OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Digital Signal 3

Un senyal digital 3 (DS3) és un portador T de nivell 3 de senyal digital. També es pot anomenar línia T3.
Característiques:
* La velocitat de dades per a aquest tipus de senyal és de 44,736 Mbit/s (45 Mb).
* DS3 utilitza cable coaxial de 75 ohms i connectors BNC.
* Aquest nivell de portador pot transportar 28 senyals de nivell DS1 dins de la seva càrrega útil.
* Aquest nivell de transportista pot transportar 672 canals de nivell DS0 dins de la seva càrrega útil.[1]
* Aquests circuits són el tipus habitual entre els operadors de telefonia, tant amb cable com sense fil, i normalment per connexions òptiques OC1 [cita requerida].

## Cablejat

Els cables d'interconnexió DS3 s'han de fer amb cables i connectors coaxials de 75 ohms reals. Els cables o connectors que siguin de 50 ohms o que es desviïn significativament dels 75 ohms provocaran reflexos del senyal que reduiran el rendiment de la connexió, possiblement fins al punt de no funcionar. GR-139-CORE, Requisits genèrics per al cable coaxial de l'oficina central, defineix els cables tipus 734 i 735 per a aquesta aplicació. A causa de les pèrdues, hi ha limitacions de distància diferents per a cada tipus de cable. El tipus 734 té un conductor central més gran i un aïllant per a pèrdues més baixes per a una distància determinada. Els connectors BNC també són molt importants, així com les eines de crimpat i pelat de cables que s'utilitzen per instal·lar-los. Trompeter, Cannon, Amphenol, Kings i Canare fan que alguns dels connectors de 75 ohms més fiables coneguts. El cable RG-6 o fins i tot el cable RG-59 econòmic pot funcionar temporalment quan s'acaba correctament, tot i que no compleix els estàndards tècnics de telefonia. El tipus 735 26 AWG s'utilitza per a interconnexions de fins a 225 peus, i el tipus 734 20 AWG s'utilitza per a interconnexions de fins a 450 peus.

## Preu de DS3

El servei DS3 s'ofereix a les empreses dels Estats Units a través de l'operador d'intercanvi local actual i dels proveïdors de comunicacions de l'operador d'intercanvi local competitius. El preu, com una línia T1 (o DS1), té dos components principals: el bucle (que és sensible a la distància) i el port (o el preu que cobra l'operador per accedir a Internet a través de la seva xarxa patentada).

## Referències

* ↑ «Digital Signal 3 (DS3)» (en anglès americà). [Consulta: 8 novembre 2023].
* ↑ «DS3 Circuits and T3 Lines Defined» (en anglès). [Consulta: 8 novembre 2023].
* ↑ Chakraborty, Rajat. «What Is DS3 Circuit & Its Applications - Find Out Everything» (en anglès americà), 02-09-2020. [Consulta: 8 novembre 2023].
* ↑ «CenturyLink | Wholesale | Digital Signal Level 3 (DS3) Service» (en anglès). [Consulta: 8 novembre 2023].
# Hemipristis

Hemipristis és un gènere de taurons de la família dels hemigaleids. Conté una espècie vivent, H. elongata, i diverses espècies extintes.
Hemipristis té dos tipus de dents diferents a cada part de la mandíbula. Les del maxil·lar superior actuen com a ganivets, tallant la carn de la presa, mentre que les punxegudes del maxil·lar inferior actuen com a forquilles, clavant-se a la presa i subjectant-la. Com que en el passat no se sabia gaire cosa sobre aquest tauró i les seves dents superiors i inferiors són tan diferents, antigament es classificaven les dents de dalt i de baix en gèneres diferents.

## Taxonomia
### Vivent

* Hemipristis elongata

### Fòssils

* Hemipristis lavigniensis
* Hemipristis paucidens
* Hemipristis serra
* Hemipristis wyattdurhami

## Referències

* ↑ Sepkoski, Jack «A compendium of fossil marine animal genera (entrada sobre els condrictis)» (en anglès). Bulletins of American Paleontology, 364, 2002, pàg. 560 [Consulta: 9 gener 2008].
# Universidad Central de Venezuela Fútbol Club

El Universidad Central de Venezuela Fútbol Club és un club de futbol veneçolà de la ciutat de Caracas.

