OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Les Heures

* Per a altres significats, vegeu «les Heures (Perafita)».
Les Heures és un mas al terme municipal de la Quar, al Berguedà. Està inventariat al mapa de patrimoni de la Generalitat de Catalunya amb el número IPAC-3538 com a element arquitectònic. La gran masia i l'antic lloc de les Heures és a prop de la Riera de Merlès.

## Arquitectura

Les Heures és una masia de planta rectangular amb la façana principal orientada a migdia, coberta a doble vessant i el carener perpendicular a la façana. Un cos transversal de la masia pel cantó de migdia l'amplia considerablement i presenta una gran porta d'arc de mig punt adovellat. Les obertures i finestres, de petites dimensions, omplen les quatre façanes. A migdia i a llevant fou construïda una elegant galeria, amb balconada i suports de fusta.

## Història

Joan Santamaria, autor de les Memòries sobre el monestir de la Portella, relaciona "Leuric", un dels homes que demanen al bisbe d'Urgell que consagri l'església de Santa Maria de la Quar (900) com a antecedent de la genealogia de la família Euras de la Quar. El lloc de les Heures està documentat a partir del segle xiv, quan la vegueria de la Portella esdevingué baronia amb l'enllaç amb la casa berguedana dels Pinós. Així, les Heures era un dels llocs, juntament amb la Portella i Sant Maurici, de la batllia de la Quar.

## Referències

* 1 2 3 «Mas les Heures de la Quar». patmapa.gencat.cat. [Consulta: 28 setembre 2015].

## Vegeu també

* Llista de monuments del Berguedà
# Ramon de Sant Llorenç

Ramon de Sant Llorenç (segle xii - Tarragona, 1217) va ser un sacerdot vinculat amb la Seu de Tarragona, d'on en va ser canonge i Paborde.
De Ramon de Sant Llorenç se sap que el 1190 i fins al 1199 era cabiscol dels canonges de la catedral de Tarragona, i el 1202, a la mort de Berenguer de Castellet, va passar a la cambreria i a ser senyor de Reus en les dues terceres parts del domini de la vila que corresponien als canonges tarragonins. Durant la seva estada com a cambrer va canviar significativament el senyoriu de la vila, ja que el cambrer va passar a tenir el senyoriu directe, senyoriu que fins aleshores havia estat en mans de l'arquebisbe, (en aquell moment Ramon de Rocabertí), que va li donar la jurisdicció en un document de 25 d'abril de 1203. Hi va haver una picabaralla continuada entre el cambrer i el castlà, l'altre senyor de Reus, que posseïa un terç de la població, càrrec que tenia llavors Bernat de Bell-lloc. El castlà es va negar a donar la potestat del castell de Reus al nou senyor quan aquest li va demanar. La causa va passar als tribunals i Bernat de Bell-lloc va perdre la castlania el 1204. Llavors aquesta va passar al seu fill homònim, Bernat II de Bell-lloc. Els plets entre les dues parts encara van durar uns anys més.
Ramon de Sant Llorenç, que havia substituït en la cambreria Berenguer de Castellet, va ser senyor de Reus fins a l'any 1208, quan va passar a ocupar la pabordia, dignitat que va ocupar fins a la seva mort. Pel seu càrrec, també va ser senyor de la Selva del Camp, de l'Albiol i del seu castell, i, amb l'arquebisbe Ramon de Rocabertí va comprar, el 1207, la meitat del terme d'Alió, meitat sobre la qual encara no tenien el domini eclesiàstic ni senyorial. Va ser succeït a la cambreria de Reus per Ramon Guillem.

