OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Queremó d'Alexandria

Queremó d'Alexandria (en grec antic Χαιρήμων Kerémon) va ser un astròleg, escriptor, historiadori filòsof estoic, cap de la biblioteca d'Alexandria o almenys de la part situada al temple de Serapis, durant el segle i. Va ser ἱερογραμματεύς, que vol dir portador i expositor dels llibres sagrats, i pertanyia per tant a la jerarquia sacerdotal egípcia. Entre les obligacions d'aquest càrrec hi havia la localització d'animals sagrats, l'examen de candidats a sacerdots, la interpretació dels somnis, l'endevinació del futur i la conservació dels llibres sagrats. Va formar part d'una ambaixada d'Alexandria davant de l'emperador Claudi, on va realitzar diverses peticions per la Biblioteca i la ciutat. Va ser mestre de Dionís d'Alexandria, que el va succeir en la direcció de la Biblioteca en temps de Neró.
La major part de la seva producció literària podem situar-la entre els anys 30 i 65 dC. Va morir poc abans de l'any 96, data en què Marcial el cita en un dels seus epigrames. S'ha de descartar que aquest Queremó fos el que va acompanyar a Eli Gal en la seva expedició pel riu Nil l'any 23 aC. La Suda diu que va ser cridat a Roma per ser preceptor de Neró junt amb Alexandre d'Eges, uns anys abans que Sèneca tingués aquesta funció, l'any 49 dC.
Va escriure un tractat sobre jeroglífics, que va tenir una gran influència. El fragment més interessant de la seva obra, conservat gràcies al filòsof neoplatònic Porfiri, és un retrat idealitzat de la vida dels sacerdots egipcis, que descriu com a filòsofs ascetes que viuen en els temples sotmesos a purificacions i a tota mena de privacions, dedicats a la contemplació del món diví i a l'estudi de totes les ciències, especialment l'astrologia. Va escriure també una història d'Egipte, i un llibre sobre els cometes. Es probable que publiqués un tractat sobre gramàtica. Els seus treballs foren estudiats per Orígenes.

## Referències

* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 259-260. ISBN 8481641618.
# Rafael Morató i Senesteva

Rafael Morató i Senesteva (Barcelona, 1882 - Barcelona, 1937) fou un empresari i polític català.

## Biografia

Era fill de Rafael Morató i Sauleda, majorista de productes colonials amb interessos en els sectors tèxtil i navilier, que el 1901 adquirí els Porxos d'en Xifré. A la mort del seu pare el 1909, en continuà el negoci i fou soci de Foment del Treball Nacional. Presidí en tres etapes el Reial Club Marítim de Barcelona (1909-15, 1917-19 i 1933-36). El 1916 fou nomenat president honorari del club.
El 1920 va fer un donatiu a les colònies escolars de l'Ajuntament de Barcelona i va rebre la Placa d'or del Mèrit Naval. El febrer de 1930 fou nomenat regidor de l'Ajuntament de Barcelona.
Durant la Segona República Espanyola fou militant d'Unió Democràtica de Catalunya. Durant la Guerra civil espanyola es va mantenir lleial al govern republicà, però tot i així fou assassinat a Barcelona el 1937, com el també militant d'UDC Francesc de Paula Badia i Tobella.

## Referències

* ↑ Julià Cèlia Canyelles. Els governs de la ciutat de Barcelona (1875-1930). Ajuntament de Barcelona, 2013, p.210. ISBN 978-84-9850-461-3.
* ↑ «Rafael Morató i Senesteva». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Rabdofana-(Y)

La rabdofana-(Y) és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la rabdofana. Rep el nom del grec ραβδοζ, vareta, més φαιυεσθαι, aparèixer, en al·lusió a les bandes que es presenten característicament en el seu espectre, més el sufix "-(Y)" que indica el domini de l'itri sobre altres terres rares en aquesta espècie.

