OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Parc de Can Barriga

El Parc de Can Barriga és un parc situat al barri de Bufalà de Badalona, inaugurat el 1993. És de petites dimensions amb sols 0,52 ha, dividit en dos nivells. Es troba delimitat per l'avinguda de Martí Pujol i els carrers Tànger i Xaloc, amb accessos pels dos primers, adaptat als discapacitats.
Aquest parc es va construir sobre part dels antics terrenys que havia ocupat l'antiga finca de Can Barriga. La dues masies i els seus voltants són avui ocupats per una escola d'educació especial.
El parc està estructurat en tres zones: la més propera a l'avinguda de Martí Pujol està totalment coberta de gespa i compta amb vegetació arbustiva; la segona està coberta amb sauló, on es troben els jocs infantils i la zona de descans; per acabar, el talús que permet arribar fins al carrer de Tànger. En general, la vegetació compta amb arbres d'origen mediterrani, pins i alzines, compartint l'espai amb arbres més exòtics com les xicrandes i els pebrers bords. A més a més cal sumar-hi els arbres de l'antiga finca de Can Barriga. Cal destacar que el reg d'aquest parc es fa amb aigua provinent del pou de la masia, és compartida amb el parc pròxim de Nelson Mandela.

## Transports

Té accés amb autobús per l'avinguda de Martí Pujol, operats per TUSGSAL.
* B2 (Badalona Canyadó - Sta. Coloma H. Esperit Sant)
* B6 (Badalona H. Can Ruti - Badalona Estació Rodalies)
* B9 (Badalona Bonavista - Bufalà - La Morera - Bonavista)
* B26 (Badalona H. Can Ruti - St. Adrià de Besòs Estació Rodalies)
* N11 (Barcelona Pl. Catalunya - Badalona H. Can Ruti)

## Referències

* 1 2 3 Ajuntament de Badalona. «Can Barriga». Arxivat de l'original el 14 de desembre 2013. [Consulta: 24 juny 2013].
* 1 2 3 Ajuntament de Badalona. «Parc de Can Barriga - Dades bàsiques». [Consulta: 24 juny 2013].
* ↑ Pobles de Catalunya. «Can Barriga (Badalona - Barcelonès)». [Consulta: 24 juny 2013].
* ↑ AMB Mobilitat. «Línia B2». [Consulta: 24 juny 2013].
* ↑ AMB Mobilitat. «Línia B6». Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 24 juny 2013].
* ↑ AMB Mobilitat. «Línia B9». Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 23 juny 2013].
# Tióssovski

Tióssovski (en rus: Тёсовский) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Nóvgorod, a Rússia, segons el cens del 2014 tenia 787 habitants.

## Referències

* ↑ «Barashikha». GeoNames.
* ↑ Приказ Министерства природных ресурсов Российской Федерации от 28 марта 2007 г. № 68 «Об утверждении Перечня лесорастительных зон и лесных районов Российской Федерации»
* ↑ «Схема территориального планирования Маловишерского муниципального района». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2016-03-14.
# Can Xirgu

Can Xirgu és un edifici del municipi de Vidreres (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un immoble que consta de dues plantes. La façana està fortament impregnada i imbuïda per una atmosfera de tall neoclassicista bastant depurada i repetitiva, ja que els elements que recull els hem vist diverses vegades en altres edificis de la vila, com molt be ho acrediten i testimonien, tant la planta baixa, com el primer pis, els quals consten de quatre obertures, és a dir dues per pis, rematades totes elles per un frontó triangular. Ara bé, la factura plàstica és molt diferent i dispar entre els dos pisos, ja que mentre en la planta baixa ens trobem davant d'una resolució bastant simplista i rudimentària (la solució només apunta i deixa entreveure les línies conductores de la composició sense dotar-les d'ornaments i accessoris), en el primer pis succeeix tot el contrari, ja que ens enfrontem a una factura molt més ambiciosa i destra en el conjunt global de les finestres, resoltes amb una major destresa i resolució, ben perfilades i estilitzades, complementades per l'emmarcament i per l'ampit de ferro forjat.
Finalment, tenim el coronament amb la pertinent cornisa, apuntada i delatada per la petita faixa d'estuc que separa el segon pis de la cornisa i que consta de petits òculs, així com de mènsules de tall vegetal que sostenen l'estructura emergent. Pel que fa a la coberta, es tracta d'una coberta simple i no la tradicional i recurrent de dues aigües.