## Referències

* ↑ Gort, Ezequiel. Els senyors feudals de Reus. Reus: Carrutxa, 1989, p. 19-20.
# Orquestrina Galana

Orquestrina Galana va ser una formació musical de la dècada de 1980. El fundador del grup va ser Jaume Arnella, sent aquest grup hereu de l'anterior Els Sapastres. Tots els components venien d'altres grups de música popular com Arsa o la Cobla Cotó-Fluix. L'especialitat del grup era la música d'envelat i de festa major, amb l'objectiu d'oferir repertori català.
Els membres de l'Orquestrina Galana, a banda de composicions pròpies, van recuperar repertori com balls vuitcentistes per a cobla, adaptant-los a la seva instrumentació. També van adaptar cuplets i altres cançons de moda dels anys 1930 i 1940. També van eixamplar el repertori pel cantó mediterrani, incorporant fados, tarantel·les o sirtakis. Incorporarien, a més a més, polques, marxes de circ o ballbles italians.
El fet que tots els components fossin multi-instrumentistes els permetia crear diversos tipus de formació, de corda o de vent, segons les necessitats del repertori.

## Components

Els components del grup foren:
* Francesc Alpiste (veu, clarinet, tenora, guitarra, mandolina, percussió)
* Jaume Arnella (veu, guitarra, flauta travessera, saxòfon tenor)
* Marcel Casellas (contrabaix, tuba, helicó, mandola, congues)
* Ferran Martinez (piano, acordió)
* Antoni Oró (clarinet, tible, violí)
* Alfons Rojo (violí, guitarra, mandolina, saxòfon alt, trombó de vares)
* Rafel Sala (veu, violoncel, trompeta, fiscorn, contrabaix, mandolina)
* Michael Weiss (col·laborador) (bateria)

## Discografia

Les obres discogràfiques publicades per aquesta formació són:
* Orquestrina Galana (1982)
* Canvi de parella (1984)
* No despertaràs el son dels càtars (1986)
* Ball amable (1984)

## Referències

* 1 2 «L’Orquestrina Galana reviurà el ‘Ball amable’ a la Nau B1» (en catalan). [Consulta: 5 desembre 2020].
* ↑ «Jaume Arnella» (en anglès). [Consulta: 5 desembre 2020].
* 1 2 3 Figueres, Joan «L'Orquestrina Galana». Revista Caramella, 2018, pàg. 99-101.
* ↑ «Orquestrina Galana» (en anglès). [Consulta: 5 desembre 2020].
# Matasunta

Matasunta fou la filla del noble ostrogot Eutaric i Amalasunta, filla de Teodoric el Gran. El seu germà Atalaric esdevindria rei dels ostrogots. Jordanes cita a l'obra Getica que "Eutaric es va casar amb Amalasunta i va tenir dos fills: Atalaric i Matasunta. Atalaric va morir sent un infant i Matasunta es va casar amb Vitigès, però no van tenir fills. El matrimoni fou capturat per Belisari i enviat a Constantinoble, on Vitigès va morir de causes naturals. Germà (nebot de Justinià) la va prendre per esposa i junts van tenir un fill, també anomenat Germà. A la mort del seu marit, va decidir restar vídua."

## Referències

* ↑ Jordanes, "The Origin and Deeds of the Goths", Capítol 14. 1915 traducció de Charles Christopher Mierow
# Dahiyat Sabah al-Kheir

Dahiyat Sabah al-Kheir (àrab: ضاحية صباح الخير, Ḍāḥiyat Ṣabāḥ al-Ḫayr) és una vila palestina de la governació de Jenin a Cisjordània, al nord de la vall del Jordà, a 5 kilòmetres al nord de Jenin. Segons el cens de l'Oficina Central Palestina d'Estadístiques (PCBS), Dahiyat Sabah al-Kheir tenia 1.457 habitants en 2007.

## Referències

* ↑ «Table 26 (Cont.): Localities in the West Bank by Selected Indicators, 2007» (en arabic) p. 106. Palestinian Central Bureau of Statistics, 2007. Arxivat de l'original el 2019-04-09. [Consulta: 22 abril 2017].