## Palmarès

* Lliga veneçolana de futbol:
** 1951, 1953, 1957
* Copa veneçolana de futbol:
** 1952

## Evolució de l'uniforme

| 2016 | 2017 | 2018 |

## Referències

* ↑ «Venezuela - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 20 juny 2011].
* ↑ «Venezuela - List of Cup Winners and Runners Up». rsssf.com. [Consulta: 9 febrer 2018].
# Mas Devesa de Ridorta

El Mas Devesa de Ridorta és una obra del municipi de Brunyola i Sant Martí Sapresa (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici aïllat de dues plantes i coberta de doble vessant a façana format per dues parts adossades i un antic paller reconvertit en habitatge. La façana és arrebossada i la majoria d'emmarcaments d'obertures són de pedra picada i llindes monolítiques.
La façana principal consta d'un portal amb llinda horitzontal monolítica i un cobert petit de teula sostingut d'una estructura de bigues de fusta. A la banda de llevant hi ha una llinda amb decoració floral de forma triangular. Existeix una xemeneia quadrangular i els ràfecs són senzills, d'una filera de teula i una de rajola, però a la part de llevant hi ha un fragment de ràfec emergent sostingut per bigues de fusta.
Es conserva parcialment un rellotge de sol pintat a la façana principal.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Devesa de Ridorta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2015].

### Bibliografia

* Llinàs i Pol, Joan; Merino i Serra, Jordi; El Patrimoni de la Selva: inventari històric, artístic i arqueològic dels municipis de la Comarca, 1998-2001
# Guy-Dominique Kennel

Guy-Dominique Kennel (Estrasburg, 14 d'abril de 1952 - Wissembourg, 29 d'abril de 2024) va ser polític francès. El 1983 fou escollit regidor de Preuschdorf, i detingué el càrrec d'alcalde de 1989 a 2008. Membre de la Unió pel Moviment Popular, va ser membre del Consell General del Baix Rin de 1992 a 2015, i n'ocupà la presidència de 2008 a 2015.

## Referències

* ↑ «Preuschdorf. A ses obsèques, le souvenir de Guy-Dominique Kennel, comme un « élu de terrain »» (en francès). [Consulta: 6 maig 2024].
| Precedit per: Philippe Richert | President del Consell General del Baix Rin 2008 - 2015 | Succeït per: Frédéric Bierry |
# Republic (Missouri)

Republic és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 8.438 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Republic tenia 8.438 habitants, 3.148 habitatges, i 2.379 famílies. La densitat de població era de 581,8 habitants per km².
Dels 3.148 habitatges en un 41,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,7% hi vivien parelles casades, en un 12,4% dones solteres, i en un 24,4% no eren unitats familiars. En el 20,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,63 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,7% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 32% entre 25 i 44, un 18,9% de 45 a 60 i un 12,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.611 $ i la renda mediana per família de 37.622 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.849 $ mentre que les dones 21.725 $. La renda per capita de la població era de 15.212 $. Entorn del 5,8% de les famílies i el 6,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Republic». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Republic». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Lluís Santapau Egea

Lluís Santapau Egea (Vinaròs, 18 d'abril de 1906 - 7 de maig de 1993) fou un pintor valencià. El crític Santos Torroella va manifestar que "Santapau persegueix la intensitat, la captació d'un sentit interior, l'accent que més que reproduir qualifica".
La primera exposició que feu fou el 1935 a Barcelona, on es traslladà a viure quan tenia 15 anys i on va continuar exposant tot al llarg de la seva vida. Es relacionà amb grups de pintors de l'època amb regularitat i fou un dels participants del grup Art Vivent el 1951. A partir del 1952 entrà com a soci al Reial Cercle Artístic de Barcelona i començà a pintar en les sessions de models. La dona és un tema que l'apassionava i protagonitza gran part de la seva obra. Tot i així, els quadres de nus sempre els mantingué una mica al marge de les seves exposicions, la qual cosa fa que avui en dia se'n conservin la majoria. Va fer exposicions fins als anys 70.
De la seva època d'expositor es conserven molt poques obres perquè generalment sempre les venia. És per això que la col·lecció actual només conté algunes peces antigues i la major part dels quadres són dels últims anys on es plasma tota la seva força interior amb una exposió de colors i una peculiar interpretació dels trets fisionòmics. De l'època anterior en queden les millors referències per part de la crítica que li auguraven un bon futur en la pintura i que el ressenyaven com un dels millors impressionistes d'aquells anys; el domini de l'oli, del dibuix i especialment de la tècnica de la cera fosa. Part de seu llegat es va començar a exposar a sales d'art l'any 1993.