## Referències

* 1 2 «Can Xirgu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2015].
# Al·luvió

Al·luvió (del llatí, alluvius, del verb alluere, 'fregar'), aiguadeix o aigualleix és un sòl o sediment solt, sense consolidar (és a dir, sense cementar dins d'una roca sòlida), erosionat, dipositat, i tornat a formar per l'aigua en un lloc que no sigui el mar. Tanmateix en el llenguatge corrent la definició no és tan restrictiva i grosso modo inclou qualsevol acumulació de material geològic a qualsevol lloc. En sentit estricte l'al·luvió està fet típicament d'una varietat de materials, incloent-hi partícules fines de llim i argila i partícules grosses de sorra i grava. Quan aquest material al·luvial solt és dipositat o cementat dins d'una unitat litològica es pot anomenar dipòsit al·luvial.
El terme «al·luvió» no es fa servir en situacions on la formació de sediment pot ser clarament atribuïda a altres processos geològics que el que s'ha descrit. Això inclou (però no limitat a això): sediments lacustres, sediments fluvials o derivats de glaceres. Els sediments que han estat formats i/o dipositats en un corrent perenne no es consideren al·luvials sinó fluvials.
La majoria, si és que no ho són tots, dels al·luvions són geològicament molt joves (Quaternari), i sovint es coneixen com a "cobertes" pel fet que aquest sediments amaguen la roca que hi ha sota. La majoria del material sedimentari que omple una conca sense estar litificat sí que s'inclou en el terme al·luvial.
L'al·luvió pot contenir minerals valuosos com or i platí i gran varietat de pedres precioses en el que s'anomena un dipòsit placer.
Els al·luvions poden ser terres agrícoles molt fèrtils, ja que concentren elements nutritius i també bons aqüífers. d'altra banda poden acumular la contaminació difusa.

## Referències

* ↑ Glossary of Geological Terms Geotech.org (anglès)
* ↑ Geology Dictionary geology.com (anglès)
* ↑ «Syscolag - Aquifères côtiers aquiferes-cotiers.cepralmar.org (francès)». Arxivat de l'original el 2012-01-27. [Consulta: 14 maig 2010].
# Joan Martí i Macià

Joan Martí i Macià (Barcelona, 4 de juny de 1884 al Poble Sec - 24 de desembre de 1967) fou un fotògraf català.

## Biografia

Va néixer al Poble Sec, on els seus pares tenien una merceria. Com no volia continuar amb la botiga familiar va deixar la llar i marxà a viure de pensió. Esperit inquiet i molt curiós buscava sempre el perquè de les coses, filosofia que deixà com a testament als seus fills. La decisió de dedicar-se a la fotografia va ser inesperada doncs no tenia coneixements ni formació precedent, i amb molta voluntat i de forma autodidacta va aprendre l'art de la fotografia mitjançant llibres que traduïa de l'anglès i francès. Vers 1920 entrà a treballar a La Veu de Catalunya i posteriorment a Solidaritat Obrera (La Soli) on romangué fins a la seva jubilació.
La feina al diari era compatible amb altres treballs particulars i feia de reporter gràfic venent les fotografies als diaris o es dedicava com especialista en treballs fotogràfics industrials i comercials així com en fotografies d'art i fotomuntatges amb seu al carrer Alt de Sant Pere 29 i posteriorment al carrer Massens 33. En aquestes tasques l'ajudava la seva esposa, Maria Sin Tobeña que intervenia en el revelat i assecat de negatius i positius. L'any 1935 va obtenir el premi d'honor a l'Exposició Fotogràfica de la Catalunya Actual organitzada per "El Dia Gráfico" sota el patronatge de l'Ajuntament de Barcelona. Joan Martí morí a Barcelona el 24 de desembre de 1967. No s'ha pogut documentar cap relació o parentiu amb el fotògraf homònim Joan Martí i Centelles, autor de l'àlbum "Bellezas de Barcelona" entre d'altres.