## Enllaços externs

* Survey of Western Palestine, Map 8: IAA, Wikimedia commons
# Municipi de Kalix

Kalix (en suec: Kalix kommun; en finès: Kainuun kunta) és un municipi del Comtat de Norrbotten, al nord de Suècia. El seu centre administratiu està situat a Kalix. Ocupa una superfície de 3.746 km² amb 16.144 habitants (2018).
El 1924 el municipi de Töre va ser separat del municipi de Nederkalix passant a formar el seu propi municipi. El 1967 els dos es van reunificar creant l'actual municipi.

## Història

En temps històrics, Kalix era el nom del tribunal de districte (en suec: domsaga) Hi havia dues parròquies: El Kalix baix i el Kalix alt, en suec: Nederkalix i Överkalix, respectivament). El calze del seu escut d'armes hi figura des de l'any 1800.
Per Kalix va passar Carl Linné en la seva expedició científica per Lapònia i on s'interessà per la metal·lúrgia.

## Localitats

Hi ha dotze localitats (o àrees urbanes) al Municipi de Kalix:
| # | Localitat | Població |
| 1 | Kalix | 7,312 |
| 2 | Töre | 1,146 |
| 3 | Rolfs | 1,116 |
| 4 | Nyborg | 881 |
| 5 | Risögrund | 782 |
| 6 | Sangis | 612 |
| 7 | Karlsborg | 419 |
| 8 | Bredviken | 374 |
| 9 | Båtskärsnäs | 340 |
| 10 | Gammelgården | 307 |
| 11 | Morjärv | 297 |
| 12 | Påläng | 291 |
El centre administratiu és en negreta

## Idiomes

Al municipi s'hi parlen diverses llengües: la llengua de Kalix, un dialecte del suec amb característiques pròpies que està sent substituït per l'estàndard suec, llengües sami, finès i meänkieli,

## Referències

* ↑ Statistics Sweden as of December 31, 2005
* ↑ Folkmålet i Nederkalix och Töre socknar (174 pages), Hulda Rutberg 1924

## Enllaços externs

* Kalix Municipality Arxivat 2007-07-01 a Wayback Machine. - Lloc web oficial
* Article Kalix - Nordisk familjebok (suec)
# Steinieform

Steinieform és un format estàndard d'ampolla de cervesa d'un terç de litre de volum popular en molts països europeus al començament del segle xx. Va ser anomenada per primera vegada el 1953 com format DIN 6199 (o legalment com "Normblatt für die Bierflasche Steinieform 0,33-l"). Les dimensions de l'ampolla eren un estàndard i la seva altura era igual a 174 mm, l'ample interior 70,5 mm i el pes de l'ampolla en buit era de 270 g. Abans de l'aparició de la llauna de cervesa aquest continent era molt apreciat i popular, el seu ús va ser desapareixent a la fi del segle xx.

## Vegeu també

* Història de la cervesa

## Referències

* ↑ Gregg, Smith. Beer: A history of suds and civilization from Mesopotàmia to Microbreweries. Avon Books, 1995.
# Ramon de Rialp i Safont

Ramon de Rialp i Safont (Anglesola, ? - Viena?, entre 1741 i 1755) fou un militar català durant la Guerra de Successió Espanyola.
D'origen pallarès, procedia d'uns de Rialp establerts a Anglesola, tot i que també establiren vincles amb Torelló.
Es va casar amb Isabel de Rosselló, i el matrimoni fruità dos fills, Carles i Magdalena. La noia va maridar el 1735, quan ell era a l'exili, amb Miquel de Parrella i Ferrer, hereu de la casa Parrella de Torelló.
El 1705 ja apareix mobilitzat a favor de l'arxiduc Carles d'Àustria. Apareix en una llista de cavallers que seguiren Manuel Desvalls i de Vergós en la presa de Lleida, i sembla que continuà sempre a prop dels germans Desvalls. El mateix 1705 és capità del regiment de cavalleria de Miquel Subies; amb aquest regiment participà en la batalla de Calamocha, el 1706, on mori el seu coronel. El germà del coronel, Felip Subies, fou ascendit a coronel, i Ramon de Rialp, a sergent major, el 1707. El 1713 apareix entre els voluntaris que fan costat al Marquès del Poal en l'organització de l'exèrcit català de l'interior, agrupat els darrers dies de gener del 1714 a Monistrol de Calders.
Ja com a tinent coronel, arribà a ser l'home de confiança del Marquès del Poal, alhora que era un dels contactes, epistolars, de qui es refiava el Consell de Cent: les seves cartes, conservades, mostren clarament aquesta confiança.
Romangué al costat del Marquès del Poal fins al darrer moment, i participà de forma destacada a la batalla de Talamanca. Després, el seguí a la capitulació de Cardona i a l'exili vienès. Un cop allí, s'integrà en els exèrcits imperials austríacs i participà activament en la tercera guerra contra els turcs. El 1741 feu testament a favor del seu fill, Carles de Rialp i de Rosselló, i el 1755 ja consta com a mort, ja que la seva neta Anna Costa i de Rialp funda, a Anglesola, un aniversari a la parròquia del poble en memòria de la seva ànima.

