OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Serra de Breners

Can Serra de Breners és una masia de Sant Mateu de Bages inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El cup del mas "Can Serra de Braners" presenta una estructura circular, que es podria definir com la d'una barraca de vinya, encara que de dimensions més grans. La coberta es creu que en el seu origen seria de falsa volta, però actualment no es conserva, i s'ha tapat amb una superfície plana de ciment. L'aparell és força irregular, obrat amb pedres petites disposades, en alguns punts, en filades. Al cup s'aprecia un mur de reforç de pedres fins a l'alçada de dos metres. Al cantó sud hi ha una escala que condueix a la part alta del mateix, per on entrarien els portadors de raïm. La boixa i l'aixeta de sortida no la podem distingir degut a l'enrunat i a la fullaraca que hi ha a la base.
Actualment ja no s'utilitza com cup. Temps enrere, uns 9 anys es feia servir de dipòsit d'aigual.

## Història

La masia es creu fou construïda a finals del segle xvii p. Del XVIII. La data de 1695 gravada en la finestra així ens ho indica.
És propietat de Can Figuera (Pere Esquerrà), una gran i rica masia que hi ha en aquell mateix indret. Actualment està arrendada a famílies de ciutat i ha deixat de tenir la funció agrícola originaria.
El seu estat de conservació és bo.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Serra de Breners». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 octubre 2017].
# Mare de Déu de la Victòria d'Òpol

La Mare de Déu de la Victòria d'Òpol és una capella del poble d'Òpol, pertanyent al terme comunal d'Òpol i Perellós, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
Està situada al sud-est del poble, a la confluència de l'avinguda de Fitor (la carretera D - 9 dins del nucli urbà), la d'Henry Salvayre i un camí rural, a prop i a ponent de la Bassa.
És una capella petita, de planta lleugerament trapezoïdal, que s'adapta a la cruïlla de camins i carrers on es troba. En el lloc on pertocaria l'espadanya, a la façana nord-oest, hi ha una fornícula amb la imatge de la mare de Déu de la Victòria. No té cap més obertura que la porta, sota de la fornícula esmentada, que és gairebé tan alta com la mateixa nau de la capella.

## Referències

* ↑ La capella de la Mare de Déu de la Victòria en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «105 - Òpol i Perellós». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol-el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Òpol i Perellós». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 146. La Mare de Déu de la Victòria». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
# Maciste (pel·lícula)

Maciste és una pel·lícula muda italiana de 1915 dirigida per Luigi Romano Borgnetto i Vincenzo Denizot, amb efectes realitzats per Segundo de Chomón. Aquesta és la primera pel·lícula protagonitzada per Bartolomeo Pagano en el paper de Maciste, després de la seva petita aparició a la colossal Cabiria (1914). El personatge va ser creat per Gabriele d'Annunzio.

## Trama

Una noia jove és assetjada pel seu pèrfid oncle, que intenta fer-se càrrec del seu patrimoni. Anant al cinema a veure "Cabiria", i veient Maciste en acció, li passa la idea de demanar ajuda al guapo actor que l'interpreta.

## Repartiment

* Bartolomeo Pagano: Maciste
* Clementina Gay: la noia
* Amelia Chellini: mare de la noia
* Felice Minotti: Pietro
* Didaco Chellini: duc Alexis

## Restauració

La pel·lícula va ser restaurada per la Cineteca di Bologna en col·laboració amb el Museu nacional del cinema de Torí, aquesta edició restaurada està disponible en DVD a partir de 2009 com a part de la sèrie Il cinema ritrovato de la Cineteca di Bologna.

## Crítica

| « | Si bé els esdeveniments aventurers que fan molt viva l'acció del tema tenen una essència fins i tot tràgica, aquesta pel·lícula se'ns presenta com l'instigadora de l'alegria més sincera i saludable, de la diversió més alegre. I en aquest sentit, l'anunci va ser realitzat per la Mostra Ghersi de Torí, i en aquest sentit l'enorme públic que va congregar-se durant molts dies va donar la seva opinió molt favorable. | » |
| — La Vita Cinematografica, 15 de febrer de 1916 |||
| « | ... la posada en escena és excel·lent i la fotografia no deixa res a desitjar. És una pel·lícula que té tots els requisits per estar al cartell... | » |
| — Cine-Fono, 25 de maig de 1916 |||

## Notes

* ↑ «Maciste - L'Uomo Forte (Dvd+Libro)». Arxivat de l'original el 2019-04-17. [Consulta: 20 maig 2022].
* ↑ Tempio del Video.