## Fons personal

El seu fons personal es conserva a l'Arxiu Nacional de Catalunya. Es tracta de restes de l'arxiu particular de Martí i Macià conservat per la seva família i on observem una part dedicada a fotografia familiar i un altre a fotografia industrial. Inclou documentació de caràcter personal de les famílies Martí i Sin (certificats de bateig, matrimoni i enterrament, cartes, passaports i carnets)

## Referències

* 1 2 3 4 «Joan Martí i Macià». Arxiu Nacional de Catalunya. [Consulta: juliol 2013].

## Enllaços externs

* Fons Joan Martí i Macià a l'Arxiu Nacional de Catalunya.
# Len Crome

Len Crome (Letònia, 14 d'abril del 1909 - Gran Bretanya, 6 de maig del 2001) fou un metge britànic d'origen letó que esdevingué responsable dels serveis mèdics de la 35a Divisió de l'Exèrcit Popular de la República durant la Guerra Civil espanyola.
Era fill d'un home de negocis jueu. Després de rebre l'educació inicial al seu país, emigrà a Edimburg (Escòcia) a estudiar medicina. Més tard, trobà feina a Blackburn, però en veure el creixement del feixisme a Europa, decidí de marxar com a voluntari en una unitat escocesa d'ambulàncies per ajudar el govern de la Segona República Espanyola en la Guerra Civil. Serví inicialment a Madrid i després de la mort del metge polonès Mieczyslaw Domanski, esdevingué oficial mèdic en cap de la 35a Divisió republicana, en la qual lluitaven les Brigades Internacionals.
Crome treballà al front fins a la retirada dels contingents internacionals el setembre del 1938 en un intent de Juan Negrín d'aconseguir la mediació internacional al conflicte.
Quan Crome retornà a Anglaterra s'afilià al Partit Comunista de la Gran Bretanya. S'instal·là a Londres i treballà de metge general a Camberwell. En esclatar la Segona Guerra Mundial i començar els bombardejos de l'aviació alemanya, pogué utilitzar les tècniques desenvolupades a Espanya destinades a formar els vigilants d'atacs aeris.
El desembre de 1942, Crome marxà a l'Exèrcit Britànic i fou destinat al Cos Mèdic de l'Àfrica del Nord. Durant l'avenç aliat a Itàlia, Crome manà la 152a Unitat d'Ambulàncies i guanyà la Military Cross a Monte Cassino. El 1945 era comandant dels hospitals militars britànics a Nàpols.
Després de la guerra, Crome descobriria que la seva mare, pare i germana havien mort en camps de concentració alemanys, després que l'Exèrcit alemany hagués envaït Letònia.
Crome retornà a Londres i estudià neuropatologia a l'Hospital Maudsley. Més tard, treballà com a patòleg a l'Hospital Fountain a Tooting. Encara es mantenia actiu en política i era secretari de la "Societat per a Relacions Culturals" amb la Unió Soviètica. Era també president de l'International Brigade Association.
Crome escrigué alguns llibres:
* Pathology of Mental Retardation (1967)
* Unbroken: Resistance and Survival in the Concentration Camps (1988).
# Papalotla

Papalotla (del nàhuatl, que vol dir «lloc de papallones») és un dels 125 municipis de l'estat de Mèxic i és el municipi màs petit de l'estat. Papalotla és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part nord-occidental de l'estat de Mèxic. Limita al nord amb els municipis de Chiautla i Tepetlaoxtoc, al sud amb Texcoco, a l'oest amb Atenco i a l'est amb estat de Tlaxcala.