## Bibliografia

* SERRA I SELLARÉS, Francesc i ERILL I PINYOT, Gustau. La darrera victòria de l'exèrcit català: La batalla de Talamanca. Sant Vicenç de Castellet: Farell Editors, 2009 (Col·lecció Nosta Història, 12). ISBN 978-84-95695-99-4.
# Spathula limicola

Spathula limicola és una espècie de triclàdide dugèsid que habita l'aigua dolça de Nova Zelanda. Els espècimens d'aquesta espècie mesuren uns 8 mm de longitud i tenen un cap espatulat amb dos ulls. La superfície dorsal és de color marró clar, amb una zona més clara al cap.

## Referències

* ↑ Ball, I. R. 1977. A monograph of the genus Spathula (Platyhelminthes: Turbellaria: Tricladida). Austr J Zool 47: 1-43. PDF
* ↑ Sluys, R.; Kawakatsu, M. 2001: Contribution to an inventory of the freshwater planarians of Australia and New Zealand (Platyhelminthes, Tricladida, Dugesiidae), with distribution maps of the species examined. Beaufortia, 51: 163-198
# Spatula

Spatula és un gènere d'ocells de la família dels anàtids (Anatidae), amb una sèrie d'espècies, antany incloses al gènere Anas.

## Taxonomia

Spatula era antany considerat un subgènere dins el gènere Anas. L'any 2009 es va publicar un estudi que comparava seqüències d'ADN mitocondrial, que demostrava que el gènere Anas no era monofilètic i 10 de les espècies que incloïa van ser traslladades al gènere Spatula.Actualment, dins quest gènere s'incluen 10 espècies:
* Spatula querquedula - xarrasclet.
* Spatula hottentota - xarxet hotentot.
* Spatula puna - xarxet de la puna.
* Spatula versicolor - xarxet encaputxat.
* Spatula platalea - ànec cullerot sud-americà.
* Spatula cyanoptera - xarxet canyella.
* Spatula discors - xarxet alablau.
* Spatula smithii - ànec cullerot sud-africà.
* Spatula rhynchotis - ànec cullerot australià.
* Spatula clypeata - ànec cullerot comú.

## Referències

* ↑ Gonzalez, Javier; Düttmann, H.; Wink, M. «Phylogenetic relationships based on two mitochondrial genes and hybridization patterns in Anatidae» (PDF) (en anglès). Journal of Zoology, 279, 3, 11 2009, pàg. 310-318.
# Mateu Brujas i Romeu

Mateu Brujas i Romeu (Sabadell, 1834? - 6 de novembre de 1903) fou un industrial tèxtil català. Va ser el primer fabricant que llançà el xeviot al mercat de la península Ibèrica.