## Bibliografia

* Bianco e Nero. Rivista del centro sperimentale di Cinematografia di Roma. Numero 3/4, 1991.

## Enllaços externs

* Maciste a silentera.com
# Ogunquit

Ogunquit és una població dels Estats Units a l'estat de Maine (EUA). Segons el cens del 2000 tenia 1.226 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ogunquit tenia 1.226 habitants, 668 habitatges, i 346 famílies. La densitat de població era de 115,5 habitants/km².
Dels 668 habitatges en un 10,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,6% hi vivien parelles casades, en un 3,9% dones solteres, i en un 48,2% no eren unitats familiars. En el 39,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,84 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,41.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 10,4% tenia menys de 18 anys, un 3,5% entre 18 i 24, un 18% entre 25 i 44, un 37,1% de 45 a 60 i un 30,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 55 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 106 homes.
La renda mediana per habitatge era de 47.727 $ i la renda mediana per família de 56.731 $. Els homes tenien una renda mediana de 44.583 $ mentre que les dones 31.528 $. La renda per capita de la població era de 34.289 $. Entorn de l'1,2% de les famílies i el 4,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ogunquit». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 15 de febrer 2020. [Consulta: 7 d’agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ogunquit». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cantó de Mehun-sur-Yèvre

El cantó de Mehun-sur-Yèvre és un cantó francès del departament del Cher, situat al districte de Vierzon. Té 5 municipis i el cap és Mehun-sur-Yèvre.

## Municipis

* Allouis
* Berry-Bouy
* Foëcy
* Mehun-sur-Yèvre
* Sainte-Thorette

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1967 | Albert Jacquet | radical, després divers droite |
| 1967-1998 | Jean Manceau | Divers droite |
| 1998-2007 | François Pillet | divers droite, després UMP |
| 2007-2011 | Armand Koszek | UMP |
| 2011- | Patrick Tournant | PCF |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 8.537 | 8.930 | 10.352 | 11.175 | 11.408 | 11.345 | 11.480 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Rellotges de sol de Gelida

Els rellotges de sol de Gelida són obres de Gelida (Alt Penedès) protegits com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

RELLOTGES DE SOL
Casal Font. Afores
Cal Noi del Molí. Afores
Ca l'Altimires. Plaça del Pi.
Can Farigola. Afores
L'Hostal. Les Cases Noves. Afores
Cal Mauri-Torres. Els Tarongers. Afores
Can Llopard de Dalt 1. Afores. Barri del Puig.
Can Llopard de Dalt 2. Afores. Barri del Puig.
Cal Guenyo. Afores. Barri del Puig.
Casa Rius-Font. Poble
Can Dejú. Poble
Casa de Miquel Carafí. Les Cases Noves.
Cal Piula (molí fariner). Les Cases Noves.
Ca l'Esteve del Puig. Barri del Puig.
Can Duran del Puig. Barri del Puig.
Cal Font del Puig. Barri del Puig.
Ca l'Emili (o cal Xim). Barri de cal Parenostres.
Cal Ton Jepet. Barri de la Valenciana.
Can Julià 1. Afores
Can Julià 2. Afores
Can Martí de Dalt o la Torrevella. Afores
Can Pasqual. Afores
Ca n'oller de la Muntanya. Afores
Torre de l'Albet. Sant Salvador de la Calçada
Can Migrat. Afores
Can Miquel de les Planes. Afores
Can Perejoanet. Afores
El Racó. Afores
La Talaia, masoveria. Afores
Can Toni Oller. Afores
Can Torres. Afores
Can Ginebreda. Afores
Cal Banyes. Afores
Cal Piula (molí fariner) 2. Les Cases Noves.
Can Torrents de les Oliveres. Afores.
Can Guarro. Fàbrica de paper.
Cal Terra. Poble
Cal Fèlix. Poble
La Torre de Lloselles. Afores
Cal Ton del Carme. Poble
Cal Gep del Negre. Desaparegut.
Can Rossell de la Muntanya 1. Afores.
Can Rossell de la Muntanya 2. Afores.
Cal Camprodon. Afores
Cal Xic Llonguet del carrer del Pi. Poble