## Característiques

La rabdofana-(Y) és un fosfat de fórmula química YPO₄·H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2011, i la primera publicació data del 2012. Cristal·litza en el sistema hexagonal.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la rabdofana-(Y) pertany a «02.CJ: Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, només amb cations de mida gran» juntament amb els següents minerals: estercorita, mundrabil·laïta, swaknoïta, nabafita, nastrofita, haidingerita, vladimirita, ferrarisita, machatschkiïta, faunouxita, rauenthalita, brockita, grayita, rabdofana-(Ce), rabdofana-(La), rabdofana-(Nd), tristramita, smirnovskita, ardealita, brushita, churchita-(Y), farmacolita, churchita-(Nd), mcnearita, dorfmanita, sincosita, bariosincosita, catalanoïta, guerinita i ningyoïta.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu Kitakyshu d'Història Natural i Història Humana, al Japó, amb el número de registre: kmnhm000002.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta als basalts d'Hinodematsu, a Genkai-cho, dins el districte d'Higashimatsuura (Prefectura de Saga, Japó). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Rhabdophane-(Y)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 desembre 2019].
# Rabdofana-(Nd)

La rabdofana-(Nd) és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la rabdofana. Rep el nom del grec ραβδοζ, vareta, més φαιυεσθαι, aparèixer, en al·lusió a les bandes que es presenten característicament en el seu espectre, més el sufix "-(Nd)" que indica el domini del neodimi sobre altres terres rares en aquesta espècie.

## Característiques

La rabdofana-(Nd) és un fosfat de fórmula química Nd(PO₄)·H₂O. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la rabdofana-(Nd) pertany a «02.CJ: Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, només amb cations de mida gran» juntament amb els següents minerals: estercorita, mundrabil·laïta, swaknoïta, nabafita, nastrofita, haidingerita, vladimirita, ferrarisita, machatschkiïta, faunouxita, rauenthalita, brockita, grayita, rabdofana-(Ce), rabdofana-(La), tristramita, smirnovskita, ardealita, brushita, churchita-(Y), farmacolita, churchita-(Nd), mcnearita, dorfmanita, sincosita, bariosincosita, catalanoïta, guerinita i ningyoïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Scoville, situada al districte miner de Salisbury, al comtat de Litchfield (Connecticut, Estats Units). També ha estat descrita al complex intrusiu de Wausau, a l'estat de Wisconsin, així com a Alemanya, Anglaterra, la República Txeca, Itàlia, Angola, Madagascar, Rússia i el Japó.

## Referències

* ↑ «Rhabdophane-(Nd)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 desembre 2019].
# Rafael González-Adrio Martínez

Rafael González-Adrio Martínez (Pontevedra, 6 de novembre de 1934 - Barcelona, 21 de juliol de 2015) va ser un jugador de bàsquet i metge espanyol, establert a Catalunya.
Nascut a Galícia, de ben petit es traslladà amb els seus pares a Barcelona. Estudià medicina a la Universitat de Barcelona, on es llicencià l'any 1963.
De jove practicà el bàsquet. Començà jugant al CE Laietà, on va rebre les primeres lliçons del seu oncle Ángel González-Adrio. El 1953 fitxà pel RCD Espanyol i una temporada més tard ingressà al FC Barcelona, on hi jugà durant dues temporades. De 1956 a 1958 jugà amb el Reial Madrid, amb qui disputà les primeres lligues espanyoles. Tornà a Barcelona per defensar els colors del Picadero JC.
Va ser internacional amb la selecció espanyola en 14 ocasions i guanyà la medalla d'or en els Jocs del Mediterrani de 1955, celebrats a Barcelona. La temporada 1962-1963 jugà la seva darrera temporada al club Sémolas Espona de Terrassa.
Pel que fa a la medicina, s'especialitzà en traumatologia a Stuttgart i Tubingen. Després de cinc anys a Alemanya, retornà a Barcelona l'any 1968 i obtingué una plaça a l'hospital de la Vall d'Hebron. També formà part dels serveis mèdics del FC Barcelona entre 1972 i 1991. Va operar grans jugadors com Cruyff, Maradona o Schuster.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Perfil». galeriametges.cat [Consulta: 13 maig 2022].
* ↑ «El doctor de las estrelles». La Vanguardia, 22-07-2015. [Consulta: 5 setembre 2022].
* ↑ «Fallece el doctor Rafael González-Adrio». Diari Sport, 21-07-2015. [Consulta: 5 setembre 2022].
* 1 2 «González-Adrio: bisturí en suspensión» (en castellà). Mundo Deportivo, 24-02-1985 [Consulta: 13 maig 2022].