## Bibliografia

* Santapau, El color de la luz, llibre catàleg amb una recopilació dels darrers 25 anys de la seva obra

## Referències

* ↑ Lluís Santapau a la vipanedia
* ↑ Exposició de Santapau Arxivat 2017-01-01 a Wayback Machine. a la Fundació Caixa Vinaròs

## Enllaços externs

* Lluís Santapau Egea - Lloc web oficial
# Hightstown

Hightstown és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2009 tenia 5.326 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hightstown tenia 5.216 habitants, 2.001 habitatges, i 1.300 famílies. La densitat de població era de 1.637,3 habitants/km².
Dels 2.001 habitatges en un 30,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,7% hi vivien parelles casades, en un 8,5% dones solteres, i en un 35% no eren unitats familiars. En el 27,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,5% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 36,8% entre 25 i 44, un 21,9% de 45 a 60 i un 10,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 101,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 64.299 $ i la renda mediana per família de 72.092 $. Els homes tenien una renda mediana de 46.375 $ mentre que les dones 35.428 $. La renda per capita de la població era de 28.605 $. Aproximadament el 4,3% de les famílies i el 7,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hightstown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hightstown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Universidad

Universidad és un barri pertanyent al districte Centro de Madrid, també conegut com el barrio de las Maravillas, que més tard va passar a anomenar-se col·loquialment Malasaña. La zona de Maravillas és a la zona est del barri Universidad, i està limitada per la Gran Via de Madrid, el carrer Fuencarral, el carrer de la Princesa i el carrer Alberto Aguilera i carrer Carranza. Limita al nord amb els barris de Gaztambide, Arapiles i Trafalgar, al districte de Chamberí, a l'oest amb Argüelles (Moncloa-Aravaca), al sud amb Palacio i Sol i a l'est amb Justicia, al districte Centro.
El barri deu el seu nom a l'Església de Nuestra Señora de las Maravillas (o dels Santos Justo y Pastor), però l'àlies li arriba arran del carrer de la jove costurera Manuela Malasaña, assassinada per les tropes napoleòniques durant les jornades de brutal repressió posterior a l'Aixecament del 2 de maig de 1808, sota l'acusació de "portar armes" en referència a les tisores pròpies de la seva professió que portava al damunt quan va ser arrestada. El seu cos va ser enterrat a l'Hospital de la Buena Dicha al carrer de Silva.
Al centre del barri hi ha la Plaça del Dos de Maig, just a l'antic emplaçament del Parc d'Artilleria de Monteleón, lloc on es va produir la resistència dels únics militars que es van aixecar en armes dirigits per Luis Daoíz i Pedro Velarde. En l'actualitat es conserva l'arc de l'antiga caserna, a més d'un monument en honor d'aquests capitans creat per Antoni Solà. Altres llocs del barri són les places de San Ildefonso i la de Santa María de Soledad Torres Acosta (coneguda popularment com a Plaza Luna).
El barri va ser el centre de la Movida madrileña dels anys 70 i anys 80 considerant-se llocs de culte bars com La Via Láctea i El Penta, encara existent. En aquesta època s'hi podia veure per allí passejant Alaska o els membres de Radio Futura.

## Enllaços externs

* Distritos de Madrid
* www.somosmalasaña.com diari online
* 'Gatos Curiosos' Arxivat 2012-11-01 a Wayback Machine.
Viccionari
# Marta Harnecker

Marta Harnecker (Santiago de Xile, 18 de gener de 1937 - Vancouver, 15 de juny de 2019) va ser una psicòloga, autora i pensadora marxista xilena.

## Biografia

Centrada en l'anàlisi del moviment obrer i l'elaboració d'abundant documentació formativa, va ser assessora del govern socialista de Cuba, així com col·laboradora dels moviments socials de classe a Llatinoamèrica. També va ser una autora marxista i sociòloga d'aquesta època.
De família d'immigrants austríacs, militava en el catolicisme durant la joventut. El 1960 va visitar la revolució cubana i en va quedar impressionada. Arran de la prohibició de divulgar les seves experiències a Cuba per part dels seus companys d'Acció Catòlica (grup del qual n'era membre), va començar el seu allunyament del catolicisme militant. El 1962 va obtenir una beca per estudiar a França sota la tutela de Louis Althusser, durant la qual va abandonar totalment els orígens religiosos en favor del socialisme científic.
Quan va tornar a Xile el 1968, va començar la seva activitat en el Partit Socialista i es va incorporar al moviment estudiantil a la universitat. Decebuda pel caire extremadament teoricista de les discussions en aquest àmbit, va decidir redirigir els esforços en la formació marxista d'obrers i camperols. L'experiència en aquestes feines la va sintetitzar en els seus coneguts treballs de divulgació marxista.
Ha estat directora del centre de recerques Memòria Popular Llatinoamericana de l'Havana i del Centre Internacional Miranda a Caracas.
Els seus llibres Els conceptes elementals del materialisme històric i Quaderns d'educació popular van ser àmpliament utilitzats pels partits comunistes i les organitzacions obreres dels països hispanoparlants per a la formació dels seus militants durant els anys 70 i posteriors.
Des de l'any 1996 és col·laboradora activa de Rebelión, on hi ha disponibles les seves obres completes (82 llibres).
Éra vídua de Manuel Piñeiro, que va ser cap dels òrgans de seguretat de Cuba. El matrimoni va tenir una filla, Camila Piñeiro.
El seu segon marit, l'economista marxista Michael Lebowitz, residia al Canadà, i Harnecker dividia el temps entre aquest país, l'Havana –on viu la seva filla– i Caracas –on oficialment continuava vivint i on va rebre el Premi Libertador al Pensament Crític, el 15 d'agost de 2014.
El 15 de juny del 2019 va morir de càncer a Vancouver (Canadà)