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 35 36 37 38 39 40 41 42 43 44 45 46 «Rellotges de sol de Gelida». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 maig 2020].
# Mare de Déu de les Esplugues

La Mare de Déu de les Esplugues és un santuari de l'antic terme de Conques, actualment integrat en el terme municipal d'Isona i Conca Dellà. Està situat a l'extrem nord-oriental del Mont de Conques, a migdia i a prop del poble de Sant Romà d'Abella.
El temple actual és obra d'una època difícil de precisar, atesa l'amalgama de construccions que presenta. Una part del mur nord, sobretot, presenta carreus grossos, regulars, ben tallats i escairats, que podrien correspondre a parets molt antigues reaprofitades a l'edat moderna, en el moment en què es feu el santuari actual, damunt de la plataforma sota de la qual hi ha les esplugues que donen nom al lloc.
En una d'aquestes esplugues hi ha les restes del santuari antic, que podrien correspondre a un edifici de l'època romànica.
El santuari actual és d'una sola nau, sense absis exempt, on només destaca la porta, a ponent, adovellada.

## Enllaços externs

* Mare de Déu de les Esplugues al web de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Kurtamix

Kurtamix - Куртамыш (rus) - és una ciutat de l'óblast de Kurgan, a Rússia. Es troba al vessant est dels Urals, 88 km al sud-oest de Kurgan, la capital de la província. El 2018 tenia 16.579 habitants.
# Cantó de Menat

El cantó de Menat és un cantó francès del departament del Puèi Domat, situat al districte de Riam. Té 12 municipis i el cap és Menat.

## Municipis

* Blot-l'Église
* Lisseuil
* Marcillat
* Menat
* Neuf-Église
* Pouzol
* Saint-Gal-sur-Sioule
* Saint-Pardoux
* Saint-Quintin-sur-Sioule
* Saint-Rémy-de-Blot
* Servant
* Teilhet

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1958-1970 | M. Raphanel | SFIO |
| 1970-1988 | Armand Mansat | PCF |
| 1988-2008 | Guy Brunet | PCF |
| 2008- | Bernard Lescure | PCF |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 4.418 | 5.024 | 4.410 | 4.042 | 3.621 | 3.521 | 3.723 |
# Caper d'Elis

Caper d'Elis (Κάπρος, "Kapros") fill de Pitàgores, fou un atleta grec que va obtenir la victòria al pancraci (boxa i lluita lliure) al mateix dia, als Jocs Olímpics del 212 aC. Pausànies diu que fou el primer, després d'Hèrcules, que va obtenir dos triomfs el mateix dia. Africà diu que fou el segon.

## Referències

* ↑ Pausànies; Jones, W. H. S. (trad.). «Statues of Olympic Victors». A: Description of Greece (en anglès). Cambridge, MA: Harvard University Press, 1918.
* ↑ Pausànies. The complete works of Pausanias : (c. AD110-c. 180). (en grec antric, anglès). Hastings, East Sussex: Delphi Classics, 2014, p. llibre 21.10. ISBN 9781910630662.
# Resolució 53 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 53 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 7 de juliol de 1948, va prendre en consideració un telegrama del Mediador de les Nacions Unides, de data 5 de juliol de 1948, la resolució es dirigeix urgentment a les parts interessades a acceptar en principi la pròrroga de la treva durant el període que es decidirà en consulta amb el Mediador.
La resolució va ser aprovada amb vuit vots, mentre que l'RSS d'Ucraïna, Unió Soviètica i Síria es van abstenir.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1 a la 100 (1948 - 1953)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Antoni Prieto i Vives

Antonio Prieto i Vives (Maó, Menorca, 22 de març 1870 - Madrid, 17 de març de 1939) fou un enginyer i numismàtic menorquí, acadèmic de la Reial Acadèmia de la Història.
Era nebot de l'arabista Antoni Vives i Escudero, catedràtic de numismàtica. Llicenciat en enginyeria de camins, canals i ports, fou Inspector del Cos d'Enginyers, professor de l'Escola del Cos d'Enginyers i Comissari de Ferrocarrils. Interessat en la numismàtica andalusí, va catalogar les monedes de la Reial Acadèmia de la Història, en la que va ingressar el 1928 amb una dissertació sobre el regne de Granada. Va morir d'un tret en el front de Madrid el 17 de març de 1939 en un enfrontament entre els partidaris de Segismundo Casado i Juan Negrín.