## Enllaços externs

* Rafael González-Adrio i Martínez - Galeria de Metges Catalans
# Reserva índia de Big Cypress

La reserva índia de Big Cypress és una de les sis reserves de la Tribu Seminola de Florida. Es troba al sud-est del comtat de Hendry i el nord-oest del comtat de Broward al sud de Florida als Estats Units. La reserva es troba al sud del llac Okeechobee i al nord d'Alligator Alley. És dirigida pel Consell Tribal de la Tribu Seminola de Florida, i és la major de les cinc reserves seminoles a l'estat. Les instal·lacions a la reserva inclouen el museu tribal i un important complex d'oci i volta.
La superfície és de 212,306 km², Incloent la 12a explotació ramadera més gran del país. En el cens dels Estats Units del 2010 es va informar d'una població resident de 591 persones. La reserva també és anomenada "Reserva Índia Seminola Big Cypress" o "Reserva Big Cypress". Està situat al costat nord de la secció més gran de la Reserva índia Miccosukee a l'oest del comtat de Broward.

## Turisme i entreteniment

La tribu posseeix aquí dues atraccions turístiques: Billie Swamp Safari i Big Cypress Entertainment Complex.
La banda estatunidenca de rock Phish va celebrar el seu concert del mil·lenni a la reserva del 30 de desembre de 1999 a l'1 de gener de 2000. Amb una assistència de 85.000 persones, va ser la primera i més gran concert del mil·lenni amb entrades exhaurides. Phish va realitzar tres actuacions de música el dia 30, un conjunt de la tarda el dia 31, i una "Midnight To Dawn" sense precedents, que es va desenvolupar a partir de 23:50 fins a la matinada l'1 de gener del 2000.
El complex d'entreteniment està envoltat de 350 acres per a esdeveniments a l'aire lliure, a més d'un "rodeo arena" recentment renovat amb capacitat per a 3.000 persones. Tenen estables per 86 cavalls.
La tribu va construir el Museu Seminole Indian Ah-Tah-Thi-Ki, que es va inaugurar el 1997. El 2005 va ser el primer museu tribal per rebre l'acreditació de l'Associació Americana de Museus (AAM), i és afiliada a la Smithsonian Institution.

## Notes

* ↑ "Red Barn, Glades County, Florida" Arxivat 2011-06-15 a Wayback Machine., National Register of Historic Places, National Park Service, accessed 26 December 2011

## Referències

* Eda.gov Arxivat 2006-03-05 a Wayback Machine.
* Big Cypress Reservation, Florida Arxivat 2020-02-11 at Archive.is United States Census Bureau
# Reserva índia de Brighton

La reserva índia seminola Brighton és una reserva índia de la Tribu Seminola de Florida, situada al nord-est del comtat de Glades vora el marge nord-oest del llac Okeechobee. És una de les sis reserves donades en fideïcomís a la tribu pel govern federal. La reserva té una àrea d'aproximadament 146 km² o 36.000 acres. i segons el cens del 2000 una població resident de 566 persones.
La Tribu Seminole de Florida opera aquí el Brighton Seminole Casino, un casino de 27,000 peus quadrats amb 375 màquines escurabutxaques i jocs, una sala de pòquer de taula i seients de bingo d'apostes altes, amb servei complet de restaurant i saló. La reserva també s'utilitza per a la part de les operacions de ramaderia de la tribu, la 12a més gran al país.

## Llengua

Alguns residents de la Reserva Brighton parlen el muskogi, en lloc del mikasuki parlat per altres aeminoles, així com la tribu Miccosukee.