## Referències

* ↑ Castañeda, Jorge G. «Marta Harnecker y la muerte de la extrema izquierda latinoamericana» (en castellà). The New York Times, 26-06-2019. ISSN: 0362-4331.
* ↑ «Harnecker deja pendiente su vision del socialismo del siglo XXI» (en castellà).
* ↑ Obres completes de Marta Harnecker, actualitzades a 2015
* ↑ Así se realizó la entrega del Premio Libertador al Pensamiento Crítico para Marta Harnecker; Alba ciudad 96.3 FM, 15 agosto de 2014.
* ↑ https://www.20minutos.com.mx/noticia/523570/0/harnecker-deja-pendiente-su-vision-del-socialismo-del-siglo-xxi/

## Enllaços externs

* Biografia de Marta Harnecker Arxivat 2009-02-25 a Wayback Machine. en e-libro. (Consultat el 17/08/2008)
* Obres completes de Marta Harnecker, actualitzades a 2015
# Gymnothorax isingteena

Gymnothorax isingteena és una espècie de peix de la família dels murènids i de l'ordre dels anguil·liformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 180 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Maurici i les Comores fins a l'oest del Pacífic.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons (1994).
* Smith, D.G., 1994. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 6: Anguilliformes, Saccopharyngiformes, and Notacanthiformes (Teleostei: Elopomorpha). Smithson. Contrib. 566:50 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Salah al-Din

«Salah al-Din» té aquests significats:
* Nom àrab de Saladí
* Fortalesa de Salah al-Din o Castell de Saladí, castell de Síria al país alauita a 30 km al nord-est de Latakia
# Rafael Vehils i Grau

Rafael Vehils i Grau (castellà: Rafael Vehils) (Barcelona, 8 de novembre de 1886 - Buenos Aires, 15 de novembre de 1959) fou un advocat i polític català.

## Trajectòria

Rafael Vehils va néixer a Barcelona, fill de Joaquim Vehils i Fochs (1857-1934) i de la cubana Rafaela Grau i Bolívar (†1940). En algun moment de la seva vida va canviar legalment el seu nom a Rafael Vehils Grau-Bolívar, a l'igual que la seva mare, que apareix en hemeroteques com a Rafaela Grau-Bolívar.
El 1909 es llicencià en dret a la Universitat de Barcelona i poc després ingressà a la Lliga Regionalista, partit amb el qual fou elegit diputat per Castellterçol a les eleccions generals espanyoles de 1918 i 1919. Fou membre del Consell Superior d'Economia, del Consell de Preus i Tarifes, secretari general del Comitè Nacional de Comerç Exterior i persona de confiança de Francesc Cambó quan fou ministre de Foment.
El 1911 va substituir Frederic Rahola i Trèmols com a president de la Casa d'Amèrica a Barcelona fins a 1936. El 1924 es traslladà a Montevideo, on fou director de la companyia de tramvies La Transatlántica fins al 1928. Després marxà a Buenos Aires, on fou director de la Compañía Hispano-Americana de Electricidad (CHADE) (1931-36). Fou l'encarregat de transferir els actius de la CHADE a la Compañía Argentina de Electricidad (CADE), durant els darrers mesos de 1936, per tal de salvar la propietat davant del règim de Franco. Posteriorment fundaria l'Editorial Sudamericana amb Victoria Ocampo i Oliverio Girondo, i fou nomenat president de la Institución Cultural Española i de la Cámara Oficial Española de Comercio.
Rafael Vehils es va casar amb Blanca Vallery. La seva mare Rafaela va morir a Buenos Aires l'any 1940. Rafael va residir en aquella ciutat al llarg de més de trenta anys i hi va morir el 15 de desembre de 1959, rebent sepultura en aquella ciutat.
Maria del Carme Vehils Grau-Bolívar, que fou l'esposa de Domènec Casimir Arrigo Cacciotola (Itàlia, ca.1885 - Barcelona, 1918), marquès d'Arrigo, es va donar a conèixer a la Revista Comercial Hispano-Americana MERCURIO amb el nom de M. Arrigo, col·laborant activament amb el seu germà, Rafael Vehils, que fou un dels directors d'aquella revista.