## Biografia

Mateu Brujas va fer estudis de teoria tèxtil i va treballar de teòric a la fàbrica Capmany de Sabadell. Als 26 anys s'establí pel seu compte amb una modesta indústria tèxtil que s'engrandí ràpidament amb la introducció als mercats espanyol i sud-americà. L'èxit, però, li arribà amb la fabricació d'un nou gènere anomenat xeviot, teixit de llana de colors suaus, amb un acabat lleugerament enfeltrat i flonjo al tacte. Brujas va ser el primer fabricant que llançà el xeviot al mercat peninsular. Va ser famosa la casa amb la fàbrica annexa que es va fer construir al carrer d'Arimon, a finals del segle xix, coneguda popularment com a ca la Patoia. Brujas va ser tinent d'alcalde de l'ajuntament, encarregat de la regidoria de Foment. Fou distingit amb la Gran Creu d'Isabel la Catòlica pels seus mèrits en el terreny industrial i social.
L'any 1910 Sabadell li dedicà un carrer, que és un tram del que popularment es coneix com a Gran Via.

## Referències

* 1 2 3 Nomenclàtor. «Carrer de Brujas». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 6 novembre 2014].
* ↑ Josep Baqués, Robert Baró. Gent nostra als carrers de Sabadell. Sabadell: Ajuntament de Sabadell i Consorci per a la Normalització Lingüística, 1995. ISBN 84-87221-06-8.
# Di que sí

Di que sí és una pel·lícula espanyola de comèdia esbogerrada del 2004 dirigida pel debutant Juan Calvo sobre la telerealitat i la teleporqueria. Fou rodada a Madrid i a Orpesa, i va suposar el retorn a la comèdia de Paz Vega i el primer paper protagonista per Santi Millán.

## Argument

La vida de Víctor Martínez (Santi Millán), un tímid acomodador de cinema de 36 anys que viu amb la seva mare (Chus Lampreave), canvia radicalment quan coneix a l'aspirant a actriu Estrella Cuevas (Paz Vega). Per equivocació, tots dos coincideixen en un concurs de televisió, es coneixen i acaben enamorant-se.

## Repartiment

* Paz Vega, com Estrella Cuevas.
* Santi Millán, com Víctor Martínez.
* Constantino Romero, com a Amador Rosales.
* Santiago Segura, com Oscar Vázquez.
* Chus Lampreave, com a mare de Víctor.
* Pepe Viyuela, com Salvador Asension i vigilant jurat.
* Ornella Muti, com Francesca, la directora.
* Fernando Caballero, com a policia nacional.
* Sagrario Calero, com a taquillera.
* Ana Chávarri, com Vicky.
* Guacimara Correa, com Pili.
* Luis Cuenca, com Arturo.
* Lucas Fuica, com a sacerdot.
* Carlos Gascón, com Alex.
* Daniel Grao, com hostesso del programa.
* Begoña Guillén, com a policia nacional.
* José Miguel Litago, com a vigilant quinqui.
* Albert López-Murtra, com a policia nacional.
* Anna Mateeva, com a "Rossa".
* Rocío Mejías, com Rosa.
* Isidro Montalvo, com a regidor.
* Santiago Nogués, com Juanjo.
* Esperanza Pedreño, com a vigilant.
* María Ripalda, com a amiga de la mare de Víctor.
* Marta Suárez, com Yolanda.
* Rosa Sáez, com a operadora de càmera.
* Manuel Tallafé, com encaputxat.
* José Luis Torrijo, com a realitzador.
* Chema Trujillo, com Chema.
* Javier Ultra, com a vigilant ximple.