## Reserves

Les altres cinc reserves de la Tribu Seminola de Florida són:
* Reserva índia de Big Cypress, la més gran del territori, de 212,306 km², als comtats de Broward i Hendry
* Reserva índia de Hollywood (abans reserva Dania), de 2,1 km², al comtat de Broward
* Reserva índia Immokalee, al comtat de Collier
* Reserva índia de Fort Pierce, de 0,2 km² al comtat de St. Lucie, cedida a la tribu el 1995 pel Departament de l'Interior dels Estats Units
* Reserva índia de Tampa, situada al comtat de Hillsborough

## Notes

* ↑ http://www.fgcia.com/FLORIDA_NDNs_07.pdf Arxivat 2013-04-02 a Wayback Machine.
* ↑ "Seminole Gaming" Arxivat 2011-09-02 a Wayback Machine., The Seminole Tribe of Florida Official Website
* ↑ Mahon, pp. 201–202.
* 1 2 Pritzker 392
* ↑ Daniel Chang, "Seminole Tribe to Close Park Near Hollywood", Miami Herald, 14 September 2012

## Referències

* Mahon, John K.; Brent R. Weisman (1996). "Florida's Seminole and Miccosukee Peoples". In Gannon, Michael (Ed.). The New History of Florida, pp. 183–206. University Press of Florida. ISBN 0-8130-1415-8.
* Pritzker, Barry M. A Native American Encyclopedia: History, Culture, and Peoples. Oxford: Oxford University Press, 2000. ISBN 978-0-19-513877-1.

## Enllaços externs

* Seminole Tribe of Florida Arxivat 2011-09-02 a Wayback Machine.
* Brighton Reservation, Florida Arxivat 2020-02-12 at Archive.is, United States Census Bureau
* Brighton Seminole Indian Reservation Cemetery, Glades County, Florida, US GenWeb
# Ramon d'Aguilers

Raymond d'Aguiliers (o d'Aguilers o d'Agiles)
Raymond d'Aguiliers és l'autor de la Història Francorum qui ceperunt Iherusalem, una de les principals fonts inicials per a la Primera Croada (1096-1099). Va participar en la Primera Croada viatjant amb l'exèrcit dels croats provençals de Ramon IV de Tolosa. La seva descripció dels setges d'Antioquia (1097-1098) i de Jerusalem, el 1099, són els relats més detallats d'aquests esdeveniments.
El treball de Raymond es va traduir per primera vegada del llatí al francès per François Guizot el 1824 en la seva obra Collection des mémoires relatifs à l'histoire de France. El text llatí està disponible en les obres de Jacques Bongars Gesta Dei per Francos, vol I, 139-183, i Recueil des historiens occidentaux Croisades de 1866, p. 235-309.

## Referències

* ↑ (francès) François Guizot, Collection des mémoires relatifs à l'histoire de France, v.8, p.16

## Enllaços externs

* (anglès) Raymond d'Aguiliers, Historia francorum qui ceperint Jerusalem
# Rambert Malatesta el canonge

Rambert Malatesta el canonge fou fill de Malatesta I da Verrucchio. Dedicat a la vida religiosa va ser pievà de la Pieve de Santa Paola di Roncofreddo el 1287, canonge de la catedral del Reims el 1289 i de la de Langres el 1290, i va arribar a bisbe de Senigallia el 1291, però va renunciar al càrrec al cap de poc temps; fou elegit bisbe de Ravenna el 1295 però no fou confirmat pel Papa. Fou llavors capellà i prelat domèstic del Papa fins que va morir el juliol del 1298.
# Relativisme estètic