## Obres

* Formación del reino de Granada (1928)
* Numismática qármata (1933)
* La reforma numismática de los almohades (1915)
* Los reyes de Taifas : estudio histórico-numismático de los musulmanes españoles en el siglo V de la Hégira (1926)

## Referències

* ↑ Fátima Martín Escudero, Adela Cepas, Alberto Canto García Archivo del Gabinete Numario: catálogo e índices p. 54
* ↑ «Antonio Prieto Vives». Boletin de la Real Academia de la Historia, I, 1980, p. 739.
# Kuki Yoshitaka

    En aquest nom japonès, el cognom és Kuki.
Kuki Yoshitaka (九鬼嘉隆 1542 - 17 de novembre del 1600) va ser un comandant naval durant el període Sengoku de la història del Japó, sota el comandament d'Oda Nobunaga i, posteriorment de Toyotomi Hideyoshi.
A la dècada de 1570, Yoshitaka es va aliar a Oda Nobunaga i es posà al comandament de la seva flota, donant suport als atacs terrestres contra els Ikko-Ikki. El 1574, la seva ajuda va assegurar la victòria de Nobunaga en el seu tercer intent per prendre la fortalesa de Nagashima. El 1576, va ser derrotat a Kizugawaguchi per la flota del clan Mori, però el 1578 va aconseguir la victòria en la segona batalla de Kizugawaguchi, en la qual Yoshitaka utilitzar «vaixells de ferro» per rebutjar les fletxes i trets de mosquet provinents dels vaixells del clan Mori.
En 1587, va guiar l'armada de Toyotomi Hideyoshi durant una campanya a Kyūshū, al costat de Konishi Yukinaga, Wakizaka Yasuharu i Kato Yoshiaki. Tres anys més tard, acompanyat per Wakizaka Yasuharu i Kato Yoshiaki, va dirigir els setges d'Odawara i de Shimoda. Encara com a comandant de la flota de Hideyoshi, va participar en les invasions a Corea el 1592 des de la seva nau insígnia, el Nipponmaru.
Durant la batalla de Sekigahara, Kuki Yoshitaka va combatre del costat de les forces de Toyotomi, mentre que el seu fill, Kuki Moritaka, ho feia en el bàndol oposat, sota el comandament de Tokugawa Ieyasu. Kuki Yoshitaka es va suïcidar el 12 de desembre de 1600.

## Referències

* Ron, Roy (1999-2004). Genbukan Tokyo Shibu: Kuki Yoshitaka. Ninpo.org; Página acerca de Kuki Yoshitaka Arxivat 2007-03-13 a Wayback Machine..
* Turnbull, Stephen (1998). The Samurai Sourcebook. Londres: Cassell & Co.
# Omphalodes verna

Omphalodes verna és una espècie de planta herbàcia perenne amb rizoma de la familia Boraginàcia.

## Etimologia

El nom del gènere Omphalodes deriva de la paraula grega omphalòs, que significa melic, fent referència a la forma dels seus fruitets, mentre que l'epítet específic verna deriva del llatí vernus, que es refereix al fet que floreix aviat en la temporada.

## Descripció

Omphalodes verna pot arribar a fer 20 - 30 cm d'alt. Aquesta planta té una tija que serpenteja pel sòl. És un hemicriptòfit.
Floreix de març a maig.
Es cultiva com planta ornamental i es propaga fàcilment per les llavors. No s'ha de confondre amb l'espècie similar Myosotis sparsiflora de la qual es diferencia per la forma dels fruits.

## Distribució

Es presenta al sud-est d'Europa, però no arriba als Pirineus. També es troba al Quebec.

## Hàbitat

Típicament a l'ombra dels arbres en els boscos frescos de muntanya i en matollars. Arriba fins a una altitud de 1.300 m.

