# Radi iònic

El radi iònic és el radi de l'esfera d'un catió o anió monoatòmics en un cristall iònic i que conté, en primera aproximació, la totalitat de la seva càrrega elèctrica. Per regla general els valors es troben entre uns 30 pm pels més petits i 200 pm pels majors.
El primer intent per obtenir el radi d'un sol ió fou realitzat pel físic alemany Alfred Landé el 1920. Suposà que el catió liti, Li$^+$, és el més petit de tots els cations car només té electrons a l'orbital atòmic 1s, i que en els halogenurs de liti, els anions halogenur més voluminosos per tenir molts d'orbitals atòmics ocupats, es tocarien entre ells, ja que el Li$^+$ no tendria volum suficient per evitar-ho i restaria als buits que queden entre esferes dels anions. A partir dels estudis de l'estructura cristal·lina mitjançant difracció de raigs X és possible determinar la distància entre nuclis dels anions; llavors el radi iònic d'un halogenur és la meitat d'aquesta distància. Els valors que obtingué Landé foren r(I$^–$ = 213 pm; r(Br$^–$) = 188 pm; r(Cl$^–$) = 172 pm; r(F$^–$) = 132 pm. D'altres investigadors com William Lawrence Bragg, Jarl Axel Wasastjerna i Victor Moritz Goldschmidt aplicaren el mètode de Landé i aconseguiren obtenir més de vuitanta radis iònics. Per la seva part el químic nord-americà Linus Pauling a partir del 1927 aplicà un mètode teòric pel càlcul dels radis iònics a partir de la càrrega nuclear efectiva.

## Factors que influeixen

Els principals factors que influeixen en els radis iònics són:
* En augmentar el nombre d'electrons en el mateix element, augmenta la repulsió entre ells i el radi augmenta, i a la inversa. Per això si un element forma cations i anions, aquests són de major radi que aquells i l'àtom neutre té un radi intermedi. I si un element forma diversos cations, el radi disminueix en augmentar la càrrega.
* Per a ions de la mateixa càrrega, el radi augmenta en augmentar el nombre de nivells energètics dels electrons a l'ió. Això comporta que elements del mateix grup de la taula periòdica, amb la mateixa càrrega, el radi augmenta amb la massa atòmica relativa.
* Els ions isoelectrònics, això és que tenen el mateix nombre d'electrons, el radi disminueix en augmentar la càrrega nuclear.
* Els lantanoides experimenten la contracció dels lantanoides, és a dir una disminució de radi a mesura que augmenta el nombre atòmic. Això és degut al fet que els lantanoides en estat trivalent tenen configuració electrònica 5s²5p⁶ i l'electró addicional d'un element a l'altre se situa en els orbitals interns 4f, on no exerceixen efecte de pantalla; per la qual cosa els electrons externs estan sotmesos a una major càrrega nuclear no apantallada en augmentar el nombre atòmic.
* La contracció dels lantanoides es manifesta en els elements següents de la taula periòdica, com ara l'hafni, Hf, i el tàntal, Ta, els quals cations posseeixen, per aquesta causa, menor o igual radi iònic que els elements situats just a sobre.
* En els cations dels elements de transició no es produeix una reducció de radi comparable a la dels lantanoides.

## Referències

* ↑ «Radi iònic». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Shannon, R.D «Revised effective ionic radii and systematic studies of interatomic distances in halides and chalcogenides». Acta Cryst, A32, 1976, pàg. 751-767. Bibcode: 1976AcCrA..32..751S. DOI: 10.1107/S0567739476001551.
* ↑ Landé, A «Über die Größe der Atome». Zeitschrift für Physik, 1, 3, 1920, pàg. 191–197. Arxivat de l'original el 3 de febrer 2013. Bibcode: 1920ZPhy....1..191L. DOI: 10.1007/BF01329165 [Consulta: 1r juny 2011]. Arxivat 3 de febrer 2013 at Archive.is
* ↑ Wasastjerna, J.A «On the radii of ions». Comm. Phys.-Math., Soc. Sci. Fenn., 1, 38, 1923, pàg. 1–25.
* ↑ Goldschmidt, V.M. Geochemische Verteilungsgesetze der Elemente. Skrifter Norske Videnskaps—Akad. Oslo, (I) Mat. Natur., 1926.
* ↑ Pauling, L.C. The Nature of the Chemical Bond. 3ª. Ithaca, NY: Cornell University Press, 1960.
* ↑ Huheey, J.E. Química Inorgànica. Principios de estructura y reactividad. México: Harla, 1981. ISBN 968-6034-13-7.
* ↑ Gutiérrez, E. Química inorgánica. Reverté, 1985. ISBN 8429172157.