni. Llibret de Lorenzo da Ponte
* Incógnitas Scarlattianas
* Aspectos ornamentales en la música española para tecla del s. XVIII

## Referències

* ↑ Adam Ferrero, Bernardo. Mil músicos valencianos (en español). SOUNDS OF GLORY, p. 362. ISBN 84-607-9246-3.
* ↑ «Muere a los 92 años Genoveva Gálvez, pionera del clave en España» (en castellà). [Consulta: 30 agost 2021].