## Galeria

* Plantes d'Omphalodes verna
* Plantes
* Flors d'Omphalodes verna
* Flors d'Omphalodes verna
* Fulles d'Omphalodes verna

## Referències

* ↑ Schmid, Wolfram George. An Encyclopedia of Shade Perennials. Timber Press, 2002-10-11, p. 247. ISBN 0-88192-549-7.
* Pignatti S. - Flora d'Italia – Edagricole – 1982 – Vol. II, pag. 428
* Tutin, T.G. et al. - Flora Europaea, second edition - 1993

## Enllaços externs

* Navelwort
# Yuzuki Akiyama

Yuzuki Akiyama (japonès: 秋山 ゆずき) (prefectura de Saitama, 14 d'abril de 1993) és una actriu japonesa que va saltar a la fama pel seu paper a la pel·lícula independent Kamera o Tomeru na!.
Es va donar a conèixer com a ídol juvenil amb el nom artístic de Yuzuki Hashimoto el 2008. A partir del 2010 es va centrar en el teatre, fent diversos papers a l'escenari, fins que va canviar el seu nom artístic a Yuzuki Akiyama el 2012. El 2017, va protagonitzar la pel·lícula de comèdia zombi Kamera o Tomeru na!, la qual va ser un gran èxit al Japó i a nivell internacional.

## Referències

* ↑ Uribe Moreno, Cristian. «"One cut of the dead": Un artefacto inusitado y desfachatado» (en castellà), 29-05-2022. [Consulta: 13 febrer 2024].
* ↑ «セクシーボディも絶賛の『カメ止め』秋山ゆずき 芸歴10年で「チャンスって来るんだな」 - エンタメ - ニュース» (en japonès), 25-08-2018. [Consulta: 13 febrer 2024].
* ↑ «Yuzuki Akiyama», 22-09-2019. [Consulta: 13 febrer 2024].
# Capestanh

Capestanh (en francès Capestang) és un municipi occità del Llenguadoc, situat en el departament de l'Erau a la regió Occitània.
# Reina

«Reina» té aquests significats:
* Reina, vegeu monarca
* Jocs:
** Reina (escacs)
** Reina (carta)
* Biografies: Miguel Reina Santos, futbolista
* Biologia: Reina (insectes)
* Toponímia: Reina (Badajoz), municipi de la província de Badajoz, Extremadura
* Motociclisme: Reina (motocicleta), marca de motocicletes fabricades a Barcelona durant els anys 1950
* Teatre: Reina (obra de teatre), poema en tres actes de Josep Maria de Sagarra (1935)
* Escultura: Sa Majestat la reina, obra de Joan Miró.
* Cinema: La reina, pel·lícula del 2006
Viccionari
# Antoni Prunera

Antoni Prunera,nascut al darrer terç del segle xv, fou un eclesiàstic de Barcelona

## Biografia

Antoni Prunera va ser nomenat rector de l'Estudi General de Barcelona. , càrrec que va exercir entre 1533 i 1535, i de l'1 d'agost de 1544 al 31 de juliol de 1545. També va ser-ne Canceller entre l'1 d'agost de 1536 i el 31 de juliol de 1537. , i tresorer entre 1549 i 1550.
Va morir al segle xvi.

## Referències

* 1 2 Fernández Luzón, Antonio. La Universidad de Barcelona en el siglo XV. Barcelona: Publicacions i Edicions Universitat de Barcelona, 2005, p. 633-635. ISBN 8468825107. «Tesi doctoral, en accés obert»

## Bibliografia

* Fernandez Luzón. La Universidad de Barcelona en el siglo XVI Tesis doctorals en accés obert. Barcelona, 2005

## Enllaços externs

* Registre d'autoritat d'Antoni Prunera Arxivat 2015-04-27 a Wayback Machine.. Catàleg d'autoritats de la Universitat de Barcelona. (Consulta: 20 d'abril de 2015).
# Lliga amateur hondurenya de futbol

La lliga amateur hondurenya de futbol fou el campionat amateur que es disputà a Hondures abans de la creació de la Liga Nacional de Fútbol de Honduras. Es disputà entre 1947 i 1964.