## Crítiques

Tot i que la pel·lícula va funcionar bé a taquilla (va recaptar 1.164.000 euros el primer cap de setmana) no va tenir gaire bones crítiques. Va tenir sis nominacions als Premis Godoy 2004: pel·lícula, actriu, actriu de repartiment (Ornella Muti), actor de repartiment (Santiago Segura), guió i banda sonora, encara que no en va rebre cap (fou superada per FBI: Frikis Buscan Incordiar. En canvi, sí va rebre el premi al pitjor director als Premis YoGa 2005.
| « | "Excés de revolucions (...) Fallida comèdia d'embolic pretesament clàssica." | » |
| — Javier Ocaña: Diari El País |||
| « | "Aparentment simpàtica vinyeta vodevilesca que la seva fluixesa creativa i baixa autoestima aconsegueix nivells alarmants." | » |
| — Javier Cortijo: Diari ABC |||

## Referències

* ↑ Comienza en Madrid el rodaje de 'Di que sí', primera película de Juan Calvo, 3 d'agost de 2003
* ↑ Paz Vega y Santi Millán protagonizan ´Di que sí´, Diario de Córdoba, 11 de novembre de 2004
* ↑ Paz Vega y Santi Millán, el amor en los tiempos de la telerrealidad, El Mundo, 10 de novembre de 2004
* ↑ Di que sí a Fotogramas
* ↑ Dí que Sí, con Paz Vega y Santiago Segura, nº 1 en taquilla, arscodex.com, 16 de novembre de 2004
* ↑ Razzies españoles Arxivat 2020-07-25 a Wayback Machine., a nohayrosasinespina.com
* ↑ Premis YoGa 2005 al web catacric.ort
* ↑ «Di que sí», ABC, 12 de novembre de 2004
# Mísia

«Mísia» té aquests significats:
* Música:
** Cantant portuguesa. Vegeu Mísia (cantant)
** Cantant japonesa. Vegeu Misia
* antiga Grècia:
** Regió situada al nord-oest d'Anatòlia a l'actual Turquia. Vegeu Mísia (regió)
*** Mísia Major
*** Mísia Menor
** Mísia (festival), festival de Pel·lene a Acaia
* Antiga Roma:
** Província romana de Mísia, Mèsia o Moesia
# Ramon de Rosselló i Donato

Ramon de Rosselló i Donato (Barcelona, 17 de gener de 1876 - Barcelona, 1936) fou un genealogista i polític català.
Fou mort el 2 d'agost de 1936, a mans de la violència revolucionària i repressió reraguarda, quan estava enllestint la publicació d'un estudi dels castells i fortaleses de la comarca d'Osona amb Josep Maria Pericas. La mort tràgica de Rosselló i el saqueig de la casa de Pericas durant la Guerra Civil feren perdre la major part del material que havien recollit. Com a polític, era monàrquic i representà el districte de Granollers ininterrompudament com a diputat provincial.

## Fons personal

La documentació del fons personal de Ramon de Rosselló, dipositada a l'Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona, està directament relacionada amb l'organització de l'Exposició Internacional de Barcelona de 1929. El govern va encarregar a Ramon de Rosselló i Donato, comte de Vilanova, dur a terme les gestions necessàries per aconseguir el retorn a Espanya de peces del tresor del Toisó d'Or. La documentació generada i rebuda per Ramon de Rosselló durant l'exercici d'aquell encàrrec està integrada per originals i còpies de lletres, factures, notes, inventaris, impresos, entre altres tipus de documentació, generats per gestions realitzades des de diversos punts geogràfics: Barcelona, Madrid, Bèlgica, Roma, Viena, amb l'objectiu de reunir a Barcelona objectes de l'Orde del Toisó d'Or per ser mostrats a l'Exposició Internacional.

## Referències

* ↑ «Registre del naixement de Ramon de Rosselló i Donato» (en castella). FamilySearch, 17-01-1876. [Consulta: 15 desembre 2023].
* ↑ «Ramon de Rosselló i Donato». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Antoni Pladevall i Font: Josep Mª Pericas i Morros, Arquitecte Ausa volum IX, pp. 147-154
* ↑ http://www.museugranollers.org/alcaldes/ficha.php?id_alcalde=447&&menu_alcalde=1%5BEnllaç+no+actiu%5D

## Enllaços externs

* Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona. Fons documentals: inventaris en format pdf. Fons privats
# Granvia L'H

Granvia L'H és el CBD de l'Hospitalet de Llobregat. Té 303 hectàrees de superfície al voltant de la plaça d'Europa i al sud-est de la Granvia. Segons va aprovar el ple municipal el 7 de febrer del 2002, es troba al marge de la divisió administrativa i comprèn part dels districtes III (Santa Eulàlia) i VI (Bellvitge i el Gornal).