## Vegeu també

* Municipis de l'estat de Mèxic

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Papalotla Arxivat 2018-08-17 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Portal de l'estat de Mèxic (castellà)
# Tiúnter

Tiúnter - Тюнтер (rus) - és un poble de la República del Tatarstan, a Rússia. El 2010 tenia 591 habitants. Pertany al districte (raion) de Baltassí.

## Referències

* ↑ «Arbash». GeoNames. [Consulta: 7 setembre 2013].
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2018-03-24.
# Opal (Wyoming)

Opal és una població dels Estats Units a l'estat de Wyoming. Segons el cens del 2000 tenia 102 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Opal tenia 102 habitants, 40 habitatges, i 26 famílies. La densitat de població era de 91,6 habitants/km².
Dels 40 habitatges en un 40% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55% hi vivien parelles casades, en un 7,5% dones solteres, i en un 35% no eren unitats familiars. En el 32,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,31.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,3% tenia menys de 18 anys, un 3,9% entre 18 i 24, un 32,4% entre 25 i 44, un 24,5% de 45 a 60 i un 5,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 119,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.750 $ i la renda mediana per família de 52.083 $. Els homes tenien una renda mediana de 50.750 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 14.355 $. Cap de les famílies i el 2,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Opal». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Opal». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cantaing-sur-Escaut

Cantaing-sur-Escaut és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 431 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 450 | 428 | 392 | 363 | 394 | 415 | 415 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Claude Deschamps | |
# Josefa Ignacia Albisu Aranburu

Josefa Ignacia Albisu Aranburu, també coneguda com Joxpinixi i "Pelotari"(Lazkao, 19 de març de 1859 - Donostia, 4 de febrer de 1950) és considerada la primera dona en jugar a Pilota basca a mà.

## Biografia

Va fer-se rellevant com a pilotari el 8 de març de 1885, quan va desafiar i véncer en dos partides contra dos homes en el frontó de Lazkao. El desafiament va convocar a 2.500 persones com a públic, on en vint minuts va véncer 30-11. El sendemà disputà la segona partida, a Tolosa.
Posteriorment jugaria fins a dos o tres partides més, i tingué una oferta per a jugar a Amèrica, que rebutjà.
Es tracta d'una pionera de la pilota, com Tita Azantza o Tita de Cambó ho fou, jugant a guant, en el segle xviii o Maria Unzueta jugava amb xistera pel volts de 1890. En el cas valencià i català, hi ha testimonis de jugadores de cesta pels volts del 1897, mentre que les raquetistes van sorgir el 1917.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «La primera pelotari manista con nombre y apellidos.». La increíble historia de la pelota vasca, 06-08-2020. [Consulta: 7 març 2021].
# Otto Struve

Otto Struve (12 d'agost de 1897, Khàrkiv, Ucraïna - 6 d'abril de 1963, Berkeley, Estats Units) va ser un astrònom nord-americà d'origen ucraïnès.
Era el besnet de Friedrich Georg Wilhelm von Struve, va deixar els seus estudis per servir en l'exèrcit rus durant la Primera Guerra Mundial abans d'emigrar als Estats Units. Sent part del personal de l'Observatori Yerkes, va fer importants contribucions a l'espectroscòpia i astrofísica estel·lar, notablement amb el descobriment de l'extensa distribució d'hidrogen i altres elements a l'espai.
Va treballar com a director de l'Observatori Yerkes (a inicis de 1932) i després a l'Observatori McDonald de Texas, el qual va organitzar. Després va impartir classes a la Universitat de Chicago (a principis de 1947) i a la Universitat de Califòrnia a Berkeley, més tard va dirigir l'Observatori de Radioastronomia Nacional de Green Bank, Virgínia de l'Oest (1959–1962). Va ser un prolífic escriptor, va publicar prop de 700 articles i diversos llibres.