Relativisme estètic és el punt de vista filosòfic que la sentència de la bellesa és relativa en les persones, cultures, èpoques i contextos, i que no existeix un criteri universal de la bellesa. Per exemple, estàtues com la de la Venus de Willendorf o les pintures de dones de Rubens s'haurien considerat com formes ideals de bellesa quan es van pintar, però avui en dia es pot considerar com persones engrossides, mentre que els estàndards actuals de bellesa (com ara aquells característics que apareixen en les portades de les revistes de moda contemporània) podrien haver estat considerats res ideals en l'època de Rubens.
Relativisme estètic és una varietat de la filosofia coneguda generalment com a relativisme, la qual expressa dubtes sobre la possibilitat d'accés directe epistèmic al "món exterior", i que per tant, la qual després rebutja l'afirmació positiva que es fa sobre el món exterior que pot ser conegut com sent objectivament veritat. Altres varietats inclouen el relativisme cognitiu (qua afirma generalment que tota veritat i coneixement és relatiu) i el relativisme ètic (que afirma que els judicis morals són relatius). El relativisme estètic i ètic són sub-categories de relativisme cognitiu.
Els filòsofs que han influït en el pensament relativista inclouen:
* David Hume, particularment amb el seu "escepticisme radical" com establí en Un Tractat de Naturalesa Humana
* Thomas Kuhn, pel que fa a la història i la filosofia de la ciència, i particularment el seu treball L'Estructura de les Revolucions Científiques
* Friedrich Nietzsche, en la filosofia moral i l'epistemologia
* Richard Rorty, en la contingència del llenguatge

## Vegeu també

* Cos grotesc

## Referències

* Thomas Kuhn, L'Estructura de les Revolucions Científiques
* Richard Rorty, Contingència, Ironia i Solidaritat.
* Arthur Schopenhauer "On the Metaphysics of the Love of the Sexes", a El Món com Voluntat i Representació ("Die Welt als Wille und Vorstellung")
# Relat

El relat —o la relació— és una narració, amb la ficció o fets reals com tema. És elaborat en prosa, i la seva extensió es descriu de vegades com inferior a una novel·la.
El terme relat és en general poc precís, i la major part dels analistes i escriptors no fan cap diferència entre el conte i el relat. Alguns autors utilitzen el terme relat per a descriure aquells textos breus on no hi ha una línia argumental precisa o no porta necessàriament a un punt de tensió argumental com en el conte. Altres autors ho refereixen quan parlen de textos breus (és a dir menors a una novel·la) però que inclouen capítols. També l'utilitzen alguns com un gènere intermediari entre el conte i la novel·la. En aquest sentit podria bescanviar-se amb el terme de novel·la curta encara que es pot preferir utilitzar aquest darrer per a textos d'una llargada intermediària però amb diverses línies argumentals, personatges, etc.
Encara que el nombre de pàgines no és la sola cosa que s'ha de tenir en compte a l'hora de determinar-ne l'adscripció al gènere literari. L'essència del relat consisteix a explicar una història sense reflectir-ne tota la seva extensió, compactant-la i posant l'èmfasi en determinats moments, que solen ser decisius per al desenvolupament d'aquesta, deixant a la imaginació del lector la tasca de compondre els detalls que podrien ser considerats superflus i que, al costat dels fets narrats en el relat, compondrien un quadre gran, com en molts dels relats de Raymond Carver. Els fets narrats en el relat poden ser de ficció (conte, epopeia, etc.) o de no ficció (notícies, assaig).
Grans autors com Joan Perucho, Pere Calders, Jorge Luis Borges, Julio Cortázar, Jack London, Franz Kafka, Howard Phillips Lovecraft, Truman Capote i Raymond Carver, han demostrat amb la qualitat indiscutible dels seus relats, les grans possibilitats d'aquest gènere.

## Vegeu també

* Mite
* Novel·la
* Conte
* Teatre
* Lectura
* Poema èpic o Epopeia
* Romanç (narrativa)
* Caricatura

## Referències

Viccionari
* ↑ «relat | enciclopèdia.cat». GEC. [Consulta: 28 juny 2021].
* ↑ «relat | enciclopèdia.cat». GEC. [Consulta: 28 juny 2021].
# Ravanusa

Ravanusa (sicilià Rivinusa ) és un municipi italià, dins de la província d'Agrigent. L'any 2008 tenia 12.931 habitants. Limita amb els municipis de Canicattì, Campobello di Licata, Licata, Mazzarino (CL), Naro, Riesi (CL) i Sommatino (CL).

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Armando Savarino | Centre |

## Personatges il·lustres

* Salvatore Lauricella: alcalde de 1946 a 1990, ministre de treball i president de l'Assemblea Regional Siciliana
# República Partenopea

La República Partenopea o República Napolitana (en italià: Repubblica Partenopea o Repubblica Napoletana) fou un estat republicà instituït breument a la part continental del Regne de Nàpols l'any 1799 durant la invasió francesa de la península Itàlica, ajudada per moviments jacobins locals.