## Obres

* Los principios sociales de la conferència de Chapultepec (Montevideo, 1945)
* La inmigración española en la Argentina (Buenos Aires, 1947)
* Sentido y modos de la cooperación intelectual hispano-argentina (1958)

## Referències

* ↑ «Rafael Vehils i Grau». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «targeta d'emigració a Brasil», 18-08-1944.
* 1 2 «Esquela funerària de Rafaela Grau, viuda de Joaquim Vehils». La Vanguardia, 10-11-1940, pàg. 4.
* ↑ «Ha fallecido en Buenos Aires don Rafael Vehils». La Vanguardia, 17-11-1959, pàg. 12.

## BIbliografia

* Ribas, Frederic «Rafael Vehils i l'aposta americana de Cambó». Revista de Catalunya, 239, 2008, pàg. 20-28.
# Eco (mitologia)

* Per a altres significats, vegeu «Eco (desambiguació)».
Eco (Echo, Ἠχώ) és una nimfa dels boscos de la mitologia grega; és una orèada (una nimfa de la muntanya) de l'Helicó. Va ser criada per nimfes i educada per les Muses.

## Mite
### Eco i Narcís

La nimfa Eco s'encarregava de vigilar a distància la deessa Hera, esposa de Zeus, perquè aquest no fos descobert quan 'cantava i jugava' amb les nimfes. Entretinguda amb la conversa d'Eco, Hera no detectava la infidelitat del seu marit. Quan Hera se'n va assabentar, va transformar la nimfa en un eco de manera que no tenia control sobre les seves paraules, ni podia parlar abans que un altre ho hagués fet, ni romandre callada quan algú havia parlat.
Retirada al camp, Eco es va enamorar del bell pastor Narcís, fill de la nimfa Liríope de Tèspia, ciutat de Beòcia, i del déu-riu Cefís. Tanmateix, el vanitós jove no tenia cor, la va menysprear i la va ignorar totalment. Amb el cor trencat, Eco va passar la resta de la seva vida en canyissars solitaris, sospirant per l'amor que mai no va conèixer, debilitant-se i aprimant-se fins que només li va quedar la veu.
Després un noi que també s'havia enamorat de Narcís i que també havia estat rebutjat per aquest, va demanar als déus que Narcís sofrís un amor no correspost, com el que havia fet passar als altres. La pregària va ser escoltada per Nèmesi, la que arruïna els superbs, i aleshores va maleir Narcís i el va fer enamorar-se del seu propi reflex a l'aigua.
El jove va acabar morint de desamor i va baixar a l'Hades on va ser turmentat per sempre pel seu reflex al riu Estix. En el lloc on va morir va néixer una flor que va portar el seu nom, Narcís.

### Eco i Pan

Eco era una nimfa que cantava i ballava molt bé i menyspreava l'amor de tots els homes. Això va enfurir el luxuriós déu Pan, que va ordenar als seus seguidors que la matessin. Eco va ser esquarterada i repartida per tota la Terra. Gea va rebre les parts d'Eco, la veu de la qual continua repetint les últimes paraules dels altres.

## Evocacions artístiques

Trobem Eco i Narcís en una de les proses ovidianes de Joan Roís de Corella: la Lamentació de Narciso, i en el teatre del segle d'Or espanyol (Pedro Calderón de la Barca, Eco y Narciso; Sor Juana Inés de la Cruz, El Divino Narciso). El diàleg amb l'eco passa a ser en el Renaixement un tema recurrent en poesia, il·lustrat en les pastorel·les dramàtiques, en la poesia lírica, en l'òpera. Alguns poetes com, per exemple, Víctor Hugo, es complauen a fer servir la figura de la nimfa Eco o el fenomen de l'eco per designar la veu i l'activitat poètica.

## Fonts

* Longus, Dafnis i Cloe III.21–23
* Nonos de Panòpolis, Dionisíaques IV.327
* Ovidi, Les Metamorfosis III.356 i seg.
* Pausànies IX.31.