## Asteroides descoberts

Asteroides descoberts: 2 :
| (991) McDonalda | 24 d'octubre de 1922 |
| (992) Swasey | 14 de novembre de 1922 |

## Vegeu també

* R136b

## Referències

* ↑ Cowling, T. G. «Otto Struve 1897-1963». Biographical Memoirs of Fellows of the Royal Society, 10, 1964, pàg. 282–226. DOI: 10.1098/rsbm.1964.0017.

## Enllaços externs

* The Bruce Medalists Arxivat 2012-01-20 a Wayback Machine.
* Bibliografía de Otto Struve, Sonoma State University Arxivat 2012-01-20 a Wayback Machine.
* Otto Struve, Astronomy: Berkeley, Univ. de California
* Guía de Artículos de Otto Struve, 1837-1966, Archivo en línea de California
# La viuda negra

La viuda negra és una pel·lícula mexicana dirigida per Arturo Ripstein, basada en l'obra teatral Debiera haber obispas de Rafael Solana. a ser filmada en 1977 però, a causa de la censura, no va ser estrenada fins al 18 d'agost de 1983. Aquesta pel·lícula és protagonitzada per Isela Vega i Mario Almada.

## Argument

En un petit poble de Mèxic es viuen les intrigues i els secrets: Matea (Isela Vega) és una òrfena que assisteix al capellà, el Pare Feliciano (Mario Almada), en la seva parròquia. El metge del poble intenta seduir-la però fracassa i procedeix a difamar-la escampant el rumor que Matea manté relacions amb el capellà. El poble li creu i exigeix al capellà que l'acomiadi; ell es nega i es tanca amb Matea. Durant el tancament viuen un apassionat amor, encara que la fatalitat arriba i el capellà mor davant la indiferència del metge i del poble. Matea es converteix en una espècie de sacerdotessa a la qual coneixen com la “vídua negra”.

## Repartiment

* Isela Vega... Matea Gutiérrez
* Mario Almada... Padre Feliciano
* Sergio Jiménez... Doctor Gerardo Saldívar
* Hilda Aguirre... Úrsula
* René Casados
* Leonor Llausás
* Ana Ofelia Murguía

## Premis i reconeixements
### Premi Ariel (1984)

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor director | Arturo Ripstein | Nominat |
| Millor actriu | Isela Vega | Guanyadora |
| Millor actor | Mario Almada | Nominat |
| Millor Guió Cinematogràfic | Vicente Armendáriz Ramón Obón Francisco del Villar | Nominats |
| Millor Edició | Rafael Ceballos | Nominat |
| Millor Ambientació | Carlos Grandjean | Nominada |

## Comentaris

El sexenni del president José López Portillo, sens dubte, serà recordat com un dels més vergonyosos en la història del cinema mexicà, ja que no es va conformar amb desmembrar l'estataliyzació del cinema duta a terme a penes tres anys enrere. Diversos recursos es van utilitzar per a exercir la censura, sent el cas més sonat el de La víuda negra, d'Arturo Ripstein (1977), cinta que narra els enamoriscaments d'un capellà amb la seva majordoma. Basada en l'obra teatral Debiera haber obispas, se la va considerar poc apta, per la qual cosa la decisió va ser simple: vetar-la.
En una entrevista amb la llavors titular de la naixent Direcció de Ràdio, Televisió i Cinematografia, Margarita López Portillo, ella va declarar el següent: «És una pel·lícula ben feta, molt bona, però té tal quantitat de ...per al poble, per la seva agressivitat, crec que seria aquest el primer a rebutjar-la. No és una pel·lícula que jo contingui, és una que no crec que el poble estigui capacitat per a veure-la, per la quantitat d'agressió que té el film. Si en el pròxim sexenni la volen ensenyar, que l'ensenyin, jo per part meva prefereixo guardar-la» (dixit). No fe estrenada fins a 1983, després d'infligir-li un parell de talls.