## Esdeveniments previs

Davant l'esclat de la Revolució francesa el rei Ferran IV la seva consort Maria Carolina van adoptar una posició ambigua, amb la qual cosa deixaven oberta la possibilitat de certes reformes moderades. Però amb la radicalització de la revolució i l'execució de Lluís XVI la situació canvià, i el Regne de Nàpols entrà a la Primera Coalició contra la República Francesa el 1793. S'instaurà una forta repressió contra els partidaris de les reformes i els republicans, però això no impedí que aquesta ideologia anés guanyant terreny entre les classes mitjanes (paradoxalment, les classes baixes, anomenades lazzaroni, eren majoritàriament partidàries de la dinastia borbó).
El 1796 la República Francesa (ara controlada pel directori termidorià) i el Regne de Nàpols signaren la pau, però la reina Maria Carolina pressionà el seu marit per entrar en guerra de nou, fet que succeí el 1798. Així doncs, les tropes napolitanes entraren a Roma, evacuada pels francesos, i hi restauraren l'autoritat papal. Malgrat l'ajut dels britànics, capitanejats per l'almirall Nelson, després de l'arribada de l'exèrcit d'Itàlia francès a la península la caiguda dels diferents regnes que la formaven era qüestió de temps, inclòs Nàpols. Amb l'entrada de les tropes franceses comandades per Jean Étienne Championnet a la capital i la fugida de la família reial a Palerm (Sicília) es proclamà la República Partenopea el 23 de gener de 1799.

## La República

Poc després de la proclamació de la república, la nova classe política dirigent es trobà amb serioses dificultats econòmiques, amb la impossibilitat de democratitzar les àmplies zones rurals existents i amb problemes per formar un autèntic exèrcit. Realment l'estat només es podia mantenir gràcies a l'ocupació francesa.
Mentre tot això succeïa a la jove república, a Sicília la cort n'organitzava el contraatac. Enviaren el cardenal Fabrizio Ruffo, un ric i influent personatge, a Calàbria per reorganitzar les forces lleials a la monarquia i incitar a la contrarevolució. L'èxit fou espectacular, i amb l'Esercito Cristiano della Santa Fede (Exèrcit Cristià de la Santa Fe) començà l'avenç cap a la capital. Una esquadra britànica s'apropà a Nàpols i ocupà l'illa de Procida, però després d'unes batalles amb la flota de la República comandada per Francesco Caracciolo (exoficial de l'armada borbònica) es van veure obligats a retornar a Palerm, ja que la flota combinada francoespanyola els esperava.

## Vegeu també

* Francesco Mario Pagano.
* Giuseppe Abbamonti.
# Resolució 538 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 538 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 18 d'octubre de 1983 després de recordar resolucions 425 (1978), 426 (1978), 508 (1982), 509 (1982) i 520 (1982) així com l'estudi del Secretari General sobre la Força Provisional de les Nacions Unides al Líban (FPNUL), el Consell va decidir prorrogar el mandat de la FPNUL durant tres mesos més fins al 19 d'abril de 1984.
El Consell va demanar al Secretari General que informés sobre els progressos realitzats respecte a l'aplicació de la resolució.
La resolució 538 va ser aprovada per 13 vots contra cap, amb dues abstencions de la República Popular de Polònia i Unió Soviètica.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 501 a la 600 (1982 - 1987)
* Guerra del Líban de 1982
* Conflicte Israel-Líban
* Setge de Beirut

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 542 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 542 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou aprovada per unanimitat el 23 de novembre de 1983 després de considerar la situació al nord del Líban, el Consell va expressar la seva preocupació per la lluita al nord del país, lamentant tota pèrdua de vides.
El Consell va exigir un alto el foc de totes les parts interessades, i va retre homenatge a diverses organitzacions humanitàries pels seus esforços. També va demanar al Secretari General de les Nacions Unides que continués supervisant la situació.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 501 a la 600 (1982 - 1987)
* Guerra Civil libanesa

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org