## Vegeu també

* Districte 22@
* Blau@Ictínea

## Referències

* ↑ «Conèixer l'H». Ajuntament de l'Hospitalet. Arxivat de l'original el 2013-01-26.
# Wand Records

Wand Records va ser iniciada per Florence Greenberg en 1961 com una subsidiària de Scepter Records. En 1976 Florence Greenberg decidí retirar-se del negoci i vengué el seu segell a Springboard International. Quan Springboard entrà en fallida, Gusto Records adquirí el catàleg musical.

## Enllaços externs

* La història de Scepter/Wand (anglès)
# Spathula alba

Spathula alba és una espècie de triclàdide dugèsid que habita l'aigua dolça de Nova Zelanda.

## Referències

* Allison, F.R. 1997. A new species of freshwater triclad, Spathula alba sp. nov. (Turbellaria, Tricladida). Records of the Canterbury Museum 11:43-51.
# Matvéisxevo

Matvéisxevo (en rus: Матвейщево) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 349 habitants. Pertany al districte municipal de Iúriev-Polski.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Dilema del voluntari

El joc del dilema del voluntari modela una situació en què cadascun dels N jugadors s'enfronta la decisió de o bé fer un petit sacrifici del qual tots se'n beneficien, o bé ser un polissó.
Un exemple és l'escenari on no hi ha electricitat a tot un barri. Tots els habitants saben que la companyia elèctrica solucionarà el problema, sempre que almenys una persona truqui per notificar, amb algun cost. Si no hi ha voluntaris, el millor resultat possible s'obté per a tots els participants. Si una sola persona decideix ser voluntària, la resta obté el benefici i ell ha de pagar un cost.
Un bé públic es produeix només si com a mínim una persona voluntària decideix pagar un cost arbitrari. En aquest joc, els espectadors decideixen independentment si sacrificar-se en benefici del grup o no. Com que el voluntari no rep cap benefici, hi ha un incentiu més gran per ser un polissó i no per sacrificar-se a si mateix pel grup. Si no hi ha voluntaris, tothom perd. Els fenòmens socials de l'efecte espectador i la difusió de la responsabilitat en gran manera estan relacionats amb el dilema del voluntari.
Exemple de la matriu de pagaments del dilema del voluntari :
| | Almenys una persona és voluntari | Tots diuen, deixem que un altre ho faci |
| Vostè és el voluntari | 1 | — |
| Vostè diu, deixem que un altre ho faci | 2 | 0 |
Quan el dilema del voluntari té lloc entre els dos jugadors, el joc pren la forma del “joc de la gallina”. Com es veu per la matriu de pagaments, no hi ha una estratègia dominant al dilema del voluntari. En un equilibri de Nash d'estratègies mixtes, a mesura que es dona un augment de jugadors, es reduirà la probabilitat que qualsevol dels jugadors sigui voluntari i disminuirà la probabilitat que almenys una persona sigui voluntària, cosa que és un resultat de l'efecte espectador.

## Referències

* ↑ Poundstone, William. Prisoner's Dilemma: John von Neumann, Game Theory, and the Puzzle of the Bomb. Nueva York: Anchor Books, 1993. ISBN 0-385-41580-X.
# Mísia Menor

Mísia Menor (Mysia Minor, Μυσία ἡ μικρἂ) és un dels districtes de la regió de Mísia, situat a la costa nord (Hel·lespont i Propòntida). Aquest districte és també anomenat Mísia Hel·lespòntica o simplement Hel·lespont (i els habitants hel·lespontis (hellespontii), i estava subdividida en els districtes de Morene, Abrettene i Apiane.

## Referències

* ↑ Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). William Smith, LLD, Ed.