## Referències

* ↑ «Correcamara: Sinopsis de "La viuda negra"». Arxivat de l'original el 2018-07-21. [Consulta: 27 març 2021].
* ↑ Cinefagia: La censura en el cine mexicano Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine., Revista Cinefagia

## Enllaços externs

* Instituto Mexicano de Cinematografía (IMCINE)
# Park Ridge

«Park Ridge» té aquests significats:
* Park Ridge (Nova Jersey), població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey.
* Park Ridge (Wisconsin), població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin.
# Torrent de Sant Muç

El torrent de Sant Muç és un torrent de Rubí que recull les aigües de la serra de Can Guilera i del puig Pinós. Passa vora l'església de Sant Muç i el barri de Sant Muç de Rubí.

## Referències

* Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Os (Hordaland)

Os és un antic municipi situat al comtat de Hordaland, Noruega. Té 19.742 habitants (2016) i la seva superfície és de 139,56 km². El centre administratiu del municipi és el poble d'Osøyro.

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 26 novembre 2016].

## Enllaços externs

* Os - Lloc web oficial
Viccionari
# Amada

Amada fou una ciutat de Núbia, a uns 180 km al sud d'Assuan, en territori d'Egipte.
La ciutat tenia un temple petit, però amb inscripcions històriques importants, i és el més antic de la zona. Una estela descriu una campanya militar d'Amenhotep II a Àsia. Una altra estela descriu la guerra amb els libis amb Menerptah.
El temple fou dedicat a Amon i Ra. Fou construït per ordre de Tuthmosis III i el va acabar el seu fill Amenhotep II. La sala hipòstila fou afegida per Tuthmosis IV, i Seti I i Ramsès I també hi van fer addicions. La decoració està conservada amb pintura policromada i escenes de culte. Hi ha força relleus pintats. Algunes representacions d'Amon foren esborrades per ordre d'Akhenaton. S'han trobat escenes del virrei de Kus, Messui.
En l'època cristiana es va fer servir com a església.
Per evitar ser cobert per les aigües, fou traslladat a uns 2 o 3 quilòmetres, junt amb el temple de Derr. L'operació va durar més de deu anys. El 1979 fou declarada Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO dins el conjunt «Monuments nubians des d'Abu Simbel fins a Files».

## Referències

* ↑ «Nubian Monuments from Abu Simbel to Philae». UNESCO. [Consulta: 5 abril 2018].
Viccionari
# Johann Schaub

Johann Schaub (Frankfurt del Main, 22 de setembre de 1880 - Hanstedt, 12 de novembre de 1965) va ser un compositor alemany.
Schaub va ser estudiant del "Conservatori Hoch" amb Ivan Knorr. Després va ser director coral a Bingen i va obtenir un lloc de professor de teoria a Breslau. Des de 1900 va estudiar a l'Acadèmia de Berlín amb Engelbert Humperdinck. Schaub va conèixer a Richard Strauss i Max von Schillings. Del 1906 al 1915 va ser redactor del diari "Musician German" de Charlottenburg i membre presidencial de l'organització professional. Des del 1916 fou professor de piano, morfologia i composició al Conservatori "Vogt d'Hamburg". També va treballar com a compositor. Schaub va viure a Hanstedt/Nordheide fins als anys 60. Va estar casat amb Margreth Gins.
Schaub es dedicà preferentment a la música simfònica, figurant entre les seves obres Preludi de festa i un pròleg simfònic per a Monna Vanna. També va compondre diversos lieder.
La seva germana era la cantant Hedwig "Hede" Lelyveld-Schaub. Al Conservatori "Hoch" de Frankfurt va estudiar la veu. Aquesta també va viure i va morir a Hanstedt/Nordheide

## Referències

* Commons: Hans F. Schaub – Sammlung von Bildern, Videos und Audiodateien
* Enciclopèdia Espasa, vol. 54, pàg. 127. (ISBN-84-239-4554-5)