## Historial

Font:
* 1947: Victoria (1)
* 1948: Motagua (1)
* 1949: Hibueras (1)
* 1950-51: Motagua (2)
* 1951-52: Sula (1)
* 1952: Aduana (1)
* 1953: Federal (1)
* 1954-55: Abacá (1)
* 1955-56: Hibueras (2)
* 1956-57: no es disputà
* 1957-58: Olimpia (1)
* 1958-59: Olimpia (2)
* 1959: Olimpia (3)
* 1960-61: Olimpia (4)
* 1961: Olimpia (5)
* 1962: Vida (1)
* 1963-64: Olimpia (6)
* 1964: Olimpia (7)

## Referències

* ↑ «Ismael Responde» (en castellà). Diario La Prensa, 30-08-2007. Arxivat 2007-11-09 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2007-11-09. [Consulta: 26 abril 2019].
* ↑ DiarioMas.hn – Olimpia vs Motagua en los campeonatos olvidados de 1947 a 1964 – 22 agost 2016
* ↑ «Honduras - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 1r octubre 2011].
# Lignotúber

Un lignotúber és una estructura que, en algunes plantes, hi ha a la part del tronc d'on suten les arrels i que serveix per evitar la destrucció completa de la planta en cas d'incendi forestal. El lignotúber es presenta com un inflament que està format principalment per una substància de reserva (el midó)
El lignotúber conté borrons des dels quals, molt aviat després del foc, poden sortir les noves tiges dels arbres que tenen aquesta estructura de les arrels. El midó emmagatzema una suficient quantitat de nutrients per a poder suportar un període de creixement en absència de fotosíntesi.
Entre les plantes que disposen de lignotuber hi ha les alzines, alguns Eucaliptus com Eucalyptus marginata, plantes del gènere Banksia i moltes altres.

## Enllaços externs

* Imatges de lignotúber a l'espècie Berberis trifoliata
# Capesterre

«Capesterre» té aquests significats:
* Capesterre és un terme mariner francès del Carib oposat al de "Basse-Terre"
* A Guadeloupe, Antilles:
** Capesterre-Belle-Eau a la part est de l'Illa de Basse-Terre
** Capesterre-de-Marie-Galante a la part est de l'illa de Marie-Galante
# Riera de Molinàs

La riera de Molinàs és un curs d'aigua intermitent natural del municipi de Colera (Alt Empordà). Neix a la serra de l'Albera, concretament al nucli deshabitat de Molinàs, on recull les aigües del torrent de l'Infern i del rec de Sant Miquel. Transcorre uns 5 quilòmetres en sentit est per una vall enclotada, abans de desembocar a la mar Mediterrània al mateix nucli de Colera, on el 1976 es construí el port de Colera. És una de les rieres ecològicament més ben preservades de la Costa Brava nord per l'escassa pressió humana en general i turística en particular.
És una riera típicament mediterrània, temporal, caracteritzada per una gran variabilitat del règim de cabals, amb trams que s'assequen en algun moment de l'any i on d'altres trams de règim permanent i semipermanent romanen amb aigua tot l’any, que acullen, entre d'altres espècies, una comunitat de barbs i bagres. Es tracta d'una conca pràcticament sense presència humana fixa –excepte al nucli urbà, ja a la desembocadura-, amb presència de ramaderia bovina extensiva, principalment de vaca de l'Albera -varietat autòctona catalana pròpia i restringida a aquest massís– i bruna. Els elements paisatgístics, naturals i culturals, són de gran valor: garriga, alzinar litoral, vinyes, olivars, pastures, ruscs, horts abandonats, barraques, masos aïllats i vestigis d'antics molins fariners.
El gener de 2020, el temporal Gloria va provocar una crescuda important de la riera, arrossegant còdols i sediments que van colgar el port, fent necessari dragar-lo.

## Referències

* 1 2 «Un tomb per Colera. Guia pràctica per redescobrir les seves valls». Ajuntament de Colera.
* 1 2 «Riera de Molinàs (Colera)». Consorci d'Aigües Costa Brava Girona.
* ↑ «El Port de Colera». Club Nàutic Sant Miquel de Colera.
* 1 2 «Seguiment de l'estat ecològic de la riera de Molinàs (Colera, l'Alt Empordà)». Centre d’Estudis dels Rius Mediterranis, 2009.
* ↑ «La neteja del Port i la platja de Colera en ple mes de juny aixeca polseguera». Diari de Girona, 14-06-2020.